Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Подану позовну заяву обґрунтовано тим, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюб із 15.05.2014 року. У період шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років сумісного проживання, між сторонами виникають непорозуміння, почалися сварки. Сторони не можуть дійти згоди щодо участі кожного у веденні домашнього господарства, мають різні погляди щодо планування сімейного бюджету та виховання дітей. З березня 2022 року сторони по справі разом не проживають, спільне господарство не ведуть, шлюб існує формально. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.09.2022 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передано за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.11.2022 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 18.11.2022 року на адресу Деснянського районного суду м. Києва від позивачки надійшла позовна заява. Відповідно до прохальної частини позовної заяви від 18.11.2022 року, позивачка просить: розірвати шлюб між сторонами та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі по 5000 грн. на кожну дитину щомісячно з дня пред`явлення цього позову і до досягнення повноліття. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14.03.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, у прийнятті позовної заяви про розірвання шлюбу та стягнення аліментів від 18.11.2022 року - відмовлено на підставі ч. 3 ст. 49 ЦПК України. Позивачка та представник позивачки в судове засідання не з`явилися, письмові матеріали справи містять клопотання про розгляд справи у відсутність сторони позивача. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15 травня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 783. У період шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та втратили один до одного почуття поваги і любові. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. Кожна з сторін не вважає можливим збереження сім`ї. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивачки у розмірі 992, 40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved