Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

24 січня 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивач [PERSON] посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що з 03 січня 2006 року на праві приватної власності йому належить житловий будинок садибного типу, розташований по [ADDRESS] . 14 вересня 2006 року у вказаному житловому будинку була зареєстрована відповідач [PERSON] , з якою позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з 25 жовтня 2004 року по 13 квітня 2010 року. В 2010 році після розірвання шлюбу відповідач, не знявшись з реєстрації у житловому будинку позивача, виїхала в с.Зелений Бір Глевахівської селищної територіальної громади Фастівського району Київської області та з того часу там постійно проживає. Реєстрація відповідача у вказаному житловому будинку порушує права позивача як власника нерухомого майна, оскільки останній не має можливості вільно користуватись та розпоряджатись своєю власністю. На підставі викладеного позивач [PERSON] просить суд визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням по [ADDRESS] , а також просить суд стягнути з відповідача [PERSON] витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. 27 січня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. 27 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача Наталюк Н.М. підтримав позов. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, причин своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не подавала, відзиву на позовну заяву не подавала. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлялась належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом із повідомленням за останньою відомою адресою місця її проживання, а також шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу заочно, за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. З 03 січня 2006 року позивачеві [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок садибного типу, розташований по [ADDRESS] . Право власності позивача підтверджується наступними документами: 1) договором дарування жилого будинку від 13 грудня 2005 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим 13 грудня 2005 року приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу Хмельницької області Магера Н.Ф. та зареєстрованим в реєстрі за номером 2537; 2) витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим 16 січня 2006 року Дунаєвецьким малим комунальним підприємством "Інвентарбюро" за номером 9575615. 14 вересня 2006 року у вказаному житловому будинку була зареєстрована відповідач [PERSON] , з якою позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з 25 жовтня 2004 року по 13 квітня 2010 року. В 2010 році після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] , не знявшись з реєстрації у житловому будинку позивача, виїхала в с.Зелений Бір Глевахівської селищної територіальної громади Фастівського району Київської області та з того часу там постійно проживає. Реєстрація особи у жилому приміщенні передбачає ряд прав такої особи, зокрема, право на користування житлом. Оскільки відповідач [PERSON] не є членом сім`ї власника житлового будинку [PERSON] , тому право відповідача на користування спірним житлом пов`язано з його наймом. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України Згідно ч.1 ст.383 ЦК України в ласник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч.1 ст.150 ЖК України г ромадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Визначальним для захисту права на підставі вказаних норм закону є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). За таких обставин суд приходить до висновку, що оскільки відповідач [PERSON] , яка не є членом сім`ї позивача [PERSON] , не проживає за місцем реєстрації та створює останньому перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном, тому вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На підставі викладеного суд вважає можливим визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням по [ADDRESS] . Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно ст.141 ЦПК України суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені останнім та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.5 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 18 січня 2023 року між позивачем [PERSON] (клієнтом) та адвокатом Наталюком Н.М., який діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ХМ № 000120, виданого 05 грудня 2017 року Радою адвокатів Хмельницької області, було укладено договір про надання правової допомоги за № 498 (надалі - Договір). Згідно п.1.1 Договору - клієнт доручає, а адвокат відповідно до чинного законодавства України приймає на себе зобов`язання в якості правової допомоги, здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси клієнта в обсязі та на умовах, встановлених цим договором та за домовленістю сторін. Згідно п.4.1 Договору - розмір гонорару за правову допомогу, передбачену цим договором, встановлюється в розмірі, що визначений за домовленістю сторін. Згідно п.4.2 Договору - суми гонорару зазначаються адвокатом в актах про надання правової допомоги, які формуються ним в міру необхідності та вручаються безпосередньо клієнту або направляються засобами поштового чи комунікаційного зв`язку за його місцезнаходженням. Згідно п.4.3 Договору - за правову допомогу, передбачену в п.1.1 Договору, клієнт сплачує адвокату винагороду, розмір якої визначається виходячи з вартості: 1 година роботи - 1000 грн. Згідно п.4.4 Договору - між клієнтом та адвокатом при погодженні може встановлюватися фіксована сума оплати за участь в одному судовому засіданні. Згідно п.4.5 Договору - за результатами роботи складається акт виконаних робіт, який містить облік робочого часу, затраченого адвокатом. Згідно п.4.6 Договору - клієнт повинен самостійно сплачувати податки, обов`язкові платежі, судові збори, а також здійснювати інші необхідні витрати, які є передумовою вчинення нотаріальних дій, дій щодо реєстрації права власності, державної реєстрації угод, процесуальних дій, прийняття процесуальних та інших рішень органами судової, виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємствами та організаціями. У випадку, якщо виплати, зазначені в цьому пункті, були здійснені адвокатом, він має право вимагати в клієнта наступного відшкодування здійснених виплат. Згідно п.4.7 Договору - розмір гонорару не включає фактичні витрати, пов`язані з виконанням доручень клієнта (відрядження, добові тощо), якщо інше не передбачено домовленістю сторін. Між клієнтом [PERSON] та адвокатом Наталюком Н.М. складено розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу, яким сторони обумовили час, витрачений адвокатом для захисту прав та інтересів позивача в цивільній справі, а саме: 1) зустріч з клієнтом та надання консультації - 0,5 годин за ціною 1000 грн. на суму 500 грн., 2) складання позовної заяви (заяви) - 3,5 годин за ціною по 1000 грн. на суму 3500 грн., 3) складання клопотання про виклик свідків - 1 година за ціною по 1000 грн. на суму 1000 грн., 4) участь у судових засіданнях - 2 години за ціною по 1000 грн. на суму 2000 грн., всього - на суму 7000 грн. 19 січня 2023 року позивач [PERSON] оплатив адвокату Наталюку Н.М. надані послуги професійної правничої допомоги в сумі 7000 грн. Згідно п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно п.6 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Згідно п.9 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Згідно ч.1 ст.19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Згідно ч.2 ст.19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Згідно ч.1 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Згідно ч.2 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Згідно ч.3 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно ч.3 ст.27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю природою відноситься до договорів про надання послуг. Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.2 ст.901 ЦК України положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно ч.1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що всі зазначені у розрахунку дії та послуги адвоката ґрунтуються на положеннях ст.137 ЦПК України, факт їх вчинення підтверджено наявними у справі доказами, а їх вартість, час на їх вчинення та обсяг визначені та погоджені сторонами в договорі про надання правової допомоги, додатковій угоді до договору про надання правової допомоги та в розрахунку витрат. Згідно ст.ст.137, 141 ЦПК України суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн.

Outcome: approved