Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

[PERSON] , в особі свого представника - адвоката Коломоєць І.В., звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 220. Сторони у справі у шлюбі не перебували, однак проживали однією сім`єю, від якої у них народився син. Після народження дитини, зі спливом невеликого проміжку часу, сімейні відносини припинились, відповідач поїхала проживати до м. Київ, а дитина за домовленістю сторін, залишилася з батьком та бабусею. У зв`язку із воєнними діями позивачу із сином довелося переїхати до м. Запоріжжя, де їх взято на облік як внутрішньо переміщених осіб та зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Позивач повністю опікується інтересами та потребами дитини, піклується про сина, займається його вихованням, слідкує за його розвитком та здоров`ям. Позивач ніколи не перешкоджав і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню матері з дитиною. На сьогодні дитина не відвідує дошкільний навчальний заклад, однак навчається за окремими дисциплінами з репетитором. Позивач повністю віддає дитині свою любов і турботу, велику увагу приділяє розвитку дитини. Окрім відвідин репетиторів, він із сином грає у розвиваючі ігри, читає книжечки, розглядає розвиваючі картинки, розповідає казки, тощо. Мати дитини у м. Запоріжжі не проживає, її місцезнаходження не відомо, із сином вона спілкується дуже рідко. Позивачем створені найкращі умови для дитини, у [PERSON] є своя кімната, де він грається, є спальний куточок, де він відпочиває, дитина забезпечена іграшками та іншими речами для розвитку, а відтак, виходячи з інтересів дитини, є доцільним визначити її місце проживання разом із батьком. Позивач любить свого сина, має змогу забезпечити його всім необхідним, він постійно слідкує за станом здоров`я сина, піклується про його розвиток, є психологічний контакт та прив`язаність один до одного, а тому проживання сина із батьком відповідає інтересам дитини. Крім того, як зазначає позивач, зі свого боку він докладає усі зусилля для забезпечення потреб дитини, але це не дозволяє повністю забезпечити та задовольнити потреби малолітньої дитини на її повноцінне харчування, купівлю необхідного дитячого одягу та взуття, ліків у разі хвороби та інші життєві потреби дитини. При цьому стан здоров`я та матеріальне становище відповідачки є добрим, вона інколи надсилає кошти на рахунок позивача, тобто має змогу сплачувати аліменти. Інших дітей, непрацездатних осіб на утриманні відповідач не має. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісяця, із дня пред`явлення заяви, у розмірі частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а також визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за місцем його проживання або реєстрації. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.10.2022 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання у цій справі. Витребувано у органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району висновок щодо розв`язання спору та про визначення місця проживання дитини - сина сторін у справі [PERSON] . Встановлено сторонам у справі строки для подання заяв по суті справи. Підготовче судове засідання, призначене на 30.11.2022, відкладено судом на 26.12.2022 у зв`язку із не наданням до цієї дати органом опіки та піклування витребуваного судом висновку. 19.12.2022 від органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району надійшов висновок щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] . У заяві про направлення висновку представник третьої особи - [PERSON] просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. У судове засідання, призначене на 26.12.2022 сторони у справі не з`явились, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутності. Ухвалою суду від 26.12.2022 визнано обов`язковою явку позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] у підготовче судове засідання з розгляду вказаної цивільної справи, призначене на 13 год. 00 хв. 01.02.2023. Ухвалою суду від 01.02.2023 відмовлено у прийнятті визнання позову [PERSON] та продовжено проведення підготовчого судового засідання у цій справі в загальному порядку. Ухвалою суду від 01.02.2023 закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, та призначити справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 15.03.2023 о 14 год. 00 хв. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, які викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась. Подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності та зазначила, що позовні вимоги [PERSON] визнає у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та його представника, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому заявлено дві самостійні вимоги, а саме: 1 вимога про визначення місця проживання дитини разом із батьком, а 2 вимога про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів. Суд встановив, що сторони у справі є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , яке видано Оріхівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області. Дитина тривалий час проживає із батьком - позивачем у справі [PERSON] , мати дитини - [PERSON] проживає окремо. Вказані обставини підтверджуються змістом позовної заяви, та визнані відповідачем у справі у її заяві про визнання позовних вимог. Крім того, вказані обставини підтверджують і наданими позивачем письмовими доказами. Так, як убачається із довідок від 31.05.2022 № 2304-5001682176 та № 2304-5001682232, [PERSON] та його син [PERSON] , були зареєстровані та проживали за однією адресою: [ADDRESS] , а з 31.05.2022 також разом зареєстровані, як внутрішньо переміщені особи за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки голови квартального комітету № 65 від 04.05.2022, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] без реєстрації місця проживання з 2014 року. Разом із ним проживає син [PERSON] , [INFO] , а мати дитини за даною адресою не проживає. При цьому, зареєстроване місце проживання та фактичне місце проживання матері дитини - [PERSON] є відмінними від позивача у справі та їх дитини. Так, її місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , а фактичне місце проживання, як внутрішньо переміщеної особи, зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . На підставі наданих суду доказів судом встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком тривалий час, мати дитини проживає окремо, та має місце проживання в іншій області. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є сімейними й врегульовані ст.ст. 141, 160, 161 СК України та пов`язаними нормами, які наведені нижче. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з положеннями ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Наведені норми у своїй сукупності вказують на те, що місце проживання дитини, яка не досягла 10 років визначається за згодою батьків, і лише у разі не досягнення ними згоди з цього питання, спір між батьками може бути вирішений судом або органом опіки та піклування. Встановлені судом обставини справи вказують на те, що між сторонами не існувало та не існує спору щодо визначення місця проживання дитини, їх спільний син, за взаємною згодою батьків, проживає із батьком [PERSON] , доказів того, що мати має намір забрати сина, щоб він проживав із нею, або що вона якимось іншим чином заперечує проти проживання сина із батьком, суду не надано. За положеннями ст. ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Тобто судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права. З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, шо [PERSON] слід відмовити у задоволенні його позовних вимог про визначення місця проживання дитини разом із батьком, оскільки малолітня дитина і так проживає разом із батьком тривалий час, і позивачем не доведено, шо наразі його права порушуються матір`ю дитини, яка є відповідачем у цій справі. Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. За положеннями ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Поданий органом опіки та піклування висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини разом із батьком відповідає інтересам дитини, проте не може бути прийнятий судом, адже, як встановив суд, спору між сторонами щодо місця проживання дитини не існувало та не існує, батьки визначили місце проживання малолітнього [PERSON] за взаємною згодою, разом із батьком, будь-яких вимог до батька мати дитини не пред`являла. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів, то суд їх вважає законними та обґрунтованими, виходячи з таких підстав. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як передбачено ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною першою ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки судом достовірно встановлено, що малолітній син сторін у справі проживає разом із батьком [PERSON] , та дитина перебуває на утриманні позивача, мати дитини проживає окремо, витрат на утримання дитини батькові не надає, хоча зобов`язана утримувати свою дитину до досягнення ним повноліття, суд дійшов висновку, що із [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , щомісяця, у розмірі частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з 19.09.2022 до досягнення дитиною повноліття Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати за позовними вимогами про визначення місця проживання дитини разом із батьком, у задоволенні яких судом відмовлено, слід покласти на позивача у справі. Враховуючи те, що позивач на підставі вимог Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів, у відповідності до ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з відповідача, яка визнала позовні вимоги у цій частині, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 496,20 грн. на користь держави.

Outcome: approved