Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

В січні 2019 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Незвінського Д.Я. звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , треті особи: Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація, Міністерство юстиції України, в якому просив: забезпечити позивачу право на контакт із сином [PERSON] у наступний спосіб: перебування малолітнього [PERSON] на території України в місті Києві в період із 09-00 год. першого понеділка кожного місяця по 18-00 год. наступної неділі, без присутності інших осіб; перебування малолітнього [PERSON] разом із батьком [PERSON] на території Французької Республіки в місті Леон в період із 01 по 30 липня кожного року, без присутності інших осіб до досягнення дитиною 14 років; визначити спосіб виконання рішення суду, яким зобов`язати відповідача передавати малолітнього [PERSON] батькові [PERSON] не пізніше 09-00 год. кожного першого понеділка місяця. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що із 15.12.2012 року позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі, в період якого [INFO] у них народився син [PERSON] , який був зареєстрований громадянином України. Позивач вказує, що наразі сторони проживають окремо один від одного, та після припинення фактичних шлюбних відносин відповідач чинить позивачу перешкоди у здійснення його батьківських прав та обов`язків, зокрема, на особисте виховання, спілкування та побачення із дитиною. Одночасно, відповідачем чиняться перешкоди дитині у спілкуванні із батьком, чим порушуються права дитини на необмежений контакт з тим із батьків, хто постійно не проживає разом із дитиною. За таких обставин у позивача виникло право захистити свої права на безперешкодне особисте виховання своєї дитини та одночасно права своєї дитини на безперешкодні регулярні особисті стосунки та прямі контакти із батьком. Посилаючись на викладене, а також задля належної реалізації батьківських прав у зустрічах із сином для виконання свого батьківського обов`язку, а також з метою забезпечення права дитини на спілкування із батьком, який проживає окремо, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.01.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В березні 2019 року до суду від представника третьої особи Міністерства юстиції України надійшли пояснення на позов, відповідно до яких третя особа просила ухвалити у справі законне рішення з огляду на вимоги національного та міжнародного законодавства. В квітні 2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що в 2015 році позивач залишив відповідача і дитину, після чого фактично між сторонами були припинені шлюбно-сімейні відносини. Відповідач вказує, що в період відносин позивач неодноразово здійснював акти агресії відносно неї та дитини. Після придбання відповідачем нерухомості в м. Барселона Королівство Іспанія, позивач продовжив здійснювати ці напади. Відповідач із власної ініціативи участі в житті дитини не приймав та не приймає, аліменти на утримання дитини не сплачує, дитину не відвідує, не здійснює ефективно право на піклування щодо дитини. Позивачем не надано доказів того, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні із дитиною. Позивач не звертався до служби у справах дітей щодо встановлення йому порядку участі у вихованні дитини. Відповідач неодноразово запрошувала відповідача відвідати дитину, надсилаючи листи відповідачу та його адвокатам, пропонувала припинити психологічний тиск та почати сімейну медіацію в інтересах дитини. Наведене свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. В лютому 2022 року представник позивача подав до суду заяву про зміну предмету позову, в якій вказав, що з метою якнайкращих інтересів дитини, недопущення відчуження дитини від батька, наявні підстави для зміни предмету позову, доповнивши вимогою та порядком виконання судового рішення. Сторона позивача просила в подальшому вирішувати спір з урахуванням наступного предмету позову: - забезпечити позивачу право на контакт із сином [PERSON] у наступний спосіб: перебування малолітнього [PERSON] разом із батьком [PERSON] на території України в м. Києві в період із 09-00 год. по 18-00 год. першого понеділка кожного тижня кожного із трьох місяців, лише у присутності відповідного фахового працівника та психолога Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації та без присутності матері дитини та інших рідних або близьких або третіх осіб; перебування малолітнього [PERSON] разом із батьком [PERSON] на території України в м. Києві в період із 09-00 год. першого понеділка кожного місяця по 18-00 год. наступної неділі, без присутності інших осіб; перебування малолітнього [PERSON] разом із батьком [PERSON] на території Французької Республіки в м. Ліон в період із 01 по 30 липня кожного року, без присутності інших осіб, до досягнення дитиною 14 річного віку; - визначити спосіб виконання рішення суду, яким зобов`язати відповідача передавати малолітнього [PERSON] батькові [PERSON] не пізніше 09-00 год. кожного першого понеділка кожного тижня кожного із трьох місяців, а в подальшому - не пізніше 09-00 