Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника - адвоката Гупал Р.М. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, інфляційних збитків, 3% річних, пені, в обґрунтування позову вказавши наступне. 05 серпня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий договір позики №X050821-06, предметом якого було передання у власність позичальника грошових коштів у сумі 161 568,00 грн., що за курсом продажу долару США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 27,00 грн.) на день укладення цього договору було еквівалентно 5984,00 доларів США. Факт отримання позики, підтверджується розпискою від 05.08.2021, написаною власноруч позичальником. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до п. 1 договору позики та графіку повернення позичальником грошових коштів, закріпленому у п. 5 договору позики, становив 05 серпня 2022 року включно. Відповідно до п. 5 Договору позики, відповідач мав повернути грошові кошти позивачці відповідно до графіку платежів, а саме, до 05.08.2022 щомісяця рівними частинами у сумі 13473,00 (що еквівалентно 499 доларів США). Позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини) позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Згідно п.п. 10,11 договору позики забезпеченням виконання позичальником зобов`язань, була передача у заставу рухомого майна - автомобіля VOLKSWAGEN комерційний опис Jetta, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2012 року випуску, тип - легковий седан, колір - чорний, реєстраційний номер [NUMBER] , який належав позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 29.07.2021, ТСЦ 6350. Відповідач не дотримався взятих на себе зобов`язань за договором позики, заходів щодо повернення боргу у визначені строки не вжив та позику позивачці не повернув, про причини невиконання умов договору позики позивача не повідомив. Таким чином, відповідач умисно ухиляється від виконання покладених на нього договором позики зобов`язань та повернення боргу. Отже, відповідно до договору позики, враховуючи наявність заборгованості, відповідач мав сплатити: до 05.09.2021 - 13473,00 грн.; до 05.10.2021 - 26946,00 грн.; до 05.11.2021 - 40419,00 грн.; до 05.12.2021 - 53892,00 грн.; до 05.01.2022 - 67365,00 грн.: до 05.02.2022 - 80838,00 грн. Сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 06.09.2021 по 23.02.2022 складає 630,09 грн. Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» курс гривні до долара США станом на 05.02.2021 (останній період оплати перед введенням воєнного стану) становив 28,30 грн. Пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за вказаній період складає 289 583,71 грн. Враховуючи складну економічну ситуацію у Державі, пов`язану з повномасштабною збройною агресією рф стосовно України, користуючись своїми правами, позивач вважає за можливе самостійно зменшити суму неустойки (пені) за договором позики до суми 240000,00 грн. Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» курс гривні до долара США станом на 06.12.2022 (дата подачі позову) становить 39,90 грн. Отже, сума основного боргу, станом на дату подачі позову, становить 238761,60 грн. (5984,00 доларів США *39,90 грн.). У зв`язку з неповерненням позичальником суми боргу, позивач звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути у судовому порядку з відповідача суму заборгованості за договором позики у розмірі 482 611,73 грн., з яких: 238 761,60 грн. - сума основного боргу; 3220,04 грн. - інфляційні збитки; 630,09 грн. - три відсотки річних; 240000,00 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов?язання, та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4826,12 грн., а також витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 71041,17 грн. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 23 грудня 2022 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, передано для розгляду за підсудністю до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2023 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, у порядку спрощеного позовного провадження, та призначено у справі судове засідання. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, направили заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, заяв про розгляд справи у його відсутність не надходило. Оскільки, представник позивача не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача, на підставі документів наявних у матеріалах справи з ухваленням заочного рішення, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з п. 2 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 05.08.2021 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти у сумі 161568,00 грн., що еквівалентно за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» - 5984,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві суму позики у строк до 05.08.2022, при цьому повернення позики має бути здійснено повністю (а.с. 17-18). Згідно п. 2 договору позики, сума позики отримана позичальником у повному обсязі до моменту підписання договору. На підтвердження укладення договору позики відповідач надав позивачу розписку про отримання вказаної суми грошових коштів у розмірі 161568,00 грн. що еквівалентно за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» - 5984,00 доларів США, відповідно до якої зобов`язався повернути їх у повному обсязі у строк до 05.08.2022 (а.с. 19). Відповідно до п. 5 договору позики відповідач мав повернути грошові кошти позивачу відповідно до графіку платежів, а саме, до 05.08.2022 щомісяця рівними частинами у сумі 13473,00 (що еквівалентно 499 доларів США). Згідно п. 7 договору позики, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п. 1 даного договору, готівкою. Відповідно до п. 8 договору позики, у випадку зміни, у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п. 1 цього договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому в АТ КБ «Приватбанк» на день здійснення кожного платежу за цим договором. Пунктом 9 договору позики визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини) позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Відповідно до п. 12. договору позики, факт повернення позики або її частини підтверджується заявою позикодавця, про одержання суми позики в повному обсязі або частково, яке є єдиним належним підтвердженням виконання Позичальником зобов`язання за цим договором. Після повного виконання зобов`язання позичальником за даним договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику розписку. Відповідно до п. 14.2. договору позики, позичальник зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, покладені на нього положеннями договору позики (у тому числі щодо своєчасного повернення позики). Відповідно до п. 14.3. договору позики, позичальник зобов`язаний протягом двох робочих днів письмово повідомляти позикодавця про зміну адреси, місця роботи, номерів телефонів, прізвища та імені та наявність інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов`язання за цим договором, з наданням відповідних документів, що підтверджують такі зміни. Згідно п. 14.4. договору позики, у разі невиконання позичальником умов договору позики, позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики, сплатити нараховані пеню і штрафні санкції, а також виконати усі інші зобов`язання за договором позики. Для забезпечення виконання позичальником зобов`язань між сторонами був укладений договір застави транспортного засобу, а саме: автомобіля VOLKSWAGEN комерційний опис Jetta, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2012 року випуску, тип - легковий седан, колір - чорний, реєстраційний номер [NUMBER] , який належав позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 29.07.2021, ТСЦ 6350, посвідчений 05.08.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Онищенко С.В., зареєстрований у реєстрі за № 1239 (а.с. 20-21). Відповідач свої обов`язки, передбачені договором позики від 05 серпня 2021 року, до теперішнього часу не виконав. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Аналогічні висновки неодноразово викладені у постановах Верховного Суду. Оцінюючи зміст договору позики № Х050821-06 від 05.08.2021 та розписки, суд приходить до висновку, що за формою та змістом вказані вище документи містять всі необхідні умови передбачені договором позики, а саме містить посилання на отримання коштів, суму позики, термін позики та термін її повернення. Отже, позивачем підтверджено, що умови договору позики ним було виконано у повному обсязі, шляхом надання відповідачу грошових коштів у розмірі 161 568,00 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 27,00 грн.) на день укладення цього договору було еквівалентно 5984,00 доларів США, та підтверджується власноруч написаною розпискою [PERSON] про отримання грошових коштів. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до договору позики, у випадку зміни, у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п.1 цього договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «Приватбанк» на день здійснення платежу за цим договором (п.8 Договору). Відповідно до договору позики, позика підлягає поверненню таким чином щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «Приватбанк» на день здійснення платежу за цим договором. Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» курс гривні до долара США станом на 06.12.2022 (дата подачі позову) становив 39,90 грн. Отже, сума основного боргу, станом на дату подачі позову, становить 238 761,60 грн. (5984,00 доларів США *39,90 грн.). Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. На порушення норм закону та умов договору позики відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, позику у визначений договором строк не повернув, у зв`язку із чим у позивача наявні підстави вимагати виконання умов договору із застосуванням встановленим законом правових наслідків його неналежного виконання. Оскільки сума боргу своєчасно повернута не була, у позивача виникло право на вимогу сплати відповідачем суми боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, інфляційних втрат та пені, які підлягають задоволенню. Пунктом 9 Договору позики передбачено, що у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до Постанови Великої палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані також, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних втрат за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18. Зокрема, наразі, вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов?язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, розрахунок штрафних санкцій за неповернення позики здійснювався по 23.02.2022. Відповідно до договору позики, враховуючи наявність заборгованості, відповідач мав сплатити: до 05.09.2021 - 13473,00 грн.; до 05.10.2021 - 26946,00 грн.; до 05.11.2021 - 40419,00 грн.; до 05.12.2021 - 53892,00 грн.; до 05.01.2022 - 67365,00 грн.; до 05.02.2022 - 80838,00 грн. Відповідно до розрахунку позивача, інфляційні збитки за період з 06.09.2021 по 23.02.2022 складає 3220,04 грн., 3% річних, за цей же період, складає 630,09 грн. Пунктом 9 договору позики також визначено, що за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини) Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України; неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 624 ЦК України; якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. З урахуванням вимог чинного законодавства, сума пені у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості за договором позики №Х050821-06 від 05 серпня 2021 року, складає: 289 583,71 грн. (за період з 06.09.2021 по 23.02.2022). Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Розрахунок пені, передбаченої договором позики, свідчить, що її розмір перевищує розмір основного боргу. Враховуючи складну економічну ситуацію у Державі, пов?язану з повномасштабною збройною агресією рф стосовно України, користуючись своїми правами, позивач самостійно зменьшила суму неустойки (пені) за договором позики до суми 240 000,00 грн., розмір якої, суд приймає до уваги. Таким чином, станом на 18.10.2022 загальна сума боргу за договором позики №X050821-06 від 05 серпня 2021 року, яка підлягає поверненню відповідачем, складає 482 611,73 грн. (238761,60 грн. + 3220,04 грн. + 630,09 грн. + 240000,00 грн.). Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд вважає його достовірним та таким, що відповідає фактичним обставинам справи, та приймає його до уваги при ухвалені рішення. На час розгляду справи судом не встановлено обставин щодо повернення отриманих відповідачем грошових коштів, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про невиконання відповідачем умов договору позики. Надані позивачем докази в обгрунтування позовних вимог про наявність за відповідачем заборгованості за договором позики у зазначеному розмірі, суд вважає належними, допустимими та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові, та вважає обґрунтованими доводи позивача щодо підстав стягнення з відповідача суми заборгованості за договором позики. Враховуючи те, що на час розгляду справи судом сума заборгованості позичальником не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було здійснено заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики, інфляційних збитків, 3 % річних та пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги у розмірі 71 041,17 грн., суд приходить до наступного. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial