Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди , яка сталась 13.02.2022 року з вини водія [PERSON] . Під час підготовки до розгляду справи від позивача надійшла уточнена позовна заява, згідно вимог якої було уточнені вимоги про стягнення з особи, яка винна у ДТП , моральної шкоди у розмірі 200000 гривень. У судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні позову, обґрунтовуючи його тим, що 13.02.2022 року відповідач, керуючи транспортним засобом, під час руху у житловій зоні не надав перевагу у русі позивачу, який пішки переходив дорогу , внаслідок чого здійснив на нього наїзд , що призвело до травмування та заподіяння легких ушкоджень. Відповідач до суду не заявився, заяв по суті справи або з процесуальних питань не надавав, за зареєстрованим місцем проживання отримував рекомендовані повідомлення про виклик до суду ( а/с 21,34 ). Як зазначив Верховний Суд, у постанові від 18 січня 2023 року по справі №752/24739/19 правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, передбачають порядок вручення рекомендованих поштових відправлень. За пунктом 99 Правил рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо). Напис про одержання поштового відправлення учасником справи, в якому зазначене його прізвище, зроблений працівником поштового зв`язку, є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання ґрунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків (такий правовий висновок викладено також у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 222/1402/16) . Як встановлено судом 13 лютого 2022 року о 12 годин 50 хвилин [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки « Nissan Rouge" , р/н [NUMBER] , в Одеській області, с. Лиманка, здійснював проїзд по вул. Перлинна, біля будинку №1, та під час руху у житловий зоні позначеною дорожнім знаком 5.34 не надав перевагу пішоходу, який переходив дорогу з ліва на право по ходу його руху, внаслідок чого допустив наїзд на потерпілого [PERSON] , чим порушив п.26.1 ПДР України. Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області 11.04.2022 року [PERSON] , за вказаними обставинами, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а/с 10). Постановою Одеського апеляційного суду від 12.09.2022 року постанова Овідіопольського районного суду Одеської області 11.04.2022 року залишена без змін (а/с 9). Згідно відповіді Комунального некомерційного підприємства « Міська клінічна лікарня №11» Одеської міської ради 13.02.2022 року [PERSON] було доставлено швидкою медичною допомогою до відділення екстреної медичної допомоги о 13.40 годин з діагнозом забій грудної клітини, та після надання медичної допомоги відправлено на амбулаторне лікування. За змістом роздруківки перевірки чинності полісу внутрішнього страхування на 13.02.2022 року чинних страхових полісів на технічний засіб із реєстраційними номерами [NUMBER] не зафіксовано. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю джерела підвищеної небезпеки врегульовано нормами Цивільного кодексу України ( далі ЦК України). Частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно положення частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, якщо її завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Таким чином наданими суду матеріалами та доказами підтверджується факт дорожньо-транспортної пригоди яка сталась 13.02.2022 року з вини водія [PERSON] , внаслідок якого була заподіяна шкода потерпілому [PERSON] . Відсутність полісу страхового відшкодування у водія є підставою для стягнення заподіяної шкоди саме з особи винної у її спричиненні. Щодо заявленого позивачем розміру моральної шкоди суд вважає його є завищеним, незважаючи на те, що , безсумнівно, факт наїзду на пішохода , який не порушував правила дорожнього руху , визнається судом як доведеність факту заподіяння моральної шкоди. У справі "J.K. AND OTHERS v. SWEDEN" від 23.08.2016 р. Європейського суду з прав людини ( далі ЄСПЛ ) зазначив, що на відміну від кримінального процесу, де основним стандартом оцінки доказів є формулювання «поза розумним сумнівом», у цивільному процесі закон не вимагає цього високого стандарту. Суддя повинен вирішити справу з огляду на баланс ймовірностей Суддя повинен вирішити, чи з огляду на надані докази, а також правдивість тверджень заявника, ймовірно, що вимога цього заявника є достовірною. ЄСПЛ наголошує, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і ЄСПЛ не підмінятиме власною позицією оцінку фактів, яку їм було надано в межах національного провадження, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд. Стаття 6 Конвенції водночас не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або способів їх оцінки, що є предметом регулювання національного законодавства та оцінки національними судами (рішення по справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 року ) З урахуванням вимог розумності і справедливості суд, у даному випадку, приходить до висновку що даним критеріям буде відповідати розмір моральної шкоди, який дорівнює десяти розмірам мінімального прожиткового мінімуму який діяв на час ДТП, тобто 24 810,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial