Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на його користь 400 000,00 гривень моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, 29 200,00 грн. гривень суми, сплаченої ним у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, а також 3000,00 гривень витрат за надання правової допомоги при розгляді даної справи. Свої вимоги мотивує тим, що вироком Калуського\~міськрайонного суду\~Івано-Франківської\~області від\~04\~жовтня 2021\~року його визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, та виправдано з реабілітуючої підстави згідно з п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України (у зв`язку із недоведеністю в діянні складу кримінального правопорушення). Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 19 січня 2022 року та постановою Верховного Суду від 31.08.2022 цей вирок залишено без змін. По суті позову хоче повідомити наступне: 26.06.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42018091010000034 внесено відомості про правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України, з фабулою: посадова особа вимагає неправомірну вигоду від громадянина К. 05.07.2018 в межах даного кримінального провадження його було затримано в порядку ст. 209 КПК України та допитано як підозрюваного, після чого поміщено в камеру попереднього затримання в Калуському відділі поліції. 06.07.2018 йому за погодженням прокурора Івано-Франківської прокуратури повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 368 КК України. Слідчим суддею Івано-Франківського міського суду стосовно нього обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з альтернативою внесення застави в розмірі 52 тис. 860 грн., яку внесено його донькою [PERSON] . Фактично одразу після того, як його було затримано в приміщенні очолюваного ним навчального закладу, керівником правоохоронного органу в засобах масової інформації публічно зроблено заяву про вчинення ним злочину: вимагання та отримання неправомірної вигоди за надання дозволу на проживання та реєстрацію у відомчому гуртожитку навчального закладу, за що його затримано на гарячому і очікує покарання 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна та забороною займати певні посади. Ця інформація опублікована в інтернет виданнях і соціальних мережах із зазначенням його особистих даних. Навіть наведено довідку про трудову діяльність в коледжі. Ці публікації переглянули 15 тис. 692 особи. Однак звинувачення його у вимаганні неправомірної вигоди зовсім не підтвердилось, а прокурор Долинського відділу Калуської місцевої прокуратури Тепчук В.В. змінив кваліфікацію правопорушення і обвинувальний акт від 21.09.2018 стосовно нього за ч. 1 ст. 368 КК України скерував до суду. Таким чином, в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження органом досудового розслідування понад 2 місяці щодо нього проводилися ряд слідчих та негласних розшукових дій, що підтверджується реєстром матеріалів досудового розслідування, доданим до обвинувального акту. Судовий розгляд судом першої інстанції здійснювався 3 роки. Вироком Калуського міськрайонного суду від 04.10.2021 його виправдано, цей вирок за результатом розгляду апеляційної скарги прокурора залишений в силі ухвалою апеляційного суду від 19.01.2022, а також постановою Верховного Суду від 31.08.2022 без задоволення залишено касаційну скаргу прокурора. Оскільки, хоч виправдувальний вирок і набув законної сили 19.01.2022, щодо нього продовжував тривати суд, так як прокурор, який не погодився з його виправданням, ініціював продовження розгляду справи касаційним судом, поставивши в касаційній скарзі питання про скасування рішень судів першої та другої інстанції з направленням справи на новий розгляд в суд першої інстанції. Така вимога прокурора є об`єктивною перешкодою вважати, що суди стосовно нього завершені після винесення ухвали апеляційним судом. Тільки після розгляду Верховним Судом даної кримінальної справи з винесенням постанови, яка є остаточною і оскарженню не підлягає, вважає, що стосовно нього кримінальне переслідування завершилось саме 31.08.2022. Таким чином, він був підданий незаконному кримінальному переслідуванню та знаходився під слідством і судом у період з 05.07.2018 до 31.08.2022, з 05.07.2018 по 06.07.2018 перебував під вартою. Внесені кошти його донькою [PERSON] в якості застави держава повернула 15.12.2022. Судами всіх рівнів його визнано невинуватим у інкримінованих йому органами досудового розслідування і прокурором вчиненні корупційних діянь. Тому, внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, засудження, незаконного затримання, тримання під вартою, застосування запобіжного заходу, вчинення щодо нього негласних слідчо-розшукових дій та інших примусів кримінального переслідування, публічного повідомлення в ЗМІ щодо його затримання за вимагання хабара, органами досудового слідства, прокуратури та суду йому була заподіяна шкода. Незаконні дії\~та рішення\~прокурора та\~слідчого завдали\~йому моральних\~страждань,\~призвели до\~погіршення психологічного\~стану.\~У зв`язку\~з тим,\~що його\~було привселюдно\~затримано та\~надягнуто кайданки\~на робочому\~місці:\~в коридорі\~навчального закладу,\~який він\~очолює багато\~років,\~відносно нього\~було обрано\~запобіжний захід\~тримання під\~вартою,\~він був\~обмежений у\~вільному пересуванні,\~не мав\~права залишати\~місто Калуш.\~В мережі\~інтернет з`явилися\~публікації про\~вчинення ним\~злочину:\~вимагання і\~отримання хабара,\~що негативно\~впливало на\~нього і\~на членів\~його родини.\~Також принижувало\~його і\~компрометувало як\~доброчесну людину,\~керівника навчального\~закладу,\~як педагога\~з багаторічним\~досвідом,\~як наставника\~багатьох поколінь,\~випускників та\~студентів політехнічного\~коледжу.\~У зв`язку\~з незаконним\~кримінальним переслідуванням\~він був\~змушений вживати\~додаткових заходів\~для захисту\~від обвинувачення,\~доводити свою\~невинуватість,\~на що\~витрачати значний\~час та\~сили,\~це відволікало\~його від\~звичних занять,\~звичайного способу\~життя. В результаті таких дій він зазнав значних душевних страждань, вимушених змін в особистому житті, в суспільних стосунках, зниження свого престижу та репутації, що призвело до порушення уставленого способу життя, необхідності вжиття додаткових заходів для підтримання нормального способу життя для себе та родини, оплати значних витрат на правову допомогу. Враховуючи повних 49 місяців перебування його під слідством та судом, за що передбачений законом мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, гарантований законодавством України, мінімальний розмір відшкодування шкоди становить (6700,00 грн. х 49 міс.) 328 300,00 гривень. Розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом може бути визначений у сумі більшій, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Вважає, що розмір відшкодування йому моральної шкоди має становити 400000,00 грн., який буде достатнім для розумного задоволення його потреб як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та не призведе до його збагачення. Також в процесі здійснення щодо нього кримінального переслідування, за наслідком якого його визнано невинуватим і виправдано, він отримав правову допомогу. Загальна сума витрат на правову допомогу становить 29 тис. 200 грн., що підтверджується актом прийняття-передачі виконаних послуг і квитанцією про сплату ним вказаної суми 10.10.2022. Ці витрати підлягають відшкодуванню. Окрім цього, ним понесено витрати по оплаті правової допомоги адвокату Вороняк Г.Є., яка підготувала цей позов з додатками. Вартість наданих послуг підтверджується розрахунком витрат на правову допомогу та квитанцією від 26.12.2022 про сплату ним 3000,00 гривень. Представник Державної казначейської служби України подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди останньому не завдало. До того ж сам позивач не вказує на казначейство як на порушника своїх прав. Відповідно до вимог чинного законодавства казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. Таким чином, стягнення коштів з казначейства є необґрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права. Окрім цього, вказує що позивачем не надано жодного доказу, підтверджуючого завдання йому моральної шкоди у зазначеному грошову виразі. Отже, законні підстави для вирішення питання про взаємовідносини між позивачем та Державною казначейською службою України відсутні. Крім того, в позовній заяві позивач просить стягнути кошти за надання юридичної допомоги, однак, вважає таку вимогу безпідставною, виходячи з того, що юридична допомога є правом, а не обов`язком для сторони. На підставі викладеного просить відмовити в задоволені позовних вимог до Державної казначейської служби України в повному обсязі. Керівник Івано-Франківської обласної прокуратури Р. Хима подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що обласна прокуратура не визнає позов з мотивів необґрунтованості заявлених до стягнення сум та порушення порядку їх визначення. Не заперечуючи фактичних обставин справи, зокрема, притягнення позивача до кримінальної відповідальності, перебування останнього під слідством і судом, звертає увагу на наступне. Зокрема, позивачем неправильно визначено період перебування під судом і слідством. Позивачем поставлено питання про відшкодування заподіяної йому моральної шкоди за період перебування під слідством і судом з 05.07.2018 по 31.08.2022 (день прийняття постанови Верховним Судом за наслідками касаційного перегляду судових рішень, які набрали законної сили). Тобто, позивачем до розрахунку моральної шкоди зайво включений строк касаційного оскарження та розгляд Верховним Судом. Оскільки виправдувальний вирок щодо позивача набрав законної сили 19.01.2022, строк перебування під судом та слідством необхідно обраховувати з 05.07.2018 (дата затримання та оголошення підозри) до 19.01.2022. Таким чином, вказаний строк становить не 49 місяців, а 42 місяці 14 днів. Окрім цього, жодних фактичних доказів, які підтверджують вказані обставини заподіяння позивачу моральної шкоди останнім не надано. Також позивачем заявлено вимоги про відшкодування йому матеріальної шкоди, що стосується оплати правової допомоги, наданої адвокатом з дня його затримання до винесення остаточного рішення. При визначені суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. А тому в задоволенні позову про стягнення з Державного бюджету України 400000,00 грн. моральної шкоди та 29200,00 грн. витрат на допомогу адвоката просить відмовити. Представник позивача адвокат Вороняк Г.Є. подала до суду відповідь на відзив Івано-Франківської обласної прокуратури, в якому зазначила, що відповідачем не заперечується, що позивачу завдано моральної шкоди незаконним повідомленням про підозру, незаконним обранням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незаконним проведенням негласних слідчих дій, незаконними обмеженнями, покладеними стороною обвинувачення та судом на позивача у зв`язку з реалізацією заходу забезпечення кримінального провадження, незаконним повідомленням у ЗМІ керівника правоохоронного органу про скоєння позивачем вимагання та отримання хабара, що призвело до моральних страждань. Також відповідачем не спростовано, що перебування від слідством і судом об`єктивно не може не завдати шкоди особі, щодо якої здійснюється кримінальне переслідування. Враховуючи той факт, що обвинувачення [PERSON] не знайшло своє підтвердження в суді, мають місце достатні підстави стверджувати про завдання моральних страждань органами досудового розслідування та прокуратури. Окрім цього, відповідач не довів необґрунтованість і недоцільність наданих позивачеві правових послуг. При цьому, позивач має право на компенсацію витрат, які є фактичними і неминучими. Керівник Івано-Франківської обласної прокуратури Р. Хима подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначено, що позивачем заявлено до стягнення моральну шкоду в розмірі 400000,00 грн., однак не надано достатніх доказів, які б підтверджували заподіяння страждань у заявленому розмірі, а саме: доказів погіршення його психологічного стану, вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зниження ступеня престижу, ділової репутації чи інших фактів, що стали наслідком саме обставин, пов`язаних з розслідуванням кримінального правопорушення. Водночас, зарахування у строк перебування під слідством і судом часу перегляду касаційним судом є хибним, оскільки у вказаний період відповідач мав статус виправданої особи, щодо до нього не застосовувалися будь-які заходи процесуального примусу. Щодо оплати правової допомоги, то вказана справа не є складною, існує усталена практика Верховного Суду щодо розгляду даної категорії справ, підготовка позовної заяви не вимагала затрат часу та збирання доказів, оскільки доказова база та фактичні обставини справи були відомі адвокату як учаснику кримінального провадження. А тому, заявлені до стягнення судові витрати за надання правової допомоги у даній справі не відповідають вимогам співмірності. У судовому засіданні представник Івано-Франківської обласної Бурак М.Б. у задоволені позову просила відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 02.01.2023 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачам строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. 20.01.2023 представник Державної казначейської служби України подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог до Державної казначейської служби України в повному обсязі (а.с. 84-90). 23.01.2023 від керівника Івано-Франківської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить у задоволені позову в заявленому розмірі відмовити (а.с. 96-103). 30.01.2023 представник позивача адвокат Вороняк Г.Є. подала до суду відповідь на відзив Івано-Франківської обласної прокуратури (а.с. 107-109). 07.02.2023 керівник Івано-Франківської обласної прокуратури подав до суду заперечення на відповідь на відзив (а.с. 118-122). Ухвалою суду від 08.02.2023 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 123). 23.03.2023 представник позивача адвокат Вороняк Г.Є. подала заву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують, просять позов задоволити (а.с. 133). