Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

Адвокат Шкварко В. В., яка діє в інтересах позивача [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) звернулася до суду з позовом до [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання. Свої вимоги мотивує тим, що 18 квітня 2006 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . У шлюбі [INFO] народився син [PERSON] . За рішенням суду по справі № 2-1475/2008 рові від 12 серпня 2008 року та на підставі виконавчого листа від 22 серпня 2008 року з відповідача стягувалися аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення повноліття. Станом на дату подання позову [PERSON] є повнолітнім та знаходиться на утриманні позивача. Повнолітній син з 09 вересня 2022 року почав навчатися в Прешовському університеті у Прешові, Словацька республіка на денній формі навчання. Останній не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Навчання в університеті потребує значних коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування, а також проживання в гуртожитку. Навчання було погоджено з відповідачем, і останній надав свою згоду на те щоб неповнолітній син уповноважив третіх осіб представляти його інтереси пов`язані зі вступом до вищого навчального закладу Словацької Республіки, що підтверджується копією нотаріальної довіреності. Станом на сьогодні батько з сином не спілкується, участі в матеріальному забезпеченні не приймає, добровільно допомогу не надає. Відповідач є працездатним та має постійний дохід. Просить стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення даного позову і до закінчення його навчання. 27 лютого 2023 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання з викликом сторін. Адвокат Шкварко Вікторія Вікторівна, яка діє в інтересах позивача [PERSON] , надала заяву, в якій зазначила, що просить розгляд справи проводити без її участі та участі позивача. Позов підтримує та просить його задоволити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся судом у встановленому законом порядку про місце, день і час розгляду справи, шляхом направлення судової повістки за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання. Адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у контексті положень п. 3 ч. 8 ст. 128, ст. 131 ЦПК України, суд вважає, як повідомлення відповідача належним чином. Крім того, виклик відповідача у судове засідання здійснювався шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. А тому, суд вважає, що з опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Слід також зазначити, що згідно з положеннями ст. 8 ЦПК України, інформація про рух справи є відкритою, оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою можливо дізнатися необхідну інформацію щодо справи. Відзив на позовну заяву не подано. Справу розглянуто за правилами заочного розгляду передбаченими ст. 280-282 ЦПК України за відсутності відповідачів повідомлених у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, які не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин, не подали відзиву проти позову, а представник позивача не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Суд оголосивши заяву представника позивача, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] , в графі «батько» вказаний [PERSON] . Відповідно до Рішення про прийом на навчання від 16 травня 2022 року, виданого Прешовським університетом у Прешові, [PERSON] прийнятий у 2022/2023 навчальному році на денну форму навчання для здобуття ступеня бакалавра за освітньою програмою «екологія». Відповідно до Довідки від 09 вересня 2022 року Гуманітарно-природного факультету Прешовського університету у Прешові, [PERSON] , [INFO] , є у 2022/2023 навчальному році студентом 1-го курсу денної форми навчання з 09 вересня 2022 року трирічної програми підготовки бакалаврів за напрямком «Екологія». Дата зарахування на перший курс навчання 09 вересня 2022 року, очікуване завершення навчання 30 червня 2025 року. Відповідно до положень статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Статтею 199 СК України установлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За змістом статей 191, 200СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 182СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Так, пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3від 15травня 2006року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Суд зауважує, що обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23 січня 2019 року в справі № 346/103/17, дитина, яка навчається на денній формі, не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Оскільки, [PERSON] навчається на денній формі навчання, він об`єктивно позбавлений можливості працевлаштування. Крім того, загальновідомими є обставинами, які не потребують доказування, що він повинний харчуватися, існує щоденна потреба у засобах гігієни, одязі, взутті. І, враховуючи, що він на даний час не спроможний себе забезпечити, саме на батьків покладається такий обов`язок. Обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітнього сина сторін, який навчається, не може бути перекладено винятково на матір дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Але, враховуючи те, що син [PERSON] є дієздатним, то аліменти мають бути стягнути на його користь, а не на інших осіб, користь, в тому числі, коли такі особи наділені правом звернення до суду з позовом в інтересах інших осіб. Вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18. Законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, незалежно від форми навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати їм матеріальну допомогу. Відповідно до с. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Враховуючи вищевикладене, надані суду письмові докази та їх належна правова оцінка вказують на наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення даного позову і до закінчення його навчання, тобто до 30 червня 2025 року. В порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: partial