год. кожного першого понеділка місяця та надалі до досягнення дитиною 14 річного віку - не пізніше 09-00 год. 01 липня кожного року; - визначити порядок виконання судового рішення, а саме: відповідач, мати дитини, передачу малолітнього [PERSON] батькові [PERSON] у визначені в судовому рішенні години та дні і місяці зобов`язана здійснювати (відповідальна за організацію її здійснення) у приміщенні (або ж в холі) Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, а також забирати дитину від батька [PERSON] також у приміщенні (або ж в холі) Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.11.2022 року, заяву представника позивача про зміну предмету позову у даній справі, було задоволено. Прийнято заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Якименка Миколи Миколайовича про зміну предмету позову від 03.02.2022 року та вирішено розглядати дану справу з урахуванням зазначеної заяви про зміну предмету позову. У грудні 2022 року до суду від відповідача надійшов відзив на заяву про зміну предмету позову, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні змінених позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що змінені позовні вимоги порушують права дитини, останній, не ідентифікує позивача ані як батька, ані як члена своєї родини. Позивач ніколи життям сина не цікавився, у його вихованні участі не приймав, та належним чином свої батьківські обов`язки не виконував. Дитина ніколи не мала жодних позитивних контактів із позивачем, а, навпаки, попередні разові зустрічі були пов`язані лише із агресією позивача. За період із 2015 року позивач жодного разу не контактував зі службою у справах дітей щодо чинення відповідачем перешкод у спілкуванні із дитиною. Доказів таким перешкодам матеріали справи не містять. Посилаючись на викладене, а також з огляду на те, що запропонований відповідачем графік зустрічей із дитиною суперечить інтересам самої дитини, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.01.2023 року, у справі закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Одночасно вказав, що позивач бажає спілкуватись із сином, приймати участь у його вихованні, та зазначене право позивача, як батька дитини, закріплене в національному та міжнародному законодавстві. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Судом про розгляд справи повідомлялась належним чином. В матеріалах справи міститься відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник третьої особи Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні вказала на те, що службою не було складено висновок у даній справі з огляду на те, що відповідач разом із дитиною наразі перебувають поза межами території України, в зв`язку зі збройною агресією РФ. Не заперечувала проти частково задоволення позову , при цьому просила врахувати виключно інтереси дитини. Представник третьої особи Міністерства юстиції України в судовому засіданні просив ухвалити у справі рішення з огляду на вимоги національного та міжнародного законодавства. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за наведеної явки сторін. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст. 4 ЦК України). За положенням п. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що 15.12.2012 року позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Позивач вказує, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, проживають окремо, що не заперечувалось відповідачем в ході розгляду справи. У грудні 2018 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, про зміну способу стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.04.2021 року у справі № 752/26176/18, зазначений позов було залишено без задоволення. З мотивувальної частини зазначеного рішення вбачається, що батько дитини звертався до третьої особи Служби у справах дітей Голосіївської районної державної адміністрації у м. Києві стосовно необхідності проведення медіації, але по факту мати дитини відмовилась від неї, адже не надала будь-якої письмової відповіді щодо цього питання. Також під час допиту батьків матері дитини в якості свідків під час розгляду зазначеної справи ними була фактично підтверджена позиція про небажаність контактів батька із дитиною, зокрема, мати позивача зауважила, що батько дитини, на її думку, є поганим прикладом для дитини і що вона не бажає контактів дитини з ним. Отже, така узгоджена позиція сім`ї матері дитини щодо небажаності контактів батька із дитиною також опосередковано підтверджує прагнення позивача не допускати побачень відповідача із сином. Під час розгляду зазначеної справи, суд прийшов до висновку про те, що батько дитини бажає спілкуватися із сином, проти позбавлення батьківських прав заперечує, з наданих сторонами доказів судом не було встановлена протиправна поведінка та свідоме нехтування відповідачем своїх батьківських обов`язків, а тому позов в частині позбавлення батьківських прав не підлягав задоволенню. Крім того, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який встановлений на даний час ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», рівність прав як позивача так і відповідача щодо обов`язків по вихованню та утриманню дитини, а також те, що відповідач виконував свої зобов`язання по утриманню сина та перераховував кошти позивачу, що підтверджується виписками по рахунку, суд дійшов висновку про залишення без задоволення позовних вимог в частині зміни способу стягнення аліментів. Постановою Київського апеляційного суду від 22.09.2021 року, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06.04.2021 року було залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 22.05.2022 року, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06.04.2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22.09.2021 року було залишено без змін. З мотивувальної частини постанови суду касаційної інстанції вбачається, що Верховний Суд погодився із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність достатніх причин для позбавлення [PERSON] батьківських прав як і гострої соціальної необхідності у цьому, а тому такий захід впливу не є необхідним у демократичному суспільстві і суди першої та апеляційної інстанцій діяли у межах своєї дискреції. На даний час малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , фактично проживає разом із матір`ю. В зв`язку зі збройною агресією РФ, відповідач разом із дитиною перебувають за межами території України. В матеріалах справи містяться ряд документів, які свідчать про напружені та конфліктні відносини між сторонами, в т.ч. і щодо спілкування позивача із дитиною. Поруч із цим, достатніх доказів того, що спілкування батька із дитиною призвело та/або призведе до погіршення фізичного та морального стану дитини, або призведе до порушення прав дитини, - матеріали справи не містять. Позивач вказує, що відповідач чинить перешкоди йому у спілкуванні із дитиною, а тому задля належної реалізації батьківських прав у зустрічах із сином для виконання свого батьківського обов`язку, а також з метою забезпечення права дитини на спілкування із батьком, який проживає окремо, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом. Заперечуючи проти позовних вимог сторона відповідача вказувала на недоведеність тверджень позивача про те, що відповідач чинить батьку перешкоди у спілкуванні із дитиною, позивач з 2015 року належним чином не здійснює свої батьківські обов`язки, чинить відносно відповідача та дитини психологічний тиск, має заборгованість зі сплати аліментів, побачення батька із дитиною порушуватимуть права дитини, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 2 ст. 2 СК України, сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання врегульовано Сімейним кодексом України. Згідно із ч. 6 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною 6 статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. Згідно положень ст. 15 ЗУ "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини У відповідності до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. За змістом ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної 20.11.1959 р. Генеральною Асамблеєю ООН, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. В ході розгляду справи встановлено, що позивач виявляє бажання спілкуватись та зустрічатись із сином, та в ході розгляду справи сторонами не було заявлено клопотання про проведення судової психологічної експертизи стану дитини та встановлення негативного впливу батька на нього, а відтак у суду відсутні підстави для усунення його від спілкування з ним. Суд вважає, що батькам дитини слід налагодити відносини між собою в частині досягнення належного спільного виховання дитини та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості періодичного спілкування батька із сином. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що судом встановлено, що з боку відповідачки дійсно чиняться перешкоди щодо надання можливості позивачу бачитись та спілкуватись з дитиною, суд вважає, що позовні вимоги про забезпечення права позивача на контакт із сином є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони не домовились про порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною його батька, внаслідок чого позивач був вимушений звернутися до суду із даним позовом, в якому просить визначити способи його участі у вихованні та спілкуванні із дитиною. Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації не було надано відповідного висновку щодо розв`язання даного спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, оскільки, відповідач разом із дитиною перебувають за межами території України, в зв`язку зі збройною агресією РФ. Однак, при вирішенні спору в частині способів участі батька у вихованні дитини, варто вказати на те, що в ході розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати нормальному його розвитку, у зв`язку з чим, суд приходить до переконання, що спілкування позивача із сином буде сприяти повноцінному вихованню дитини, його розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить його виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості. Суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні дитини, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а, насамперед, буде повністю відповідати інтересам дитини. Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі від 17.08.2017 р. № 9-1580/0/4-17 «Щодо окремих питань судової практики у справах про визначення місця проживання дитини» враховуючи необхідність забезпечення однакового правозастосування у справах про визначення місця проживання дитини відповідно до вимог національного сімейного законодавства, а також врахування практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі "Зоммерфельд проти Німеччини" ("Sommerfeld v. Germany") від 08.07.2003 р., "Цаунеггер проти Німеччини" ("Zaunegger v. Germany") від 03.12.2009 р.). Суд наголошує, що для дитини вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання дитини, що батьками, як встановлено судом, не здійснюється. Батьками, сторонами у справі, - не досягнуто компромісу щодо способів участі батька у вихованні сина, при цьому, увага батька у житті дитини безкомпромісно є важливими елементом його розвитку в психологічному аспекті. Сторони по справі, як батьки малолітньої дитини, бажають забезпечити його належне виховання, однак, в той же час, належного компромісу щодо часу проведення батьком з дитиною досягнуто не було, конфліктні ситуації спричинені виключно на ґрунті неприязних стосунків батьків між собою. Суд вважає за необхідне зазначити про те, що саме батьки, як матір, так і батько, несуть відповідальність по відношенню до малолітньої дитини, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дитини виникало прагнення бути як із мамою, так і з татом. При цьому, на обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дитини, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, оскільки, саме це в подальшому може бути причиною початку емоційних розладів у дитини. Важливо підтримувати позитивні, неконфліктні взаємини з колишнім чоловіком (дружиною), зберігати незгоду між собою у таємниці від дитини, досягти співробітництва в інтересах дитини. З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування батька із дитиною, а також беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, вік дитини, беручи до уваги те, що обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дитиною та участі у їх вихованні незалежно від того, з ким проживає дитина, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову щодо встановлення в судовому порядку способу участі батька у вихованні та спілкуванні із дитиною. Однак, суд вважає, що способи участі та графік (регламент) спілкування батька із дитиною має бути визначений із врахуванням інтересів дитини та має бути таким, що не порушує режиму дня та навчання дитини, не відриватиме його від нормального, звичайного для нього середовища та не заважатиме нормальному його існуванню і, при цьому, не порушуватиме принципу рівності прав батьків при участі у вихованні дитини. Так, визначаючи способи та графік участі позивача у вихованні малолітнього сина та визначаючи години спілкування, судом враховано вік дитини, та те, що на даний час дитина втратила зв`язок зі своїм батьком, в зв`язку з чим потрібен час для відновлення стосунків між ними. З урахуванням того, що дитина відвідує навчальний заклад, має стабільний графік навчання та виховання, з метою підтримання нормального фізіологічної рівноваги дитини між навчальними процесами та відпочинком, суд вважає за доцільне визначити, що побачення батька із дитиною має відбуватись в присутності відповідного фахового працівника та/або психолога Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, без присутності матері чи інших рідних (третіх) осіб, кожного понеділка місяця із 15-00 год. по 18-00 год., а також суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача передавати дитину позивачу та забирати її у визначені судом години і дні в приміщенні Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в присутності відповідного фахового працівника та/або психолога, в зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи питання про вказаний вище регламент побачень позивача із дитиною, враховуючи інтереси останнього та необхідність налагодження більш тісних зв`язків між ними, суд погоджується з доводами сторони позивача та вважає, що такі зустрічі мають відбуватися без присутності матері або інших осіб. В іншій частині позовних вимог та запропонованого способу участі батька у спілкуванні із сином, суд вважає за необхідне відмовити з огляду на їх передчасність та недоцільність на даний час з огляду на вік дитини. Крім того, суд роз`яснює, що сторони не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, з урахуванням вікових змін, розвитку та потреб дитини, що буде відповідати його інтересам. Також, суд звертає увагу сторін на те, що вони, як батьки дитини, незважаючи на взаємні непорозуміння між собою, - мають вжити заходів щодо уникнення конфліктних, напружених стосунків між собою з метою досягнення співробітництва в інтересах дитини, в тому числі, знайти можливі шляхи вирішення проблем спілкування позивача із сином, в т.ч. шляхом засобами телефонного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між ними. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, та

Outcome: partial