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: 26.06.2018 слідчим Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області внесено відомості в ЄРДР за № 42018091010000034з правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 368 КК України. Згідно з фабулою: посадова особа вимагає неправомірну вигоду від громадянина К., що підтверджується витягом з ЄРДР (а.с. 42). Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину, від 05.07.2018 [PERSON] фактично затримано 05.07.2018 о 14 год. 00 хв. за підозрою у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (а.с. 43-46), та 05.07.2018 о 16:25 год. розпочато його допит, який закінчено о 16:55 год., що підтверджується протоколом допиту підозрюваного (а.с. 50-52). 06.07.2018 [PERSON] повідомлено про те, що він підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, що підтверджується повідомленням про підозру (а.с. 47-49). Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.07.2018 застосовано щодо [PERSON] запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів та визначено заставу у розмірі 30 прожиткових мінімумів, що становить 52860,00 грн. У разі внесення застави на підозрюваного на строк до 02.09.2018 покладено відповідні обов`язки (а.с. 53). 06.07.2018 о 15:00 год. [PERSON] внесла заставу у розмірі 52860,00 грн. за [PERSON] , що підтверджується квитанцією № 0.0.0107770986.1 (а.с. 54). Заставу в розмірі 52810,00 грн. [PERSON] було повернуто 15.12.2022 (а.с. 72). Ухвалою слідчого судді Калуського міськрайоного суду Івано-Франківської області від 30.08.2018 в задоволенні скарги адвоката Вороняк Г.Є. в інтересах підозрюваного [PERSON] на постанову прокурора Долинського відділу Калуської місцевої прокуратури Тепчука В.В. від 15.08.2018 про часткову відмову в задоволенні клопотання відмовлено (а.с. 55-56). Згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 26.06.2018 за № 42018091010000034, [PERSON] обвинувачувався в прийнятті пропозиції та одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням службового становища, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України (а.с. 57-59). Проведенні в ході досудового розслідування процесуальні дії та прийняті процесуальні рішення відображаються в реєстрі матеріалів досудового розслідування (а.с. 61-64). Зі скріншотів із сайту інтернет ресурсу « [PERSON] » встановлено, що 07.07.2018 о 10:30 на ньому було опубліковано статтю про те, що вчора 5 липня, було затримано директора коледжу під час отримання хабара 300 долларів США. Посадовець був затриманий на гарячому, на даний час він затриманий у порядку ст. 208 КПК України, вирішується питання про обрання запобіжного заходу (а.с. 67-69), окрім цього, вказана інформація була опублікована у соціальній мережі «Фейсбук» (а.с. 70-71). Вироком Калуського міськрайоного суду Івано-Франківської області від 04.10.2021 [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, та виправдано (а.с. 14-23) Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 19.01.2022 вирок Калуського міськрайоного суду Івано-Франківської області від 04.10.2021 щодо [PERSON] залишено без змін (а.с. 24-29). Постановою Верховного Суду від 31.08.2022 вирок Калуського міськрайоного суду Івано-Франківської області від 04.10.2021 та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 19.01.2022 стосовно [PERSON] залишено без змін (а.с. 30-34). Між сторонами виник спір з приводу відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями і бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури, суду. Оцінка суду: вислухавши аргументи представника відповідача в судовому засіданні, вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові заяви та докази, які надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, а також обгрунтування заперечень відповідачів, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною другою статті 16 ЦК України, до яких, зокрема, відноситься відшкодування шкоди. Статтею 56\~Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом (частина сьома статті 1176 ЦК України). Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Статтею 1\~вказаного Закону передбачено, що відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові\~основи боротьби\~з організованою\~злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 цього Закону). Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до частини третьої статті 23\~ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Така правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року, від якої не відступила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18). Судом встановлено, що 05.07.2018 о 14 год. 00 хв. [PERSON] було затримано за підозрою у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а 06.07.2018 йому було повідомлено підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.07.2018 застосовано щодо [PERSON] запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів та визначено заставу у розмірі 30 прожиткових мінімумів, що становить 52860,00 грн. У разі внесення застави на підозрюваного на строк до 02.09.2018 покладено відповідні обов`язки. 06.07.2018 о 15:00 год. [PERSON] внесла заставу у розмірі 52860,00 грн. за [PERSON] . Таким чином, позивач перебував під вартою фактично один день з 05.07.2018 по 06.07.2018. При цьому, відповідно до вимог абз. 3 ч. 4 ст. 202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави [PERSON] вважався таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави. Водночас, матеріали справи не місять доказів того, що покладені на [PERSON] ухвалою слідчого судді від 06.07.2018 обов`язки були продовжені після закінчення строку, визначеного вказаною ухвалою. В подальшому прокурором Долинського відділу Калуської міської прокуратури Тепчуком В.В. було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 26.06.2018 за № 42018091010000034, про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України. Вироком Калуського міськрайоного суду Івано-Франківської області від 04.10.2021 [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, та виправдано, ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 19.01.2022 вказаний вирок залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 31.08.2022 вирок Калуського міськрайоного суду Івано-Франківської області від 04.10.2021 та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 19.01.2022 стосовно [PERSON] залишено без змін. З огляду на викладене, оскільки відносно [PERSON] ухвалено виправдувальний вирок, який набрав законної сили, то він має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства та прокуратури згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Законом визначено мінімальний розмір моральної шкоди в місяць за час перебування під слідством чи судом в розмірі мінімальної заробітної плати, яка згідно вимог Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2023\~рік» станом на час вирішення справи становить 6700,00 гривень. Визначаючи строк перебування [PERSON] під судом і слідством, суд вважає, що його початком є 05.07.2018 (день його затримання), а останнім днем перебування позивача під слідством і судом є 19.01.2022 (дата постановлення ухвали Івано-Франківським апеляційним судом), а тому мінімальна сума компенсації моральної шкоди за 42 місяці 14 днів перебування позивача під слідством та судом становить (6700 грн. х 42 місяці 14 днів) 284527,00 гривень. Водночас, включення позивачем до строку перебування під слідством і судом період касаційного оскарження є неспроможним, оскільки особа перебуває під слідством чи судом до набрання законної сили судовим рішенням, яким закрито провадження, а не до завершення його перегляду судом касаційної інстанції (аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 95/692/17 ) Посилання відповідачів на те, що позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди, не можуть бути прийняті судом, оскільки Законом України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Таким чином, враховуючи період перебування [PERSON] під слідством та судом, перебування під вартою (1 день), застосування запобіжного заходу у виді застави, те, що він, працюючи директором ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж», був затриманий на робочому місці, і вказану інформацію було розповсюджено у засобах масової інформації, а також характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, які були викликані зміною його нормального життєвого ритму, нормальних життєвих зв`язків, беручи до уваги, що відновлення нормального способу життя вимагало від нього додаткових зусиль, а також інші негативні наслідки незаконного перебування під слідством і судом, суд з урахуванням засад розумності та справедливості приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у мінімальному визначеному законом розмірі, що становить 284527,00 гривень. Водночас, позивачем не доведено наявності обставин для застосування більшого розміру відшкодування моральної шкоди, а тому суд вважає справедливим відшкодування в розмірі одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, що діє на час розгляду справи, оскільки зазначений розмір відшкодування повною мірою відповідає обсягу моральних страждань, завданих позивачу внаслідок незаконного перебування під слідством та судом, та є належною та необхідною компенсацією для відновлення його попереднього морального та психоемоційного стану, налагодження подальших життєвих стосунків, відновлення почуття справедливості та рівня довіри до правоохоронних органів, системи правосуддя в цілому. При цьому доводи, наведені в обґрунтування заперечень відповідачів проти позову, суд вважає такими, що не можуть бути підставами для відмови в його задоволенні, оскільки вони не підтверджуються доказами, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального і процесуального права, є явно необґрунтованими, а також суперечать усталеній судовій практиці. