Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

Позивач, [PERSON] , у липні 2021 року звернулась до суду з позовом про визнання виконавчого напису № 3691 вчиненого 22.09.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем, таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивований тим, що 07.11.2007 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» було укладено кредитний договір № 83/фкв-07 за умовами якого банк надав позивачу кредит в розмірі 525000,00 грн. зі сплатою 23 % річних до 07.11.2016 року. В наступному, як стало відомо позивачу, суму кредиту та право вимоги було відступлено Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», та на підставі договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами № 2273/к від 02.07.2020 року було відступлено Товариству з обмежною відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс». У липні 2021 року, [PERSON] стало відомо про відкриття виконавчого провадження № 65838346 приватним виконавцем Шмалько Олександром Олександровичем. За виконавчим написом приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тараса Володимировича, вчиненого 22.09.2020 року за реєстраційним номером 3691, з [PERSON] стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість в сумі 1145238,44 грн. Позивач вважає, що всупереч вимогам чинного законодавства, нотаріус вчинив виконавчий напис у вересні 2020 року, а дата погашення заборгованості за кредитним договором № 83/фкв-07 сплинула ще у листопаді 2016 року, тобто виконавчий напис більше ніж через три роки, з дня виникнення права вимоги Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до позивача, тобто оскаржуваний виконавчий напис вчинено з пропуском строку позовної давності. Крім того, позивач вважає, що заборгованість не є безспірною, оскільки жодних листів ні від нотаріуса, а ні від відповідача не приходило. Не отримання позивачем вимоги про усунення порушення за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги відповідача. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 19 липня 2021 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. На підставі частини третьої статті 53 Цивільного процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тараса Володимировича, приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалько Олександра Олександровича. На підставі статті 84 Цивільного процесуального кодексу України, витребувано у приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тараса Володимировича належним чином засвідчені копії матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису № 3691 вчиненого 22.09.2020 року. Витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалько Олександра Олександровича належним чином засвідчені копії виконавчого напису № 3691 вчиненого 22.09.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем, розрахунок заборгованості та інших документів, що були надані приватному виконавцю для відкриття виконавчого провадження № 65838346 (том 1, а.с. 51-52). За заявою позивача забезпечено позов шляхом зупинено стягнення за виконавчим написом № 3691 вчиненого 22.09.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем (виконавче провадження № 65838346), що оскаржується боржником у судовому порядку (ухвала Кіровського районного суду міста Кіровограда від 19 липня 2021 року; том 1, а.с.53). Під час здійснення підготовочого провадження судом витребувано у Івано-Франківського обласного державного нотаріального архіву належним чином засвідчені копії нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису № 3691 вчиненого 22.09.2020 року вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем (ухвала Кіровського районного суду міста Кіровограда від 09 листопада 2021 року; том 1, а.с. 81). На виконання вимог ухвали Кіровського районного суду міста Кіровограда від 19 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Шмалько Олександром Олександровичем направлено до суду належним чином заверну копію матеріалів виконавчого провадження № 65838346 ( том 1, а.с. 94-158). На виконання вимог ухвали Кіровського районного суду міста Кіровограда від 09 листопада 2021 року Івано-Франківським обласним державним нотаріальним архівом повідомлено, що відповідно до частни п`ятої статті 14 Закону України «Про нотаріат» документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса перебувають у володінні та користуванні приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тараса Володимировича у зв`язку із здійсненням ним нотаріальної діяльності (том 1, а.с.200-201). Через канцелярію суду відповідачем подано заяву (вх. № 22729 від 18.08.2022 року) про визнання позову відповідачем ( том 1, а.с.207-209). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 19 вересня 2022 року у прийнятті заяви про визнання позовних вимог відповідачем по цивільній справі за позовом [PERSON] , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тараса Володимировича, приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалько Олександра Олександровича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відмовлено та продовжено підготовче провадження (том 1, а.с.218). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 19 вересня 2022 року закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду по суті ( том 1, а.с.220). Через канцелярію суду представником відповідача подано заяву про визнання позовних вимог (вх. № 27153 від 29.09.2022 року; том 1, а.с.230-231), а також повернення позивачу з Державного бюджету України 50 % сплаченого судового збору, в порядку передбаченому статтею 142 Цивільного процесуального кодексу України. Представник позивача в підготовчому засідані підтримував позовні вимоги, та просив їх задовольнити. В судове засідання призначене на 15 березня 2023 року позивач не з`явилась, позивачем та представником позивача подано до суду заяви (вх. № 2714 від 30.01.2023 року; вх. № 2729 від 30.01.2023 року; вх. № 4287 від 09.02.2023 року) про розгляд справи за відсутності позивача та її представника та підтримання позовних вимог (том 2, а.с. 18-22). Відповідач та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Шмалько Олександр Олександрович в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином (том 2, а.с.41-43), причини неявки суду не відомі, заяв, клопотань, відзиву на позов до суду не подавали. Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» 07 листопада 2007 року укладено кредитний договір № 83/ФКВ-07 за умовами якого банк надає позичальнику кредит в сумі 24752,00 дорларів США, зі строком кредитування на 72 місяці, з датою повернення кредиту до 06 листопада 2013 року. Процентна ставка за користування кредитом 11,5 % річних у разі виконання позичальником пункту 4.2.10 цього договору, 13,00 % річних у разі невиконання позичальником пункту 4.2.10 цього договору, комісія від надання кредиту 1,5 % від суми кредиту ( том 1, а.с.97-105). 07 листопада 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 84/ФК-07 за умовами якого банк надає позичальнику ліміт кредитування в сумі 6300,00 грн., зі строком дії кредитної лінії 72 місяці, дата повернення кредиту 06 листопада 2013 року, процентна ставка за користування кредитом 18,56 % річних (том 1, а.с.108-116). Відповідно до копії додаткового договору до к редитного договору № 84/ФК-07 від 07.11.2007 року підпункт 1.1 кредитного договору викласти в наступній редпкції ліміт кредитування 7245,00 грн., всі інші умови кредитного договору № 84/ФК-07 від 07.11.2007 року залишаються без змін (том 1, а.с.120). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 83/ФКВ-07 від 07.11.2007 року [PERSON] має загальний залишок заборгованості за період з 02.07.2020 року по 01.09.2020 року в сумі 1144938,44 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 523785,30 грн., заборгованість за відсотками в сумі 621153,14 грн.(том 1, а.с.127). Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області 22 вересня 2020 року вчинений виконавчий напис зареєстрований в реєстрі № 3691 про стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість, що виникла за кредитним договором № 83/ФКВ-07 від 07.11.2007 року, з усіма додатками та додатковими угодами, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк», правонаступник якого Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», правонаступником якого на підставі договору відступлення права вимоги за кредитними договорами № 2273/К від 02.07.2020 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» та [PERSON] в загальній сумі 1145238,44 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 523785,30 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 621153,14 грн., та витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 300,00 грн. (том 1, а.с.128). На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Шмальком Олександром Олександровичем 17 червня 2021 року винесено постанови відкрито виконавчого провадження № 65838346, про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, про розшук майна боржника, про зупинення виконавчих дій від 27.08.2021 року (том 1, а.с.132, 134, 136, 138-139, 142-143, 145-146, 156-157). Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 Цивільного процесуального кодексу України). Частинами першою та третьою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини перша та друга статті 12 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно пункту 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до пункту 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України Про нотаріат). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. В постанові Верховного Суду (справа № 310/9293/15ц від 23.01.2018 року) зазначено, що: при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. З тексту оспорюваного виконавчого напису № 3691 від 22.09.2020 року судом встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався статтею статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Відповідно пункту 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При прийнятті постанови 22.02.2017 року колегією суддів застосовано вимоги положення пункту 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Ухвалою від 06.03.2017 у справі № 826/20084/14 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року та до закінчення касаційного розгляду зупинив її виконання. Суд зазначав, що касаційний розгляд справи було закінчено винесенням ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, яка згідно інформації ЄДРСР України була опублікована 13.11.2017 року. Тобто на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису дія постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 була відновлена. Встановлено, що резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24.11.2017 року № 92. Пункт 1 Переліку № 1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів і не може застосовуватись до кредитного договору № 83/ФКВ-07 від 07.11.2007 року, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмежною відповідальністю «Український промисловий банк» у простій письмовій формі. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У пункті 1-1 Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Наведені висновки щодо порядку вчинення виконавчого напису нотаріуса викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19). За змістом пункту 2.3 Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Доказів надсилання [PERSON] повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень матеріали справи не містять. Оскільки повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Матеріали справи відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення не містять. Ненадання доказів щодо повідомлення боржника унеможливлюють вчинення виконавчого напису, оскільки неотримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги банку. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Аналогічні висновки щодо необхідності повідомлення боржника про усунення порушень викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 357/12818/17, від 10 квітня 2019 року. Крім того, Велика Палата Верховного Суду кваліфікує обставини щодо неповідомлення боржника про усунення порушень у спорах про визнання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави таким, що не підлягає виконанню, як порушення прав позичальника, що має наслідком задоволення таких позовів (постанови від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18), від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18). Окрім того, судом встановлено, що кредитний договір № 83/ФКВ-07 від 07.11.2007 року між між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» укладено строком на 72 місяця, до 06.11.2013 року, тобто термін виконання ним грошових зобов`язань покладених на неї зазначеним договором сплинув 07.11.2013 року. Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони визначили також строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Згідно з частиною третьою статті 254 Цивільного кодексу України\~ строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 Цивільний кодекс України). Відповідно до\~ статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України). Згідно з частинами першою, п`ятою статті 261 Цивільного кодексу України\~ перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладені норми та те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений 22 вересня 2020 року, суд приходить до висновку що зазначений виконавчий напис вчинено з порушенням строків позовної давності, тобто після спливу трирічного строку із дня виникнення права вимоги. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності та взаємного зв`язку, установивши, що при зверненні до нотаріуса про вчинення виконавчого напису Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», нотаріусом не здійснена перевірка наявності певних умов, за яких може бути вчинена зазначена нотаріальна дія, а також перевірка всіх пред`явлених для вчинення виконавчого напису документів,, та те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням строків позовної давності, суд дійшов висновку про те, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису від 22 вересня 2020 року указана відповідачем заборгованість не є безспірною, а відтак виконавчий напис зареєстрований в реєстрі № 3691 від 22.09.2020 року вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» кредитної заборгованості в сумі 1144938,40 грн., та 300,00 грн. витрат за вчинення виконавчого напису, є таким що не підлягає виконанню. Крім того, положеннями частини шостої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. За частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом з`ясовано, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Щодо заяви відповідача про повернення позивачу з Державного бюджету України 50 % сплаченого судового збору, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 142 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При цьому заява відповідача про повернення позивачу з Державного бюджету України 50 % сплаченого судового збору складена та підписана відповідачем 22 вересня 2022 року, яка надійшла до суду 29 вересня 2022 року (том 1, а.с.230-231), а ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті постанолена 19 вересня 2022 року. Оскільки вищевказана заява відповідача надійшла вже після закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, тобто заява подана з порушенням процесуальних строків, відтак заява відповідача про повернення позивачу з Державного бюджету України 50 % сплаченого судового збору, задоволенню не підлягає. Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, та [PERSON] сплачено судовий збір за подання позовної заяви в сумі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією від 10.07.2021 року (том 1, а.с.8), та сплачено судовий збір в сумі 454,00 грн. за подання заяви про забезпечення позову, що підтверджується квитанцією від 10.07.2021 року ( том 1, а.с.27), тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 908,00 грн. за подання позову, та судовий збір в сумі 454,00 грн. за подання заяви про забезпечення позову

Outcome: approved