Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

19.01.2023 року [PERSON] звернулась до суду з вказаною заявою, в якій вона просить визнати [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Одеса, громадянина України, останнє відоме місце реєстрації місця проживання: [ADDRESS] , безвісно відсутнім з 19.11.2021 року. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.02.2023 року відкрито провадження у справі. Учасники судового процесу в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином та своєчасно. Заявниця подала до суду заяву, в якій просила задовольнити заяву та розглядати справу за її відсутності. Заінтересована особа подала до суду письмові пояснення, у яких проти задоволення заяви не заперечувала. Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням заяви. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , уклали шлюб, що зареєстрований 25.01.2007 року Другим відділом актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції у м. Одесі, актовий запис №431. Від спільного шлюбу у подружжя є син, [PERSON] , [INFO] , з яким заявниця проживає разом за місцем її реєстрації: [ADDRESS] . На даний час заявниця виховує та утримує їх спільну дитину сама, та перебуває у важкому матеріальному становищі, оскільки виховання дитини потребує чималих витрат. Судом встановлено, що чоловік заявниці зник в листопаді 2014 року та по день подачі заяви до суду, його місцезнаходження не відоме, телефону в нього не має, де він може перебувати не відомо. 06.09.2021 року до чергової частини Відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №l ГУНП в Одеській області, надійшла заява від [PERSON] , в якій вона просила допомоги у встановлені місцезнаходження її чоловіка, [PERSON] , [INFO] , проте відповідних законних дій, працівниками поліції прийнято не було. Після чого, адвокат заявниці, 09.11.2021 року, повторно звернувся до Відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, відповідних законних дій з боку працівників поліції, знову не було. Судом встановлено, що 19.11.2021 року відповідні відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115 Кримінального кодексу України, щодо чоловіка заявниці, який зник в 2014 році та по день реєстрації відповідних відомостей не виходить на зв?язок. Підставою звернення до поліції із відповідною заявою, стало те, що заявниця стикнулася із проблемою, щодо неможливості зареєструвати дитину за її місцем реєстрації, без згоди батька, та у майбутньому визнати особу померлою для прийняття спадщини після померлого. У відповідності до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи на підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Згідно з вимогами ст. 305 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім віломим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідомо, або за місцезнаходження її майна. Згідно зі ч. 1 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання не має відомостей про місце її перебування. Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦК України, у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. За своїм змістом стаття 43 ЦК України передбачає з?ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Визнання особи безвісно відсутньою має широке коло правових наслідків, тому мають бути вжитті всі заходи для з?ясування обставин зникнення особи, заходи щодо її розшуку. Процес розшуку безвісно відсутніх осіб регулюється такими нормативно-правовими актами законодавчого рівня, як Кримінальний кодекс України, Кримінальний процесуальний кодекс України. Закони України «Про Національну поліцію» та «Про оперативну-розшукову діяльність». Законом України «Про Національну поліцію» визначено, що одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб; початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності. Відповідно до імперативних положень ч.5 та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус судді» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов?язковими для всіх суб?єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Так зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі №225/1297/17 зроблено висновок, що безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини 2 статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Суд звертає увагу сторін, що визнання у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі №317/3139/15-ц). Таким чином з урахуванням сукупності вищевикладеного та аналізу наявних у справі доказів, з огляду на практику Верховного Суду щодо розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою, враховуючи, що відомості про місце перебування [PERSON] , відсутні понад один рік, є підстави для задоволення заяви. Судом роз`яснюється, що це рішення є достатнім документом для підтвердження юридичного факту, про встановлення якого просив заявник, та не потребує вчинення додаткових дій щодо його виконання.

Outcome: approved