Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У грудні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 липня 2016 року у справі № 756/242/16-ц (провадження № 2/756/2596/16) стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50 % від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 липня 2016 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 650,00 грн, щомісячно. В подальшому рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2019 року збільшено розмір аліментів, що утримуються з відповідача на дитину [PERSON] , [INFO] на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 липня 2016 року у цивільній справі 756/242/16-ц, стягнуто з відповідача на користь позивача, аліменти у розмірі 1750,00 грн, щомісячно з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Визначений судовим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року розмір аліментів на утримання дитини, на сьогоднішній день, є трохи більший ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину віком від 06 до 18 років. Вказаний розмір аліментів не може в повному забезпечити всебічний та гармонійних розвиток дитини. Рух справи На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 грудня 2022 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, суддею скеровано запит до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) КП ГІОЦ «Реєстру територіальної громади м. Києва» та відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) сторін. 10 січня 2023 року надійшла відповідь на запит суду щодо зареєстрованого місця проживання сторін. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 січня 2023 року справу прийнято до розгляду, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду на 22 лютого 2023 року. Позивач та її представник в судове засідання не з?явилися, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. 20 березня 2023 року представник позивача - адвокат Вітер В.М. надав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи Відповідач в судові засідання призначені на 22 лютого 2023 року та 20 березня 2023 року не з?явився, про розгляд справи повідомлений судом належним чином. Судова повістка про виклик до суду, копія позовної заяви з додатками та копія ухвали суду про відкриття провадження по справі надсилалася відповідачу за адресою зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . Конверт повернувся з відміткою «за закінчення терміну зберігання». Окрім того, відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті Оболонського районного суду м. Києва. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Фактичні обставини справи Дослідивши письмові докази подані в обґрунтування позову, судом встановлені наступні обставини та правовідносини між сторонами. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 липня 2016 року у справі № 756/242/16-ц (провадження № 2/756/2596/16) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 650,00 грн, щомісячно, починаючи з 17 лютого 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2019 року у справі № 756/4055/18 (провадження 2/756/1001/19) збільшено розмір аліментів, що утримується з [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 липня 2016 року. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] у розмірі 1750,00 грн, щомісячно з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 років до 18 років становить 2833,00 грн. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Статтею 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до статті 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дітей, їх рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, зміна способу стягнення аліментів не погіршить матеріального становища дитини і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів 1/4 частка від заробітку (доходу) відповідача призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, керується положенням ст. 141 ЦПК України, звільнення позивача від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved