Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в якому з урахуванням заяви про відмову в частині позовних вимог просить стягнути з Дочірнього підприємства «Черкаський Облавтодор» ВАТ «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні Дороги України» заборгованість по заробітній платі в розмірі 17617,43 грн. Свої вимоги мотивує тим, що з 01.10.2010 року працював майстром у філії Звенигородська дорожньо-експлуатаційна дільниця ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України». 10.03.2022 року позивач був звільнений за власним бажанням. На час його звільнення у відповідача існувала заборгованість по виплаті йому заробітної плати за період роботи з серпня 2021 року по березень 2022 року, яка складає 17617,43 грн. та яка до теперішнього часу позивачу не виплачена. Таким чином, під час звільнення позивача з посади майстра філії «Звенигородський ДЕД» з ним не було здійснено розрахунок по заробітній платі, що є прямим порушенням його прав, а тому позивач змушений звернутися до суду. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2023 року справу передано для розгляду судді Звенигородського районного суду Сакун Д. І. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 01.02.2023 року позовну заяву було залишено без руху. 13.02.2023 року позивач [PERSON] подав заяву про відмову від позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 96708,99 грн. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 23.02.2023 було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу Дочірньому підприємству «Черкаський Облавтодор» ВАТ «Державна Акціонерна Компанія «Автомобільні Дороги України» було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї, яку вони отримали, що підтверджується поштовим повідомленням, а також відповідачі були повідомлені про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Отже, відповідач був вчасно повідомлений про місце розгляду справи, про визначений строк для надання відзиву на позов, однак заяву про участь у судовому засіданні не подавав, відзиву на позовну заяву та заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження не надіслав. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.03.2023 року [PERSON] звільнений з роботи за угодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України, згідно наказу №4-К від 10.03.2022 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.5). Згідно довідки про заборгованість заробітної плати за 2021-2022 роки №8 від 05.04.2022 року виданою начальником філії «Звенигородська ДЕД» Фейш М.О. вбачається, що заборгованість перед [PERSON] по заробітній платі становить 17617,43 грн. (а.с.6). Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідач, в порушення вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України, якою передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника, свої зобов`язання не виконав, у зв`язку із чим утворилась заборгованість в розмірі 17617,43 грн. Згідно з положеннями статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Стаття 94 КЗпП України та стаття 1 Закону України «Про оплату праці» визначають, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до вимог ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Роботодавець (роботодавець - фізична особа) не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Стаття 24 Закону України «Про оплату правці» та стаття 115 КЗпП України встановлюють, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з вимогами ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на посаді майстра у філії Звенигородська дорожньо-експлуатаційна дільниця ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» та був звільнений за угодою сторін 10.03.2022 року. Однак при звільненні з ним не було проведено розрахунку відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України. Згідно наданої відповідачем довідки про заборгованість від 05.04.2022 року [PERSON] була нарахована заробітна плата за серпень 2021 року в розмірі 2078,69грн., в вересні 2021 року в розмірі 5482,92 грн., в жовтні 2021 року в розмірі 4970,29 грн., в листопаді 2021 року в розмірі 793,06 грн., в грудні 2021 року в розмірі 0.00 грн., в січні 2022 року в розмірі 0.00 грн., в лютому 2022 року в розмірі 0.00 грн., в березні 2022 року в розмірі 4292,47 грн. Сукупна сума заборгованості становить 17617,43 грн. Враховуючи наведене, позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають до задоволення. На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати. Стягнення заборгованості з невиплаченої заробітної плати та грошової компенсації за невикористану відпустку входять до складу фонду оплати праці, а тому при пред`явленні зазначених вимог позивачі звільняються від сплати судового збору. Враховуючи те, що позов підлягає до задоволення в цій частині, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі ст. 47, 97, 115, 116, ,

Outcome: approved