Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

у липні 2021 року позивач звернувся до Вовчанського районного суду Харківської обалсті зі вказаним позовом, посилаючись на те, що у серпні 2020 року він дізнався, що на офіційному сайті ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ» числиться 3 кредитних договори в трьох фінансових компаніях - ТОВ «СОС КРЕДИТ», ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та ТОВ «ГОУФІНГОУ», які на даний час ним оскаржуються в суді, зокрема числиться договір позики від 10.07.2020 між ним та ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» на суму 2000,00 грн. Позивач зазначає, що не реєструвався в системі/сайті ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» зі створенням особистого кабінету, не отримував пропозицію та не приймав таку пропозицію-оферту, не надавав інформації для укладення кредиту, не підписував ні власноручно ні за допомогою електронного одноразового ідентифікатора, та не отримував договору та відповідно кредитних коштів. Договір № 3374504874/529748 від 10.07.2020, сторонами якого є він та ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА», було укладено без його відома та без його волевиявлення в порушення ч..1,2,3 ст.203 ЦК України, а тому відповідачем протиправно нараховується заборгованість на його ім`я за вказаним кредитним договором. У зв`язку з наведеним вище позивач просить визнати недійсним договір про надання фінансового кредиту № 3374504874/529748 від 10.07.2020, між [PERSON] та ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА»; визнати протиправним дії ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» по нарахуванню [PERSON] заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 3374504874/529748 від 10.07.2020 та зобов`язати відповідача припинити дії по нарахуванню заборгованості за вказаним договором; стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн (а.с.1-18 т.1). В письмових поясненнях представник позивача наполягає на задоволенні позову та зазначила, що положеннями ЦК України та іншого законодавства України не передбачено надання банком або іншою фінансовою установою в кредит грошових коштів іншій відмінній від позичальника особі, а грошові кошти за оскаржуваним правочином були перераховані на рахунок ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» іншій особі в порушення вимог законодавства, номер телефону, за допомогою якого укладався кредитний договір, станом на 10.07.2020 року не був фінансовим номером [PERSON] , після втрати позивачем телефону в кінці 2018 року, СІМ -картка була пере випущена та нею користувалася інші особа, абонентський номер був заблокований 31.01.2019 року та після пере випуску СІМ-карки був активований 26.12.2019 року, позивач не підписував договір за допомогою одноразового ідентифікатора, який надходив на вказаний номер телефону. Відповідачем не було надано суду копії паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків [PERSON] оскільки останній не надавав таких документів відповідачу, доводи відповідача про перевірку інформації УКРАЇНСЬКИМ БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ є безпідставними, а більшість даних, зазначених в анкеті щодо позивача не відповідають дійсності (а.с.233-242 т.1). У відзиві на позов ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» просить відмовити в задоволенні позову та в обґрунтування вказав, що у даному випадку має місце укладення електронного договору, оскільки укладення договору без заповнення заявки клієнтом є неможливим, а з моменту заповнення Заявки електронний договір уважається укладеним , позивачем було підписано договір про надання фінансового кредиту за допомогою одноразового ідентифікатора, на підтвердження чого в індивідуальній частині договору міститься код ідентифікатора позивача - R50820, що і є безпосереднім підписом позивача. Також пояснив, що за спів падінням у сукупності даних, що були вказані позивачем під час подання заявки, перевірених Українським Бюро Кредитних Історій, кредитором було прийнято рішення про видачу кредиту, та згідно даних УБКІ позивач використовував мобільний телефон [NUMBER] з 29.02.2012 року як фінансовий під час проходження процедури верифікації у банківських установіах, що є свідченням того, що саме позивач уклав спірний договір . 10.07.2020 року позивач отримав кредитні кошти в розмірі 2000,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності, строком на 30 днів з 2,5% на добу та станом на 20.07.2021 року має заборгованість у зв`язку з невиконанням умов договору в розмірі 2000,00 грн основного боргу та 6500,00 грн відсотків (а.с.75- 88 т.1). Ухвалою від 06.07.2021 Вовчанський районний суд Харківської області відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та одночасно витребував докази за заявою позивача (а.с. 66-69 т. 1). Своєю ухвалою від 23.11.2021 року Вовчанський районний суд залучив в яості правонаступника відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансову компанію «Кредит-капітал» (а.с.195,208-214, 218-222 т.1). У листопаді 2022 року вказана цивільна справа надійшла з Вовчанського районного суду Харківської області до Машівського районного суду Полтавської області, на виконання ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та розпорядження Голови Верховного Суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22, та 01.12.2022 року Машівський районний суд прийняв справу до свого провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.40). У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені надлежним чином та завчасно, про що свідчать довідки про доставку електронного листа сторонам та їх представникам, рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки правонаступнику відповідача (а.с.41-48, 60-63,67 т.2), представник позивача - адвокат Лебединська І.С. подала клопотання про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.49 т.2), представник ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА», в заяві поданій до Вовчанського районного суду, також просить розглядати справу за відсутності відповідача та просить в задоволенні позовних вимог відмовити (а.с.90 т.1, а.с.30 т.2 ), відповідач (правонаступник) причини неявки не повідомив, клопотань, заяв не подав. Виходячи з викладеного, суд вирішив розглянути справу за відсутності сторін, дослідивши надані письмові докази. Разом з тим, заслуговують на увагу доводи позивача про те, що кредитні кошти, які були виплачені деякими із фінансових установ, були перераховані на рахунок особи, відкритий в АБ «Укргазбанк», клієнтом якого позивач ніколи не був. Однак, такі обставини самі по собі, за відсутності інших достовірних доказів недійсності спірних правочинів, не можуть бути підставою для визнання недійсним кредитних договорів. Судом установлено, що 10.07.2020 року було укладено договір позики № 3374504874/529748, сторонами якого є позивач та ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА», відповідно до умов якого ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА», як позикодавець, надало позивачу, як позичальнику, позику в сумі 2000,00 грн, строк, на який надається позика - 30 днів, дата повернення позики (останній день) - 08 серпня 2020 року, розмір процентів - 912,5 % річних, 2,5% на добу. В договорі позивач зазначив номер власної облікової картки платника податків, номер паспорту, адресу проживання, адресу електронної пошти, номер мобільного телефону та номер карткового рахунку у банку. В договорі також вказано, що він підписаний позивачем електронним підписом - одноразовим ідентифікатором R50820 та зазначена банківська картка позивача [NUMBER] ….5031 (а.с.189,231 (а.с.91-96, 101,102 т.1). З наданих ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» документів, а саме: паспорту кредиту та правил надання грошових коштів у позику, затверджених 12 липня 2017 року вбачається наданий обсяг інформації про умови кредитування (а.с.97-100 т.1). 15.09.2020 року позивач [PERSON] звернувся до поліції із завою про вчинене кримінальне правопорушення та повідомив, що 10.07.2020 року невідома особа оформила на його ім`я кредит, зокрема в Європейській кредитній групі (а.с.29 т.1). Згідно з повідомленням ПрАТ «ВФ Україна» від 24.03.2021 року абонентський номер [NUMBER] отримує послуги мобільного зв`язку без реєстрації своїх персональних даних (а.с.40 т.1), а за повідомленням від 09.09.2021 року ивказаний абонентський номер був заблокований 31.012019 року та після пере випуску СІМ-картки був активований 26.12.2019 року (а.с.243 т.1). Вказаний номер телефону за повідомленням ПАТ КБ «Приватбанк» став фінансовим 25.12.2018 року, перестав бути фінансовим 30.11.2018 року (а.с.144 т.1). За повідомленням АБ «Укргазбанк» від 05.10.2021 року [PERSON] не являється клієнтом Банку, за повідомленням від 08.12.2021 року грошові кошти в розмірі 2000,00 грн за спірним кредитним договором були перераховані 10.07.2020 року на банківську картку [NUMBER] ….5031, яка належить [PERSON] (а.с.189,231 т.1). Частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відтак, ураховуючи, що грошові кошти за оспорюваним кредитним договором перераховані на банківську картку, яка позивачу не належить, рахунки, відкриті на ім`я [PERSON] в АБ «Укргазбанк» відсутні, номер мобільного телефону, який вказаний в договорі, певний час використовувався позивачем, проте на час укладення договору не є фінансовим, з метою захисту своїх інтересів позивач звернувся до правоохоронних органів, суд дійшов висновку, що оспорений договір не відповідає вимогам статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" та наявності підстав для визнання його недійсним. Подібний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі N 757/40209/20 (провадження N 61-10924св21) та постанові Верховного Суду від 3 0.11. 2022 року у справі N 619/598/21 ( провадження N 61-20498 св 21). Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача припинити дії по нарахуванню заборгованості по недійсному правочину, суд зазначає, що за вимогами ст.216 ЦК України якщо суд задовольнив позов і визнав кредитний договір недійсним, кредитор і позичальник повинні повернути все, що вони отримали при виконанні договору, а тому така вимога позивача задоволенню не підлягає. Відповідно до статті 10 Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" бюро вилучає з кредитної історії: 1) інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, договору або визнання їх недійсними; 2) всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього; 3) інформацію, яка передбачена пунктами 2-4 частини першої статті 7, у разі закінчення терміну зберігання інформації в кредитній історії. Бюро має право за участю користувача здійснювати звірення інформації, яка була надана цим користувачем для формування кредитної історії, та вносити до неї зміни на умовах і в порядку, передбачених цим законом та договором. Бюро зберігає інформацію протягом десятирічного терміну з моменту припинення кредитного правочину. Таким чином задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання оспорюваного ним кредитного договору недійсним буде достатнім та ефективним для захисту його порушених прав. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, позивач звільнений від сплати судового збору, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За вимогами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони з меншити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання професійної правничої допомоги адвокатом Лебединською І.С., додаткову угоду до цього договору, квитанцію про сплату 5000,00 грн, ордер про надання правничої допомоги, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю (а.с.22-26, 60,61 т.1), розрахунок сум витрат, копію акта приймання-передачі (а.с.1-4 т.2). Суд уважає що така сума є обґрунтованою та співмірною зі складністю справи та що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні позивачем витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволених позовних вимог в розмірі 2500 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial