Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Представник позивача - адвокат Сьомочкін О.М. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з позивачем, який є їх батьком. Також позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5500 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16.12.2011 року Червонозаводським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 673, було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачкою. У шлюбі народилося двоє спільних дітей: [PERSON] та [PERSON] . Відповідачка у 2014 році пішла з родини, народила від іншого чоловіка двоє дітей, які було зареєстрована на позивача автоматично, так як шлюб не було розірвано. 13.10.2017 року рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано. 19.02.2018 року рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова з відповідачки стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, які залишилися жити разом з позивачем. Заборгованість по сплаті аліментів становить 149 4369, 76 грн. Позивач зазначає, що з 2014 року живе разом з неповнолітніми дітьми - [PERSON] та [PERSON] , виховує їх, забезпечує потреби, розвиток, харчування. Відповідачка, як мати дітей, проживає окремо, не відвідує та не виховує дітей, але висловлює погрози забрати дітей з метою отримання пільг за статусом багатодітної матері. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги просять задовольнити. Відповідачка в підготовче судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. 11.01.2022 року за вх. № 557 відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву в порядку ст. 178 ЦПК України. У відзиві зазначила, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей разом з позивачем визнає, просить задовольнити позовну заяву в цій частині, так як на даний час вважає за доцільне залишити дітей разом з батьком. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу просить відмовити, так як має скрутне матеріальне становище. Справу просить розглядати за її відсутності. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.10.2017 року шлюб між позивачем та відповідачкою, зареєстрований 16.12.2011 року у Червонозаводському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 673, розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Червонозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, та свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Червонозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, копії яких долучено до матеріалів позовної заяви, позивач та відповідачки є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Заочним рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19.02.2018 року стягнуто з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 19.01.2018 року й до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості відповідачки по аліментам за період з 19.01.2018 року по 01.12.2021 року, загальна сума боргу станом на 01.12.2021 року становить 149 439, 76 грн. З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 08.12.2021 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований позивач разом з малолітніми дітьми: [PERSON] , [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку наркологічного чи психоневрологічного диспансеру не перебував. З характеристик Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 90 Харківської міської ради Харківської області [PERSON] вбачається, що батько (позивач) приділяє належну увагу вихованню дитини. Також з характеристик Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 90 Харківської міської ради Харківської області [PERSON] вбачається, що батько (позивач) приділяє належну увагу вихованню дитини, а мати (відповідачка) не бере участі у вихованні доньки. До суду надано висновок Департаменту служб у справах дітей ХМР № 100 від 14.03.2023 року, в якому зазначено, що є доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей разом з батьком. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно зі ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. З аналізу практики Європейського суду з прав людини встановлено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Положеннями ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Крім того, поняття «розлучення дитини та матері» не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання матері та дитини», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином, положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання дітей з батьком, добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, створення для дітей необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення їх усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з батьком, чи негативно впливали на їх виховання та розвиток, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та визначення місця проживання дітей з батьком. При цьому, визначення місця проживання дітей разом з позивачем (батьком) не позбавляє права відповідачки у справі спілкуватися з дітьми та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки мати дітей у разі визначення місця проживання останніх з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дітьми, прояву турботи відносно них та участі у їх вихованні. Положеннями ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати, враховуючи майновий стан сторони. Відповідачкою у відзиві на позовну заяву не зазначено доказів, які б вказували на її скрутне матеріальне становище, тому відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесенні судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 908 грн.

Outcome: approved