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, надану в рамках кримінального провадження, суд зазначає наступне. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 3\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» у наведених в статті 1\~цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Суд зауважує, що встановивши факт понесення витрат у зв`язку із наданням юридичної допомоги, суд стягує витрати саме за час перебування під слідством і судом. Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку із наданням йому юридичної допомоги не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, тому в зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17 (провадження № 61-12505св19), від 07 липня 2021 року у справі № 335/10173/19 (провадження № 61-5223св21) та від 09 червня 2022 року у справі № 759/2952/20 (провадження № 61-16694св21). При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18, провадження № 61-9124св20, вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Згідно з частинами першою, третьою та п`ятою\~статті 27\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. На підтвердження\~вказаних витрат\~ [PERSON] \~надано договір-доручення\~про надання\~правової допомоги\~від 05.07.2018,\~укладений між\~ним та\~адвокатом Вороняк\~Г.Є.\~(а.с.\~35-38),\~акт прийняття-передачі\~наданих послуг\~щодо його\~захисту в\~кримінальному провадженні\~№ 42018091010000034,в якому деталізовано види послуг, якій були надані адвокатом, дату їх виконання та вартість, зокрема, в залежності від стадії кримінального провадження, та із значенням загальної вартості на суму 29200,00 грн. (а.с. 39-41), та квитанція № 10/122 від 10.10.2022 на суму 29200,00 грн. (а.с. 74). При цьому, фактичне понесення позивачем витрат на правничу допомогу підтверджується квитанцією та актом прийняття-передачі наданих послуг. Враховуючи викладене, суд, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, його складності, беручи до уваги, значний період надання послуг у межах кримінального провадження, наявність доказів фактичного понесення витрат, приходить до висновку, що визначений [PERSON] розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним з обсягом наданих юридичних послуг та справедливо компенсує його витрати на правничу допомогу, а тому позовна заява в цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо порядку стягнення коштів та заявлення вимог до Державної казначейської служби України. Відповідно до статті 2\~ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174\~ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170\~ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Отже, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Грошові кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому немає потреби зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ані на підстави, ані на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)). За таких обставин, кошти підлягають стягненню не з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку, як того просить позивач, а безпосередньо з Державного бюджету України, а тому вимоги до Державної казначейської служби безпідставні та не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат: Відповідно до ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно зі статтею 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Частиною восьмою статті 141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Із матеріалів справи встановлено, що 05.07.2018 позивач уклав з адвокатом Вороняк Г.Є. договір про надання правової допомоги та сплатив визначену розрахунком витрат на правову допомогу вартість послуг у розмірі 3000,00 грн., що підтверджується квитанцією № 12/22 від 26.12.2022 (а.с. 35-38, 73,75). Виходячи з конкретних обставин справи, її складності, обсягу виконаної адвокатом роботи, врахувавши принцип співмірності і розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про доведеність позивачем понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у розмірі 3 000,00 гривень. За таких обставин суд приходить до висновку, що на користь позивача необхідно стягнути 3000,00 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги. На підставі викладеного, ст.ст. 56, 59 Конституції України, ст.ст. 2, 12, 16, 23, 46, 56, 170, 1166, 1167, 1174, 1176 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 3, 4, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст. 2, 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011,

Outcome: partial