Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання малолітніх дітей. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з 07.09.2003 року по 04.10.2010 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. За даний період у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.10.2010 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.02.2011 року з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на отримання дочок в розмірі 526,80 грн. щомісячно. В подальшому рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.04.2014 року стягувалися аліменти в розмірі 800 грн. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.11.2017 року збільшено розмір аліментів на утримання дітей в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину. Однак, не зважаючи на рішення суду відповідач аліментів на утримання дітей не сплачував. Вказує також, що із вересня 2021 року дочка [PERSON] є студенткою денної форми навчання за кошти державного (регіонального) замовленням, Луцького базового фахового медичного коледжу Комунального закладу вищої освіти «Волинський медичний інститут» Волинської обласної ради. Крім того, [PERSON] має проблеми зі здоров`ям, а тому стягуваних з відповідача аліментів в розмірі 1000 грн. є недостатніми. Також, вказує що старша дочка Неоніла є також студенткою цього ж навчального закладу денної форми навчання за кошти державного (регіонального) замовлення. Утримання дочки Неоніли, хай і за державним замовлення, потребує значних матеріальних витрат, зокрема, це одяг, продукти харчування, ліки, канцелярське приладдя для навчального процесу, витрати на проїзд. У зв`язку із воєнним станом в Україні, форма навчання деколи проводиться дистанційно, відповідно для забезпечення дітям безперебійного процесу навчання нею було придбано ноутбук вартістю 33460 грн. Покликаючись на викладені обставини, просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] аліменти в розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та до досягнення останньою повноліття та стягнути 16730 грн. додаткових витрат на утримання дитини. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала із вказаних підстав. Просила суд позов задовольнити із вказаних підстав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дочки визнав частково, а саме в сумі 2000 грн. В частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини просив відмовити за безпідставністю. Заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.10.2010 року розірвано (а.с. 9). Від спільного подружнього життя мають дітей: [PERSON] , [PERSON] (а.с. 7, 8). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.11.2017 року з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 10). Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначених за рішенням суду, може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Дослідивши письмові докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням матеріального становища сторін, та те, що обов`язок утримувати дитину лежить на обох батьках, вважає, що позовні вимоги про збільшення розміру аліментів на утримання дочки [PERSON] підлягають до задоволення частково. На основі викладеного суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи від дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд виходить з розумності та достатності вказаного розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивача на утримання дитини, встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, сімейного стану відповідача, реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно. Відповідно до довідки №381 від 10.11.2022 року [PERSON] є студенткою ІІ курсу спеціальності 223 Медсестринство Лікувальна справа Луцького базового фахового медичного коледжу Комунального закладу вищої освіти «Волинський медичний інститут» Волинської обласної ради, форма навчання денна, за кошти державного (регіонального) замовлення (а.с. 15). На підтвердження понесення додаткових витрат на утримання дітей, позивачкою надано наступні документи: - видаткова накладна № R400010053 від 11.11.2022 року із магазину Комп`ютерний всесвіт на загальну суму 33460 грн. (а.с. 17) Так, за змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Верховний Суд у постанові від 14.01.2019 року винесеній у справі № 751/4312/16-ц зауважив, що до таких особливих обставин закон відносить, зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо. При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Тобто, не тільки факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений, а й необхідність у них, а також має прослідковуватись причинно-наслідковий зв`язок між доказами понесених витрат. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Як вбачається з долучених до позовної заяви доказів, додаткові витрати, понесені позивачем складаються з витрат на придбання ноутбуку. Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. А отже витрати, зазначені позивачем, є поточними витратами на утримання дітей, входять до складу аліментів призначених до щомісячного стягнення, і не належать до додаткових витрат в розумінні ст. 185 СК України. Зазначений висновок суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 та у постанові Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №751/4312/16-ц відповідно яких виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно дост. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зважаючи на наведене вище та норми Сімейного кодексу України, судом не приймаються до уваги надані позивачем докази покупки ноутбуку, аксесуарів до нього, оскільки в судовому засіданні не доведено, що такі безпосередньо стосуються розвитку дитини та яких саме здібностей не вказано. Розвиток здібностей дитини включає в себе не саме навчання, а вимогу щодо додаткових витрат у цьому навчанні (придбання певних інструментів, засобів без яких це навчання є неефективним). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення додаткових витрат не підлягає задоволенню за безпідставністю та необґрунтованістю. У зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн. та на користь позивача 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial