Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

позивачі звернулися до суду з позовом до Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності у порядку спадкування. Позов мотивували тим, що [INFO] помер [PERSON] . Нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори після його смерті була заведена спадкова справа за № 189/2021. Згідно довідки № 03-29/19 від 20.01.2022 [PERSON] на день смерті проживав та був зареєстрований у будинку [ADDRESS] разом зі своєю дружиною [PERSON] , невісткою [PERSON] та онукою [PERSON] . Спадкоємцями [PERSON] за законом, відповідно до спадкової справи, є його: дружина [PERSON] ; онука [PERSON] , за правом представлення, оскільки спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] мав би бути його син [PERSON] - батько [PERSON] , який помер [INFO] . До складу спадкового майна входить житловий будинок [ADDRESS] . Постановою нотаріуса від 05.12.2022 у реєстрації права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок [ADDRESS] , було відмовлено, у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на житловий будинок. Згідно свідоцтва про право особистої власності домоволодіння від 27.11.1991 та довідки № 72/03-29 від 10.02.2022 виданої Талалаївською сільською радою Ніжинського району Чернігівської області, домогосподарство, що розташоване по [ADDRESS] мало статус колгоспного двору, членами якого були: [PERSON] , голова колгоспного двору, помер [INFO] , [PERSON] , його дружина, померла [INFO] , [PERSON] , його син, помер [INFO] ; [PERSON] , його невістка, [PERSON] , його внук, помер [INFO] , які станом на 15.04.1991 рік проживали та були зареєстровані в ньому. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно довідки № 72/03-29 від 10.02.2022, виданої Талалаївською сільською радою Ніжинського району Чернігівської області, отримали кожен право на 1/5 частку житлового будинку по [ADDRESS] . Згідно довідки КП «Ніжинське МБТІ» № 00406 від 11.02.2022 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] станом на 31.12.2012 року не зареєстровано. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 321664653 від 01.02.2023 року підтверджується, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] станом на 01.02.2023 не зареєстровано. Голова колгоспного двору [PERSON] помер [INFO] . Згідно довідки № 03-29/20 від 20.01.2022 він на момент смерті був зареєстрований по [ADDRESS] . Разом з ним були зареєстровані: дружина [PERSON] , син [PERSON] ,невістка [PERSON] , внук [PERSON] , невістка (дружина внука) [PERSON] , правнука [PERSON] . Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, тому відповідно до статті 529 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року, який діяв на момент смерті [PERSON] , його право на 1/5 частку житлового будинку фактично успадкували в рівних частках: - дружина [PERSON] -1/10 частка; син [PERSON] -1/10 частка. [INFO] помер [PERSON] . На день смерті проживав і був зареєстрований по [ADDRESS] . Разом з ним були зареєстровані: баба [PERSON] , батько [PERSON] , мати [PERSON] , дружина [PERSON] , дочка [PERSON] . Вважають, що на підставі ст 529 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 18.07.1963 року, зі змінами) право на 1/5 частку житлового будинку [PERSON] , в рівних частках успадкували: батько [PERSON] -1/20 частка, мати [PERSON] -1/20 частка, дружина [PERSON] -1/20 частка, дочка [PERSON] -1/20 частка. [PERSON] померла [INFO] . На день смерті проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 526/2006. Спадкоємцем по даній справі був її син [PERSON] . Тобто він успадкував право на 3/10 частки житлового будинку, яка належала [PERSON] (1/5 частка її власна, як члена колгоспного двору і 1/10 частка після смерті її чоловіка [PERSON] ). [PERSON] належало право на 13/20 частку житлового будинку по [ADDRESS] (1/10 частка після смерті батька- [PERSON] , 1/20 після смерті сина- [PERSON] , 3/10 після смерті матері- [PERSON] , 1/5 частка його власна, як члена колгоспного двору), яка і має бути поділена між двома спадкоємцями порівну: [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи вищевказане, [PERSON] усього успадкувала право на 3/8 частки житлового будинку (1/20 частка після смерті сина [PERSON] , 13/40 частка після смерті чоловіка [PERSON] ); [PERSON] успадкувала право на 3/8 частки житлового будинку (1/20 частка після смерті батька, 13/40 частка після смерті діда [PERSON] ); [PERSON] успадкувала право на 1/20 частку житлового будинку після смерті свого чоловіка [PERSON] . Позивачі в судове засідання не з`явились, згідно заяв від 15.03.2023 просили справу розглядати без їх присутності, позов підтримують , просять його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, до суду подав заяву в якій просить справу розглядати без його участі, прийняти рішення згідно законодавства. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. До кінця 2012 року питання переведення колгоспного двору до категорії двору, що належить громадянину, з видачею свідоцтва про право власності на будинок, вирішувалося органами місцевого самоврядування, а КП «Ніжинське бюро технічної інвентаризації» виготовляло документи про право власності і реєструвало будинок за громадянином. Тепер БТІ не мають такого права і як результат право приватної власності на будинок, який є складовою частиною колгоспного двору, може бути визнане тільки судовим рішенням. Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Відповідно до п.9 зазначених вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, станом на 15 квітня 1991 року такими, що не втратили право на майно колгоспного двору вважалися всі особи, що мешкали та були прописані в домоволодінні розташованому за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Отже, житловий будинок було зареєстровано у встановленому порядку відповідно до діючого на той час законодавства як власність колгоспного двору. Таким чином, право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору після припинення колгоспних дворів в Україні перетворилося на спільну часткову власність членів припиненого колгоспного двору в рівних частинах кожного. Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 5 ст.1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , свідоцтво про смерть [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 11.03.2021 року (а.с.19). На день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з ним на день смерті та протягом 6-ти місяців з дня смерті за вищевказаною адресою зареєстровані: дружина- [PERSON] , 1953р.н.; невістка- [PERSON] , 1971 р.н.; онука [PERSON] -1996р.н. (а.с.20). Нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори після його смерті була заведена спадкова справа за № 189/2021. Постановою нотаріуса від 05.12.2022 року у реєстрації права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок [ADDRESS] , було відмовлено, у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на житловий будинок (а.с.23-24). Відповідно до довідки Талалаївської сільської ради №12/03-29 від 10.02.2022 станом на 15.04.1991р. в домоволодінні [ADDRESS] мешкали та були зареєстровані: [PERSON] - голова колгоспного двору 1914 р.н., (помер [INFO] ), [PERSON] - дружина, 1913 р.н. (померла [INFO] ), [PERSON] - син, 1947 р.н. (помер [INFO] ), [PERSON] - невістка, 1953 р.н., [PERSON] - внук, 1972 р.н. (помер [INFO] ). Домоволодіння відносилося до суспільної групи господарств - колгоспний двір (а.с.25). На а.с.26 міститься свідоцтво про право власності на будинковолодіння від 27.11.1991, за яким в цілому будинковолодіння в [ADDRESS] належить колгоспному двору, голова якого [PERSON] (а.с.26). Відповідно до довідки Ніжинського МБТІ» №00406 від 11.02.1022, житловий будинок в [ADDRESS] зареєстрований на праві особистої власності станом на 31.12.2012р. за колгоспним двором головою якого є [PERSON] в цілому на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння виданого 27.11.1991 р. виконкомом Ніжинської районної Ради народних депутатів, згідно рішення №210 від 23.09.1989р. (а.с.27). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 321664653 від 01.02.2023 року підтверджується, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] станом на 01.02.2023 року не зареєстровано (а.с.28). [INFO] помер [PERSON] , свідоцтво [NUMBER] від 25.02.1997 (а.с.29). За довідкою Талалаївської сільської ради №03-29/20 від 20.01.2022 року [PERSON] , 1914 р.н., помер [INFO] , на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті та протягом 6-ти місяців з дня смерті за вищевказаною адресою були зареєстровані: дружина [PERSON] , 1913 р.н. (померла [INFO] ), - син [PERSON] , 1947 р.н. (помер [INFO] ), невістка [PERSON] , 1953 р.н., внук [PERSON] , 1972 р.н. (помер [INFO] ), невістка [PERSON] , 1971 р.н., правнука [PERSON] , 1996 р.н. (а.с.30). Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 21.07.2004 встановлено факт реєстрації шлюбу між [PERSON] , 1913 року народження та [PERSON] , 1914 року народження, Талалаївською сільрадою Ніжинського району 1травня 1936 року (а.с.31). За довідкою №678/01-17 від 15.03.2023 Державного нотаріального архіву Чернігівської області спадкова справа до майна [PERSON] , який помер [INFO] , Ніжинською районною державною нотаріальною конторою не заводилася. [PERSON] народився [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] , батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.32). За довідкою Талалаївської сільської ради №03-29/513 від 05.07.2022 [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті та протягом 6-ти місяців з дня смерті за вищевказаною адресою зареєстровані: баба - [PERSON] , 1913р.н. (померла [INFO] ), батько - [PERSON] , 1947 р.н. (помер [INFO] ), мати [PERSON] , 1953р.н., дружина [PERSON] , 1971 р.н., дочка - [PERSON] , 1996 р.н. (а.с.33). [PERSON] одружився з [PERSON] 26.02.1994, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.34). За довідкою №679/01-17 від 15.03.2023 Державного нотаріального архіву Чернігівської області спадкова справа до майна [PERSON] , який помер [INFO] , Ніжинською районною державною нотаріальною конторою не заводилася. [PERSON] померла [INFO] , свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.35). За довідкою Талалаївської сільської ради №03-29/21 від 20.01.2022 [PERSON] , 1913 р.н., померла [INFO] , на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею на день смерті та протягом 6-ти місяців з дня смерті за вищевказаною адресою зареєстровані: син - [PERSON] , 1947 р.н. ( помер [INFO] ), невістка - [PERSON] , 1953 р.н., дружина внука - [PERSON] , 1971 р.н., правнука - [PERSON] , 1996 р.н. (а.с.36). Нотаріусом Ніжинської районної державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , була заведена спадкова справа за № 526 за 2006 рік. Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню.

Outcome: approved