Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

10.08.2023 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення богу за договором позики від 21 квітня 2022 року в розмірі 700 доларів США та 1073,60грн. судового збору. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 21.04.2022 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, передано у борг 700 доларів США, що було еквівалентно 21\~000грн. за курсом НБУ на момент проведення розрахунку. Факт отримання коштів відповідачем було оформлено борговою розпискою. У встановлений договором строк до 24.07.2022 року та станом на день пред`явлення позову в суд відповідач позику не повернув. Позивач просить суд ухвалити рішення про стягнення боргу з відповідача в примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 21.04.2022р. у розмірі 700 доларів США. Відповідач у судове засідання не з`явився. Копія позовної заяви з додатками скерована відповідачу за вказаною у матеріалах справи адресою (місцем реєстрації) рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак лист повернувся на адресу суду 27.01.2023р. з відміткою поштового відділення про повернення «за закінченням терміну зберігання». Інший рекомендований лист з повісткою в суд повернувся на адресу суду 08.03.2023р. з відміткою поштового відділення про повернення «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Отже, суд вважає що відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи судом. У встановлений строк відзиву на позов він не подав. Враховуючи наведене, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.ст.526,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що 21.04.2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за яким останньому було передано у борг 700 доларів США, що було еквівалентно 21\~000грн. за курсом НБУ на момент проведення розрахунку. Факт отримання коштів відповідачем було оформлено борговою розпискою 21.04.2023р. Судом оглянуто наданий представником позивача в судовому засіданні оригінал розписки, який повернуто представнику, копія розписки є у справі. У встановлений договором строк до 24.07.2022р. відповідач обов`язок щодо повернення грошових коштів позивачу в сумі 700\~доларів США не виконав, що стверджується наявністю оригіналу боргового зобов1язання. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, сума боргу за договором позики від 21.04.2022р. в розмірі 700 доларів США, що відповідно до курсу НБУ на 13.03.2023 року еквівалентно 25 598,02 грн., підлягає стягненню з відповідача в користь позивача в примусовому порядку. У зав`язку із задоволенням позову, з відповідача слід стягнути на користь позивача 1073,60грн. судового збору. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підставний, підлягає задоволенню.

Outcome: approved