Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

11 липня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути солідарно з відповідачів сплачений судовий збір. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.12.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бака\~О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3373, йому на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що також пітверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №\~292632455 від 24 грудня 2021 року. Після укладення вищезазначеного договору купівлі-продажу, [PERSON] та [PERSON] , які були зареєстровані попереднім власником квартири, добровільно знятися з реєстрації обліку не бажають. Оскільки відповідачі не є родичами позивача, в квартирі фактично не проживають, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом /а.с.2-5/. Ухвалою суду від 20 липня 2022 року відкрито позовне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження /а.с. 19/. В судове засідання позивач не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, одночасно позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи /а.с.20/. Оскільки відповідачі не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин, що в розумінні ч. 3 ст.\~131\~ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, не подали відзиви, суд відповідно до вимог\~ст. 280 ЦПК України\~вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст.ст. 12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.12.2021\~року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бака О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3373, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с.10-12/, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №\~292632455 від 24 грудня 2021 року /а.с.15/. У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі, [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою виконкому Новомосковської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 23.12.2021 року № 5461 /а.с.14/. Також, матеріали справи містять копію акту №\~491 від 23.02.2022 року перевірки фактичного проживання (не проживання) в квартирі [ADDRESS] , складеного старшим інспектором відділу та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради, у відповідності до якого мешканці квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] зазначеного будинку (сусіди) підтвердили той факт, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстрований, але не проживає за вищевказаною адресою з лютого 2021 року /а.с.13/. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. Статтею 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням. Суду надано акт від 23.02.2022 року, складений старшим інспектором відділу та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради в присутності мешканців квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , у відповідності до якого [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстровані, але фактично не проживають з лютого 2021 року в квартирі [ADDRESS] /а.с.13/. У відповідності до статті 7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення\~статті 7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, суд вважає, що відповідачі не проживаючи в зазначеній квартирі, втратили право користування нею, а тому, суд вважає за необхідне задовольнити позов, визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратила право користування квартирою яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем під час звернення до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1984,80 грн. /а.с.11/. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені судом в повному обсязі, з відповідачів в рівних частинах, з кожного окремо, на користь позивача підлягають сягненню судові витрати по 992,40 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved