Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] зі складом сім`ї 1 особа було надано як службову однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира відноситься до відомчого житлового фонду Міністерства оборони України та обліковується в КЕВ м. Суми. [PERSON] був наданий ордер на вселення на 1 особу. [INFO] [PERSON] помер, відповідно був виключений зі списків особового складу військової частини та знято з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов у зв`язку зі смертю. Відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , в особовій справі [PERSON] зазначений лише він, зміни до складу сім`ї не вносилися. Спірна квартира належить КЕВ, проживання в ній відповідачів порушує право користування та розпорядження майном Міноборони. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали. Відповідач [PERSON] та її представник проти позову заперечили. Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені. 3 листопада 2022 року відповідач подала письмовий відзив, в якому зазначила, що проживала разом з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що встановлено рішенням суду, мають спільних дітей [PERSON] та [PERSON] . Квартира за адресою: [ADDRESS] є єдиним місцем проживання її та дітей. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 6 вересня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 11 жовтня 2022 року. Протокольною ухвалою головуючого від 11 жовтня 2022 року відкладено судове засідання до 4 листопада 2022 року у зв`язку з недопуском представника позивача. 4 листопада 2022 року відкладено розгляд справи до 5 грудня 2022 року у зв`язку з відключенням світла. 5 грудня 2022 року відкладено розгляд справи до 9 січня 2023 року у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в Сумській області. Протокольною ухвалою головуючого від 9 січня 2023 року перейшли на загальне позовне провадження, відкладено підготовче судове засідання до 26 січня 2023 року для залучення третьої особи в справі. 26 січня 2023 року відкладено судове засідання до 9 лютого 2023 року у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги. Ухвалою Зарічного районного суджу м. Суми від 9 лютого 2023 року призначено справу до судового розгляду на 15 березня 2023 року. 15 березня 2023 року відкладено розгляд справи до 30 березня 2023 року у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги. Суд, вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Наказом №72 від 18 червня 2018 року, розподілено службову квартиру без зняття з квартирного обліку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.42). [PERSON] була надана на одну особу квартира за адресою: [ADDRESS] згідно ордеру №1759 (а.с.36). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.43). [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , являються дітьми [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.87). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 травня 2021 року у справі №591/1311/21 встановлено факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу у період з травня 2011 року по 24 грудня 2020 року (а.с.88). Наказом начальника Науково-дослідного центру ракетних військ і артилерії №63 від 16 липня 2021 року, залишено на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов з 04.09.1998 року [PERSON] , як особу, яка спільно проживала однією сім`єю з померлим військовослужбовцем Науково-дослідного центру ракетних військ і артилерії підполковником [PERSON] без реєстрації шлюбу зі складом сім`ї три особа: син- [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] [INFO] (а.с.89). Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідачі вселилися та проживають у спірному житлі на законних підставах, як члени сім`ї [PERSON] . Згідно ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним. Користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселитися в жиле приміщення як члена сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 125 ЖК України, без надання іншого жилого приміщення не можуть бути виселені, зокрема, сім`ї військовослужбовців; осіб, які пропрацювали на підприємстві, установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менше як 10 років та одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними, а також сім`ї військовослужбовців при виконанні обов`язків військової служби. Посилання позивача на наявність у власності відповідачки [PERSON] квартири в м. Кривий Ріг спростовується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого [PERSON] належить лише на праві власності лише квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.91). Що стосується цієї квартири, то в ній проживає батько відповідачки разом зі своєю сім`ю, оскільки вона придбана за його кошти. Відповідачів рішенням житлової комісії залишено на квартирному обліку, як осіб які потребують поліпшення житлових умов зі збереженням попереднього часу перебування на обліку, що також свідчить про відсутність у [PERSON] та її дітей іншого житла, крім того, в якому вони фактично проживають. Тобто житлова комісія, досліджуючу життєву ситуацію відповідачів з точки зору діючого законодавства дійшла висновку про нпаявність у відповідачв права на поліпшення житлових умов. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у п. 2 ст. 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Згідно ч.ч. 4, 5 ст.\~9\~ЖК України ніхто не може бути виселений з займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян і прав державних і громадських організацій. Повага до права людини на житло закріплена також у статті 8\~Європейської Конвенції\~з прав\~людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на державні органи зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21 лютого 1990 року). В контексті вищезазначених положень, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену п.2 ст.8 ЄКПЛ, та є необхідним у демократичному суспільстві. Виселення відповідача в контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням порушення права останнього на житло, внаслідок яких відповідач може втратити не лише право на користування житлом, а й позбутися такого права взагалі та стати безхатченком. Згідно з ч. 1 ст.\~12\~ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.\~81\~ЦПК встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог та відмову в їх задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed