Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

Позивач 14.12.2022 звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення завданих збитків в порядку регресу у розмірі 8650 грн, судовий збір у розмірі 992,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. Заявлений позов обґрунтовував тим, що 06.11.2018 між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та відповідачем [PERSON] укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8158527. Відповідно до умов даного полісу страхування ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «BMW» д.р.н. [NUMBER] сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 24.03.2019 о 15 год 10 хв у м.Івано-Франківську по вул. Галицька сталася ДТП за участю автомобіля «BMW» д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «AUDI» д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок даної ДТП транспортному засобу «AUDI» д.р.н. [NUMBER] завдано механічні пошкодження, а власнику автомобіля матеріальну шкоду. Згідно постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17.04.2019 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст. 130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Власник пошкодженого автомобіля [PERSON] звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за полісом № АМ/8158527 від 06.11.2018. Та на підставі страхового акту № ОЦ/230/000/19/0037 від 22.04.2019 ПрАТ «УПСК» виплачено страхове відшкодування в розмірі 8650 грн. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема підпункту 38.1.1 пункту 38.1, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптеки або призначені медичним працівником). Як вбачається з постанови Івано-Франківського міського суду від 17.04.2019 відповідач керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків. 01.10.2020 між ПрАТ «УПСК» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір № 01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до договору, у тому числі позивач як новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом № АМ/8158527 від 06.11.2018. Просив стягнути з відповідача вказану суму сплаченого страхового відшкодування та судові витрати. Позивач у судове засідання не з`явився, у надісланій на адресу суду заяві просив справу розглянути у його відсутностіта відсутності свого представника, позов підтримав, просив його задоволити. Відповідач у поданій суду заяві просив справу розглянути в його відсутності, позов визнав, просив зменшити витрати на правову допомогу, оскільки у нього скрутне матеріальне становище. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що 24.03.2019 в м. Івано-Франківську по вул. Галицькій, з вини відповідача [PERSON] , який керував автомобілем «BMW» д.р.н. [NUMBER] з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої був пошкоджений автомобіль «AUDI» д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Вина відповідача у вчиненні ДТП з ознаками алкогольного сп`яніння підтверджується постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 квітня 2019, якою відповідача визнано винним за ч.1 ст. 130, ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у відповідності з вимогами ст. 36 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік (а.с.22-24). Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] як водія забезпеченого транспортного засобу «BMW» д.р.н. [NUMBER] застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі полісу № АМ/8158527 від 07.11.2018, чинного на момент ДТП, що підтверджується витягом з бази МТСБУ (а.с.21). Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. На підставі заяви [PERSON] - водія автомобіля «AUDI» д.р.н. [NUMBER] від 24.03.2019, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 22.04.2019 виплатило потерпілому [PERSON] 8650 грн страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 186 (а.с.34). Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. У відповідності з вимогами п.п. в), п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). 01.10.2020 між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та позивачем, фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір № 01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до договору, у тому числі позивач як новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом № АМ/8158527 від 06.11.2018 (а.с.12-20). З урахуванням доведених обставин щодо керування відповідачем, який спричинив ДТП забезпеченим транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння відмовився, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову. Щодо клопотання позивача про поновлення терміну позовної давності, то суд зазначає наступне. Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективнішим. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16.12.1992). Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №902/326/16, від 24.09.2019 у справі №922/1151/18 та в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020 у справі №922/1467/19. Згідно статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно частини другої-третьої статті 267 Цивільного кодексу України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 Цивільного кодексу України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України). Враховуючи те, що відповідач позов визнав, не заявляє про сплив позовної давності, а суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, тому підстави для застосування позовної давності судом та для відмови у позові у зв`язку зі спливом позовної давності відсутні. З огляду на викладене, суд присуджує до стягнення з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 8650 грн. У рамках розгляду даної справи позивач поніс судові витрати у розмірі 3000 грн. При цьому витрати на професійну правничу допомогу підтверджені належними письмовими доказами, а саме: копією договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 (а.с.37-38), копією додаткової угоди № 037 від 11.11.2022 (а.с.39), копією акту здачі-прийняття робіт від 11.11.2022 (а.с.40), платіжним дорученням № Р24АР24А477765906D16221 на суму 1000 грн (а.с.41), платіжним дорученням № Р24АР24А477761887D80926 на суму 2000 грн (а.с.42). Відповідач у поданій заяві просив зменшити витрати на правову допомогу у зв`язку з скрутним матеріальним становищем, однак на підтвердження таких обставин не надав жодних доказів. За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 3992,40 грн, з яких 992,40 грн сплачений позивачем судовий збір та 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підставі наведеного, відповідно до ст. 22, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст .1188, 1191 ЦК України,

Outcome: approved