Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою, у якій просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документу свідоцтва про право власності на житло від 16.03.1993 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства адміністрації міської Ради народних депутатів на квартиру [ADDRESS] . Заявник просить розглянути справу без її участі, заяву підтримує просить задовольнити. Заінтересована особа у судове засідання не з`явилася про розгляд справи була повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до п.6 ч.1 ст. ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 16.03.1993, виданого Управлінням житлово-комунального господарства адміністрації міської Ради народних депутатів, зареєстрованого в КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі № 61 за реєстровим № 8898, заявниці належить на праві спільної сумісної власності частка квартири [ADDRESS] . У вказаному свідоцтві допущено помилку, а саме у написанні по-батькові заявника, зазначено « [PERSON] », що не збігається із записами в паспорті громадянина України. Так згідно паспорту серії [NUMBER] по-батькові заявниці зазначено як « [PERSON] ». 30.11.2022 року комунальним підприємством «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області заявниці було відмовлено у зміні свідоцтва в частині зміни по-батькові. У зв`язку з допущеною помилкою у свідоцтві про право власності на житло заявник не може вільно розпоряджатись своєю власністю та не має можливості вирішити дане питання в позасудовому порядку. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу є необхідним для захисту права власності, а саме можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належним майном. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 81 ЦПК України, відповідно до ст. 80 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу, який просить встановити заявник, підтверджується наявними в матеріалах справи документами, свідоцтвом про право власності на житло від 16.03.1993 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства адміністрації міської Ради народних депутатів на квартиру [ADDRESS] . Під час розгляду справи судом не встановлено існування спору про право та можливих порушень прав та інтересів третіх осіб внаслідок встановлення факту належності правовстановлюючого документу, про який просить заявник. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу має для заявників юридичне значення. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved