Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20.02.2023р. у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», треті особи Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Роман Іванович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позовні вимоги задоволені, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 28 серпня 2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною і зареєстрований в реєстрі за № 28882, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Українські Фінансові Операції» коштів в розмірі 7 192,00 грн. за кредитним договором № 2-19807 від 04 липня 2019 року. 03.03.2023 р. до суду надійшла заява позивача, за якою вона просить стягнути з відповідача на її користь суму витрат на правову допомогу в сумі 7000 грн. та 536,80 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку. Пунктом 3 частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати . Відповідно до частин другої, третьої статті 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Зі змісту мотивувальної та резолютивної частин ухваленого 20 лютого 2023 року рішення у справі вбачається, що судом не вирішено питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Тому з даного приводу, на думку суду, слід зазначити наступне. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandisрішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано суду Договір про надання правничої допомоги від 26 грудня 2022р., укладений між позивачем та адвокатом Загородним Сергієм Васильовичем, звіт про обсяг наданої правової допомоги, відповідно до якої сторони погодили вартість послуг адвоката в розмірі 7000 грн., як наслідок, позивачем було сплачено визначену суму адвокату, про що надано квитанцію до прибуткового касового ордера. Однак, слід відмітити, що звертаючись до суду із позовною заявою, в додатках до даної позовної заяви зазначено, що долучається заява про забезпечення позову. Однак у конверті, який надійшов на адресу суду, заява про забезпечення позову була відсутня, а тому і не реєструвалась і, як наслідок, ухвала про забезпечення позову в даній справі не виносилась. Зазначений факт підтверджується актом, складеним 15.03.2023 за підписом секретаря суду Пожарської М.О., діловода [PERSON] , керівника апарату суду Щербака А.В., та описом вкладення в цінний лист від 05.01.2023 р., в якому зазначено, що на адресу суду було надіслано позовну заяву [PERSON] з додатками на 66-арк (4- прим. позову на 16 арк. та 2-і квитанції про сплату судового збору). Таким чином, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн., оскільки не встановлено чи складалась адвокатом заява про забезпечення позову, на яку було витрачено 1 годину за ставкою 1000 грн за годину. Судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 536 грн. не може бити стягнутий із відповідача на користь позивача, так як заява про забезпечення позову судом не розглядалась. На підставі викладеного,

Outcome: partial