Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

17.10.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. На обґрунтування позову зазначила, що 02.11.2020 року Новоодеським районним судом Миколаївської області по справі № 482/1848/20 видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дитину [PERSON] , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 22.10.2020 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідач свої обов`язки по сплаті аліментів не виконує, в результаті чого у нього утворилася заборгованість, яка станом на серпень 2022 року складає 27005,83 грн. Зазначає, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, займається наданням послуг з перевезення вантажів, отримує дохід, має у своїй власності вантажні та легкові автомобілі, а отже має можливість сплачувати аліменти. Тому, посилаючись на викладене позивачка просила суд про зміну способу стягнення аліментів, а саме збільшення їх розміру до п`яти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, а також про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 3000,00 грн. Позивачка у судове засідання не з`явилася, але від її представника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення. Відповідач у судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому частково визнав позовні вимоги [PERSON] та просив про стягнення з нього на користь позивачки аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1374,00 грн. Відповідно до\~ч.\~2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову та відзиву на позовну заяву і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 02.11.2020 року Новоодеським районним судом Миколаївської області по справі № 482/1848/20 винесено судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 22.10.2020 року до досягнення дитиною повноліття. 12.11.2020 року Новоодеським районним ВДВС ПМУ МЮ відкрито виконавче провадження № 63602008 з примусового виконання судового наказу № 482/1848/20. Відповідно до розрахунку, наданого Новоодеським ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області, станом на 01.11.2022 року за [PERSON] рахується заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 29552,33 грн. Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець з 04.03.2002 року. Згідно довідки Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській області від 29.12.2022 року № 31/3029-14-2022, за [PERSON] , загалом, зареєстровано 14 транспортних засобів, серед яких, 6 вантажних, 4 легкових та 4 напівпричепа. За змістом частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі тоді, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 182, ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Даний висновок міститься в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 05.02.2014 року по справі № 143 цс 13. Отже, постійні зміни співвідношення розміру аліментів у твердому розмірі з прожитковим мінімумом, інфляція грошових коштів, проблеми, що виникають з застосуванням щомісячної індексації цього розміру (частина 2 статті 184 СК), а також характер відносин, що склались між батьками дитини, дійсно свідчать про те, що зміна способу стягнення аліментів буде сприяти захисту інтересів дитини. Врахувавши наведені вище положення, норму статті 180 СК України щодо рівного обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дитині необхідного матеріального утримання, неподання відповідачем до суду доказів існування у відповідача інших дітей та/або утриманців, інших істотних обставин, які могли б впливати на виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, підвищення вартості життя і прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням інтересів та потреб саме дитини, суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів у частці доходу відповідача підлягає зміні на тверду грошову суму у розмірі п`яти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. За наведених вище обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. За наведених вище обставин суд приходить до висновку про необхідність У відповідності до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набранням рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Також позивачем у позовній заяві заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. Відповідно до роз`яснення п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин. Проте позивачем не долучено до позовної заяви доказів понесення саме таких витрат на правничу допомогу, а тому така вимога задоволенню не підлягає.

Outcome: approved