Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання дитини [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] за місцем її проживання або реєстрації. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON] є їх з відповідачем дитиною. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26.02.2021 шлюб між сторонами розірвано. Сторони проживають окремо. Малолітня дочка зараз проживає разом із матір`ю. Вирішити питання місця проживання дитини в добровільному порядку неможливо, для позивача важливою є можливість самостійного вирішення питання щодо виїзду доньки за межі України, що в свою чергу стало передумовою звернення до суду для вирішення спору про визначення місця проживання дитини. Вказує, що позивач забезпечена житлом, займається вихованням доньки та її всебічним розвитком та прагне надати дитині належне виховання. Ухвалою судді від 26.12.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 13.01.2023 витребувано з Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування письмовий висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 09.02.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча згідно ст.130 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу заочно у її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи подав до суду заяву, у якій просить розглядати справу без їх участі, повністю підтримує позовні вимоги у зв`язку з наданим висновком щодо визначення місця проживання дитини, не заперечує проти заочного розгляду справи. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, учасники справи [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованих шлюбних відносинах. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26.02.2021 шлюб між сторонами розірвано (а.с.7). Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.06.2012, [PERSON] народилася [INFO] , її батьки: [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Статтею 141 СК України передбачено, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно із ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно із ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, малолітня [PERSON] після розірвання шлюбу її батьків проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] , де і зареєстровано її місце проживання. Батько дитини не цікавиться її життям, не бере участь у вихованні доньки. Згідно із висновком органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 03.02.2023 про розв`язання спору щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , оскільки встановлено, що мати має належні житлові умови, приділяє належну увагу вихованню та розвитку дитини, відвідує навчальний заклад та цікавиться шкільним життям доньки, Сихівська районна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] (а.с. 110). Даний висновок був наданий органом опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради після обстеження умов проживання позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Із врахуванням наведених вище обставин, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, та з огляду на те, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечить інтересам дитини, суд, з врахуванням окремого проживання батьків дитини малолітньої [PERSON] , [INFO] , дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Окрім цього, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 992,40 грн. судового збору.

Outcome: approved