Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у вигляді трьох процентів річних у розмірі 1 565,85 дол. США. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що 04.09.2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 399-08/А-38, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 26 220 дол. США на строк з 04.09.2008 року по 03.09.2015 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами. У зв`язку з порушенням позичальником умов кредитного договору рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25.10.2010 у справі № 2-5657/10 стягнуто з [PERSON] на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 399-08/А-38 від 04.09.2008 року, що становить 23 946,19 доларів США та 5 571,85 грн., з яких: залишок за кредитом - 19 665,06 доларів США, заборгованість по простроченому кредиту - 3 067,51 доларів США, заборгованість по простроченим процентам - 1 213 дол. США, пеня за прострочення кредиту - 4 010,23 грн., пеня за прострочення сплати процентів - 1 561,62 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №399-08/А-38 від 04.09.2008 року звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки MITSUBISHI, модель LANCER 2008 року випуску, номер шасі, кузов, рама [NUMBER] , колір зелений, реєстрацій номер [NUMBER] , що належить [PERSON] на праві власності, підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого РЕВ № 2 при УДАІ ГУ МВС України в Одеській області 29. 08.2008 року. Стягнуто з [PERSON] на користь «Укргазбанк» суму штрафу - 7 056,75 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь АБ «Укргазбанк суму державного мита у розмірі 1 700,00, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120 грн. Як вказує представник позивача, рішення суду на теперішній час не виконане, а заборгованість за кредитним договором не погашена. Дані обставини стали підставою для звернення до суду. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25.05.2022 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 15.09.2022 року на 10год. 15хв. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.10.2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 13.12.2022 року на 10год. У судове засідання представник позивача - АБ «Укргазбанк» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, надав до суду письмову заяву, яка міститься в матеріалах справи, в якій позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення, також просив суд розгляд справи проводити за його відсутності (арк.сп.63-65). У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, який був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що 04.09.2008 року між АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 399-08/А-38, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 26 220 дол. США на строк з 04.09.2008 року по 03.09.2015 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25.10.2010 року у справі № 2-5657/10 позовні вимоги АБ «Укргазбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 399-08/А-38 від 04.09.2008 року, що становить 23 946,19 доларів США та 5 571,85 грн., з яких: залишок за кредитом - 19 665,06 доларів США, заборгованість по простроченому кредиту - 3 067,51 доларів США, заборгованість по простроченим процентам - 1 213 дол. США, пеня за прострочення кредиту - 4 010,23 грн., пеня за прострочення сплати процентів - 1 561,62 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №399-08/А-38 від 04.09.2008 року звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки MITSUBISHI, модель LANCER 2008 року випуску, номер шасі, кузов, рама [NUMBER] , колір зелений, реєстрацій номер [NUMBER] , що належить [PERSON] на праві власності, підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого РЕВ № 2 при УДАІ ГУ МВС України в Одеській області 29. 08.2008 року. Стягнуто з відповідача [PERSON] на користь «Укргазбанк» суму штрафу - 7 056,75 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь АБ «Укргазбанк суму державного мита у розмірі 1 700,00, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120 грн. (арк.сп. 15-18). Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно із ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом статей 524, 533, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до ч. 2 ст. ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Із матеріалів справи вбачається про те, що на момент розгляду справи заборгованість за кредитним договором № 399-08/А-38 від 04.09.2008 року відповідачем не погашена; рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25.10.2010 року не виконано, що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача [PERSON] , відповідно до якої сума заборгованості станом на 13.04.2022 року не погашена (арк.сп. 8-14). Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором №399-08/А-38 від 04.09.2008 року на суму несплаченої відповідачем заборгованості за вказаним договором, що включає кредит та проценти, нараховано три проценти річних за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 рік у розмірі 1 565,85 дол. США (арк.сп.7). За змістом положень ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з положеннями статті 611 ЦК України , у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за час прострочення. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показаннями свідків. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із правових висновків Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18), чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 20 ЦК України визначено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу який би спростував доводи викладені позивачем. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). При таких обставинах, позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст. 141 ЦПК України, пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2 481 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved