Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до відповідачів у якому просив: -визнати припиненими трудові відносини між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будтехальянс ЛТД» у зв`язку із звільненням [PERSON] з посади директора виконавчого Товариства з обмеженою відповідальністю «Будтехальянс ЛТД» за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України, з внесенням відповідних відомостей у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; -зобов`язати Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: виключити дані з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в інформації відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Будтехальянс ЛТД» (ЄДРПОУ 33778244) щодо [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) - як представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Будтехальянс ЛТД», що має право вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо, подавати документи для державної реєстрації від імені юридичної особи. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 16.03.2021 року позивача було призначено на посаду заступника генерального директора з виконавчих питань Товариства з обмеженою відповідальністю «Будтехальянс ЛТД». З 18.03.2021 року позивача було переведено на посаду виконавчого директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Будтехальянс ЛТД». Вказує, що на підставі рішення єдиного учасника від 16.03.2021 року з 17.03.2021 року його було включено до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як представника, що має право на вчинення правочинів від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Будтехальянс ЛТД». 09.08.2021 року на підставі ст.38 КЗпП України позивач написав на ім`я директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Будтехальянс ЛТД» заяву на звільнення з посади виконавчого директора з 09.08.2021 року. Однак, відомості про позивача з реєстру не були виключені. Позивач зазначає, що 29.11.2021 р. він надіслав повідомлення директору та єдиному учаснику ТОВ «Будтехальянс ЛТД» Іса Нку П.В. щодо необхідності виключення даних з ЄДРПОУ, однак повідомлення не були отримані ні за юридичною адресою Товариства, ні за місцем проживання директора. Оскільки у інший спосіб розірвати трудовий договір неможливо, позивач просить в судовому порядку визнати припиненими трудові відносини з відповідачем та зобов`язати відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців у Голосіївському районі внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 18.04.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Відповідачам встановлено строк для подання відзиву, а третій особі для подання пояснень. Від відповідачів відзиви на позовну заяву не надходили. Від третьої особи пояснення також не надходили. Жодних заяв та клопотань від учасників справи також не надходило. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 04.10.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Представником позивача подана заява про розгляд справи у його відсутність. Відповідачі та представник третьої особи в судове засідання не з`явились, про місце і час судового розгляду були повідомлені належним чином, з клопотаннями про відкладення судового розгляду не звертались. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до наказу №17/03-2 від 17.03.2021 року директора ТОВ «Будтехальянс ЛТД» [PERSON] заступника генерального директора з виконавчих питань [PERSON] переведено на посаду директора виконавчого з 18.03.2021 року, за сумісництвом, заробітна плата згідно штатного розпису. Як вбачається з рішення №16-03/21 єдиного учасника ТОВ «Будтехальянс ЛТД» від 16.03.2021 року, засвідченого нотаріально, [PERSON] звільнено з посади генерального директора 16.03.2021 року за угодою сторін, призначено з 17.03.2021 року директором Товариства [PERSON] , включено до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відомості про представника Товариства [PERSON] з правом вчинення правочинів від імені Товариства. В матеріалах справи наявна заява [PERSON] від 09.08.2021 року про звільнення з посади виконавчого директора згідно ст.38 КЗпП України з 09.08.2021 року та повідомлення від 29.11.2021 року з проханням подати документи про виключення даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в інформації відносно ТОВ «Будтехальянс ЛТД» щодо [PERSON] як представника ТОВ «Будтехальянс ЛТД». Як встановлено судом, директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Будтехальянс ЛТД» не було видано наказ про звільнення позивача з займаної посади та не виключено відомості з ЄДРПОУ про нього. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Статтею 36 КЗпП України визначені підстави для припинення трудового договору, зокрема: 1) угода сторін; 2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); 5) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; 6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці; 7) набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; 7-1) укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України "Про запобігання корупції", встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; 7-2) з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади"; 7-3) набрання законної сили рішенням суду про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави стосовно особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках; 8) підстави, передбачені контрактом; 9) підстави, передбачені іншими законами. Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даною норми, Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004р. № 14-рп/2004, від 16.10.2007 р. № 8-рп/2007, та від 29.01.2008 р. № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя "включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру". Стаття 8 Конвенції "захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом". Поняття "приватне життя" в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на "приватне життя" (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Волков проти України" (Oleksandr Volkov v. Ukraine, N 21722/11, § 165)). Верховний Суд у своїх постанові від 03.07.2019р. по справі № 520/11437/16-ц (провадження № 61-11763св18), розглядаючи спір про звільнення з посади директора товариства та зобов`язання вчинити певні дії, зазначив, що свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить суд припинити трудові відносини з відповідачем з 09.08.2021 р. на підставі поданої заяви про звільнення згідно п.1 ч.1 ст.38 КЗпП України. Згідно з ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. В силу положень п.13 ч.2 ст.9 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб:відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта, інформація для здійснення зв`язку з керівником юридичної особи (телефон та/або адреса електронної пошти)), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи. Відповідно до ч.1 ст.25 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі: документів, що подаються заявником для державної реєстрації; судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу положень ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ст.78 ЦПК України). Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З боку відповідачів не надано суду будь-яких доказів на спростування обставин, викладених позивачем в позовній заяві, які знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. З урахуванням викладеного, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, зважаючи на те, що у інший спосіб позивач не може реалізувати своє право на припинення трудових відносин, суд вважає, що вимоги є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України і в зв`язку із задоволенням позову з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст.4, 5, 77, 81, 141, 263-265, 273 ЦПК України, суд

Outcome: approved