Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з листопада 2016 року по травень 2021 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але проживала з відповідачем [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в [ADDRESS] . В період спільного проживання вони разом працювали на городі, тримали худобу, підтримували в належному стані будинок, мали спільний бюджет. В цей період, за спільні кошти вони придбали: в 2018 році автомобіль ВАЗ 21099, 2001 року випуску, вартістю 51000 грн; в 2019 році причіп до легкового автомобіля серії [NUMBER] , 2019 року випуску, вартістю 14000 грн. Так, як з відповідачем не досягнуто згоди про поділ спільно нажитого майна, змушена звернутися до суду. 31 серпня 2022 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження. 15 вересня 2022 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому він просить у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на те, що з [PERSON] був знайомий деякий час: в 2016 році мав з нею дружні відносини, а в 2017 році інтимні, та остання на постійній основі з ним не проживала. Позовні вимоги [PERSON] жодним належним та допустимим доказом не підтверджені, відсутні спільні фотографії та відеозаписи, докази спільного відпочинку, спільні діти, докази ведення спільного господарства та наявність спільного бюджету, а тому доводи позивача є лише припущеннями. Ухвалою суду від 30 листопада 2022 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в\~судовому засіданні\~заявлені позовні\~вимоги підтримала,\~просила їх\~задовольнити,\~зазначила,\~що з\~відповідачем вели спільне господарство, де вона тяжко працювала, мали спільний бюджет, з якого спільно зароблені кошти витратили на придбання автомобіля й причепа до нього. Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що сторони вели спільне господарство, проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, тому вважає, що позовні вимоги обґрунтовані в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що являється чоловіком рідної сестри позивачки, з якою неодноразово приїжджали до [PERSON] та [PERSON] в с. Сашу гостювати. Сторони проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом. З дружиною неодноразово купували у них молоко та м`ясо. Приблизно у 2018 році допомагав відповідачу у виборі та купівлі автомобіля, возив його у м. Вінницю, де [PERSON] за 1800 доларів США придбав ВАЗ 21099. Свідок [PERSON] показала, що являється дочкою відповідача. Проживає у м. Вінниці і не менш ніж раз на місяць приїздила до батька у с. Сашу. З [PERSON] познайомилась у 2017 році та бачила її у батьківській хаті кілька разів, оскільки остання одразу збиралась і їхала до себе в с. Важне. Особистих речей позивачки у будинку батька практично не було, за будинком вона не доглядала, не господарювала в ньому, не куховарила, зі своєю родиною не знайомила. Батько завжди утримував велике господарство, мав земельні паї, займався підробітками і заощаджував для себе на придбання автомобіля. Птицю, худобу, отримані від них продукти батько ніколи не продавав, він розділяв усе це між трьома дітьми і передавав сумками. Неприязних відносин між нею та [PERSON] не було, навпаки навіть деколи вітала її зі святами телефонним зв`язком. Свідок [PERSON] суду показала, що являється донькою відповідача. Проживає у м. Одесі і щороку влітку приїздить в с. Сашу до батька. Позивачку за своє життя бачила двічі: навесні та влітку 2018 року. Особисті речі [PERSON] бачила спакованими у пакети. Під час її перебування у батьківській хаті [PERSON] жила з батьком у одній кімнаті, спали вони у одному ліжку. Проте вона самостійно займалась прибиранням, приготуванням їжі, [PERSON] хатніми справами не займалась, господарства спільно із батьком не вела. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що син позивачки був її зятем. Про те, що [PERSON] переїхала проживати до відповідача в с. Сашу, їй відомо лише на рівні чуток. Разом з [PERSON] позивачку бачила кілька разів на ринку та одного разу вони привозили їй додому мед. [PERSON] часто приїздила до себе додому у с. Важне, однак [PERSON] з нею не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що знайома з відповідачем, оскільки її син по сусідству із ним побудував хату. Вона часто навідувала сина, однак ні на подвір`ї [PERSON] , ні на городі [PERSON] не бачила. Позивача з відповідачем разом бачила одного разу біля клубу на святі та одного разу на похороні. Заслухавши пояснення та доводи сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до положень статями 55, 124 Конституції України, статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що між сторонами виник спір про розподіл майна, яке позивач вважає спільною сумісною власністю, набутою під час проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Встановлення факту спільного проживання позивачці необхідно для підтвердження свого права на спірне майно. У доданій до позовної заяви довідці № 69 від 20.05.2022 року, виданій Виконавчим комітетом Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, вказано, що зі слів [PERSON] , [INFO] , вона дійсно проживала в [ADDRESS] з листопада 2016 року по травень 2021 року без реєстрації (а.с. 10). Відповідно до Договору купівлі-продажу № 378 від 20.01.2020 року, укладеного між ТОВ «Авто-Стен» та [PERSON] , покупцем причепу вантажного ПГМФ 830410 є [PERSON] (а.с. 41). Згідно свідоцтва про реєстрацію № [NUMBER] вищевказаного транспортного засобу, причіп зареєстровано за [PERSON] (а.с. 44). Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу 0541/2018/803892 покупцем автомобіля ВАЗ 21099, 2001 року випуску, номер кузова [NUMBER] , є [PERSON] (а.с. 42). Згідно свідоцтва про реєстрацію № [NUMBER] , власником автомобіля марки ВАЗ 21099, держномер [NUMBER] , є [PERSON] (а.с. 43). Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Суд критично оцінює надану позивачкою на підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем, довідку № 69 від 20.05.2022 року, видану Виконавчим комітетом Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, оскільки інформація, викладена у ній зі [PERSON] (а.с. 10). Звертаючись з цим позовом до суду, на підтвердження факту спільного проживання з відповідачем в період з листопада 2016 року по травень 2021 року позивач не надала жодного належного і допустимого доказу, посилаючись лише на показання свідків. Однак ніхто зі свідків сторони позивача не довів суду існування між сторонами відносин, які притаманні подружжю. Про такі припущення заявив лише свідок [PERSON] , показання якого суд оцінює критично, оскільки він перебуває із [PERSON] у родинних відносинах. Положеннями частини другої статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Не бере до уваги суд і показання свідків [PERSON] та [PERSON] , які являються рідними дочками відповідача і зацікавлені у вирішенні даного спору на його користь. Крім того, у своїй постанові від 8 грудня 2021 року по справі № 531/295/19 Верховний Суд вказав, що показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. За своїм внутрішнім переконанням суд відзначає, що спільний відпочинок сторін та присутність на святкуванні дня села, чи на церемонії поховання знайомих, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Разом з тим суд зазначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Частина перша ст. 76 ЦПК України вказує на те, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності-достатніми. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. На підставі оцінки зібраних у справі доказів, суд дійшов висновку про те, що позивач не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу на час придбання спірного автомобіля з причепом та придбання цього майна за спільні кошти. При цьому, подані позивачем докази не підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо. За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені ст. 74 СК України, вважати майно (спірний автомобіль та причіп) таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди мають встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Така позиція суду узгоджується з практикою Верховного Суду України, викладеною у постановах, зокрема, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15-ц, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 8 грудня 2021 року № 531/295/19 та ін. Згідно з ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року) зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд виходить з положень ст.141 ЦПК України та враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем витрати по оплаті судового збору не компенсуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed