Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

08 листопада 2022 року позивач звернулася до суду з цим позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 червня 2018 року позивач придбала квартиру за адресою [ADDRESS] . У жовтні 2018 року вона звернулася до відповідача із заявою про призначення їй житлової субсидії, яка їй була надана. У жовтні 2019 року позивач звернулася з аналогічною заявою на наступний опалювальний сезон, але їй відмовили у її прийнятті, пояснивши, що субсидія призначається автоматично. У жовтні 2022 року позивач отримала лист з вимогою повернути надмірну виплачені кошти житлової субсидії за період з грудня 2018 року по квітень 2022 року у розмірі 34 879,04 грн. Лист мотивований тим, що позивач не мала права на отримання житлової субсидії, оскільки у 2018 році придбала квартиру. Позивач вважає, що повернення всіх коштів житлової субсидії за період з грудня 2018 року по квітень 2022 року є несправедливим, оскільки у липні 2019 року минув рік з дня придбання квартири, а тому, на її переконання, починаючи з цього місяця вона має право на житлову субсидію. З наведених вище підстав позивач просить суд: 1) визнати за позивачем право на отримання раніше призначеної житлової субсидії з липня 2019 року по вересень 2022 року; 2) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок надміру виплачених коштів та виставити мені суму до повернення лише за період з січня 2019 року по червень 2019 року. Відповідач письмового відзиву на позов не подав. Надісланий на адресу суду документ з назвою «відзив на позов», який надійшов на адресу суду в паперовій формі, всупереч вимогам ч.8 ст.43 ЦПК України не підписаний власноручним підписом його автора, а тому до уваги не береться. В електронній формі, з можливістю перевірити справжність ЕЦП, відзив на адресу суду не надходив. Представник позивача у письмовій заяві просив суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача у письмовій заяві просив суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги заперечує. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що 27 червня 2018 року позивач придбала квартиру за адресою [ADDRESS] . У жовтні 2018 року вона звернулася до відповідача із заявою про призначення їй житлової субсидії, яка їй була надана. У жовтні 2022 року позивач отримала лист з вимогою повернути надмірну виплачені кошти житлової субсидії за період з грудня 2018 року по квітень 2022 року у розмірі 34 879,04 грн. Лист мотивований тим, що позивач не мала права на отримання житлової субсидії, оскільки у 2018 році придбала квартиру. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. В першу чергу суд вважає за доцільне визначитися, чи належний та ефективний спосіб захисту просить застосувати позивач. У пунктах 100-102 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року №766/20797/18 зазначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права та примусове виконання обов`язку в натурі (пункти 1 і 5 частини другої статті 16 ЦК України). Вимога про визнання боргу безпідставним є вимогою про визнання відсутності у постачальника права вимагати оплати донарахованого боргу та відсутності обов`язку (який кореспондує вказаному праву) у споживача з оплати такого боргу. Ця вимога є ефективним способом захисту інтересу боржника в юридичній визначеності у спірних правовідносинах. Ефективним способом захисту прав споживача є і вимога зобов`язати постачальника списати з особового рахунку споживача донараховану заборгованість, тобто про примусове виконання обов`язку в натурі. Її можна заявити як разом із вимогою про визнання боргу безпідставним, так і окремо. Задоволення цієї вимоги унеможливить виставлення постачальником рахунків на суму боргу, який споживач не визнає, за наявності невирішеного спору, або якщо суд визнав цей борг безпідставним. Хоча вищенаведений висновок Великої Палати Верховного Суду зроблений стосовно відносин споживача і постачальника житлово-комунальних послуг, на думку суду, такий самий підхід можливо застосувати до даних відносин, які стосуються кондикційного зобов`язання позивача повернути відповідачу надмірно сплачені кошти житлової субсидії (глава 83 ЦК України), оскільки в проваджені суду відсутній спір за позовом відповідача про стягнення з позивача надмірно сплачених коштів, судами не ухвалювалися рішення з цього питання, а позивач фактично просить досягнути юридичній визначеності у спірних правовідносинах. Це означає, що суд вважає належним та допустимим застосований позивачем спосіб захисту, який зводиться до зобов`язання відповідача здійснити перерахунок коштів, які відповідач вважає боргом позивача. Повертаючись до суті позовних вимог, суд зазначає, що підпунктом 4 пункту 6 Положення про порядок призначення житлових субсидій, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). Житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням житлової субсидії, призначенням житлової субсидії без звернення здійснив купівлю або іншим законним способом набув право власності на земельну ділянку, квартиру (будинок), транспортний засіб (механізм), будівельні матеріали, інші товари довгострокового вжитку або оплатив (одноразово) будь-які послуги (крім медичних, освітніх та житлово-комунальних послуг згідно із соціальною нормою житла (в тому числі понаднормової площі житла у випадку, зазначеному у пункті 5 цього Положення) та соціальними нормативами житлово-комунального обслуговування) на суму, яка на дату купівлі, оплати, набуття права власності в інший законний спосіб перевищує 50 тис. гривень; В даному випадку позивач не мала права на призначення житлової субсидії у жовтні 2018 році, оскільки у червні 2018 року, тобто менше ніж за 12 місяців до дня звернення із заявою про призначення житлової субсидії, набула у власність квартиру, вартість якої, очевидно, перевищує 50 000,00 грн. Будь-яких доказів того, що позивач звертаючись за отриманням житлової субсидії повідомляла відповідача про дату отримання у власність спірної квартири, або зверталася із заявами про призначення житлової субсидії в наступних роках, нею суду надано не було. Зважаючи на вищевикладене суд дійшов висновку, що відповідач цілком обгрунтовано заявляє до позивача досудові вимоги про повернення надмірно виплачених коштів житлової субсидії за період з грудня 2018 року по квітень 2022 року, оскільки позивач не мала права на отримання житлової субсидії, а тому кошти такої субсидії, на підставі ст.1212 ЦК України, є безпідставно набутим майном. Неодноразові доводи позивача про те, що вона у 2019, 2020 та 2021 роках зверталася із заявами про призначення житлової субсидії, будь-якими належними та допустимими доказами не підтверджуються, а тому субсидія підлягає поверненню у повному обсязі. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed