Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 28259,10 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 20.10.2011 року [PERSON] підписав заяву № б/н, яка разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» є договором про надання банківських послуг. Відповідно до умов договору АТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] кредитний ліміт на картковий рахунок, який в подальшому був збільшений до 49000,00 грн. Однак, відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого станом на 20.12.2022 року виникла заборгованість по кредиту на загальну суму 28259,10 грн., що складається з наступного: 24163,58 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4095,52 грн. - заборгованість за відсотками. Ухвалою суду від 14.02.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено у такий строк та черговість подання заяв по суті справи. Одночасно з позовною заявою представником позивача подано до суду заяву в якій просить провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами. Відповідач, у встановлений ухвалою суду про відкриття провадження строк, відзив на позовну заяву не подав. Так як учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що за умовами кредитного договору № б/н від 20.10.2011 року, який складається з анкети-заяви від 20.10.2011 року, «Умов та Правил надання банківських послуг», «Тарифів Банку», АТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. З підписаної відповідачем анкети-заяви від 20.10.2011 року встановлено, що [PERSON] виявив бажання отримати платіжну картку кредитка «Універсальна». Крім того, 20.10.2011 року [PERSON] ознайомився з умовами кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду про, що свідчить його особистий підпис. Вказані умови містять інформацію про тип кредитної лінії, пільговий період, строки внесення щомісячних платежів, процентну ставку в межах пільгового періоду, процентну ставку за межами пільгового періоду, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань. Також встановлено, що першочергово 04.10.2008 року відповідачу було встановлено кредитний ліміт 0,00 грн, який в подальшому неодноразово змінювався досягаючи навіть 49000,00 грн., а востаннє 16.06.2021 року кредитний ліміт був зменшений до 15996,70грн. Відповідно до виписки за кредитним договором № б/н від 20.10.2010 року станом на 23.12.2022 року відповідач з 21.01.2016 року по 23.12.2022 року користувалася кредитними коштами, здійснюючи дії по зняттю коштів, купівлі товарів та частковому погашенню заборгованості. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Так, одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № б/н від 20.10.2011 року відповідач не виконав, у зв`язку з чим станом 20.12.2022 року виникла заборгованість в розмірі 28259,10 грн., що складається з наступного: 24163,58 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4095,52 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Розмір заборгованості стверджується копією розгорнутого розрахунку заборгованості станом на 20.12.2022року. Вказані розрахунки складені відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України. Оскільки відповідач доказів щодо часткового чи повного погашення заборгованості за кредитним договором суду не представив, не спростував документально нарахований позивачем розмір заборгованості, з урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт невиконання [PERSON] умов договору № б/н від 20.10.2011 року, суд приходить до висновку, що позов АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 28259,10 грн. заборгованості за кредитним договором. Судові витрати по справі розмірі 2684,00 грн. (судовий збір) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved