Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Сторони перебувають у шлюбі з 29.10.2018 року, який зареєстрований Виконавчим комітетом Червонокам`янської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, актовий запис №8. Від спільного проживання сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Одруження виявилось невдалим, спільне життя не склалось, їх сім`я втратила свій сенс, а вони почуття поваги один до одного. На початку березня відповідач разом з дочкою виїхала за меж України, наприкінці цього ж року повернулась. На даний час проживають окремо, відповідач знову виїхала за межі України і наміру повертатись немає. З цього приводу у них почались сварки та непорозуміння, вони не могли дійти спільної думки у вирішенні важливих питань. У них різні погляди на життя, кожен має свої цінності та мету. Часті сварки між ними негативно спливають на психіку їх малолітньої дочки, яка ставала їх вимушеним свідком. В результаті все це привело до розраду сім`ї і фактичного припинення шлюбних відносин. Враховуючи викладене, позивач вважає, що збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить їх інтересам та робить їх примирення неможливим. На даний час спору з приводу поділу майна між ними не має. Рух справи в суді Позовна заява надійшла до суду 21.02.2023 року. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.03.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті вимог. Позиція учасників справи Сторони в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, відповідач позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Строк на примирення сторони просили не надавати. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК Україниу разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч.2ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , сторони перебувають у шлюбі з 29.10.2018 року, шлюб зареєстрований Виконавчим комітетом Червонокам`янської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, актовий запис №8. Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого повторно Олександрійським відділом ДРАЦС в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 17.02.2023 року, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Фактичні шлюбні відносини сторони припинили, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Побудувати спільне життя сторонам не вдалось. Між ними відсутній намір на збереження сімейних відносин та шлюбу. Спір з приводу поділу спільного майна подружжя відсутній. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції прозахистправлюдини іосновоположнихсвобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2, 3, 4 ст.56 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Висновки суду Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, а відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу з підстав, що наведені в позові, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати необхідно залишити по фактично понесеним, оскільки позивач просить не стягувати їх з відповідача на свою користь.

Outcome: approved