Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

у листопаді 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (далі - ТОВ «Росвен Інвест Україна»), приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчика В.В., приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Т.Л. про стягнення безпідставно утриманих коштів. Позивач просила стягнути з ТОВ «Росвен Інвест Україна» на її користь 26 995,01 грн безпідставно утриманих коштів із заробітної плати на виконання незаконного виконавчого напису від 13.07.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2098, вчиненого за кредитним договором № 003-05249-201213 від 20.12.2013 року про стягнення з неї грошових коштів в розмірі 32 552,86 грн на користь відповідача та з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Т.Л. 3 805,29 грн незаконно утриманих з її заробітної плати на проведення виконавчих дій та основної винагороди у виконавчому провадженні № [NUMBER], а також 992,40 грн сплаченого судового збору. На мотивування заявлених позовних вимог позивач вказує, що 13.07.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В за № 2098 вчинено виконавчий напис, яким стягнуто з позивача на користь ТОВ «Росвен інвест Україна» заборгованість в сумі 32 552,86 грн, згідно кредитного договору № 003-05249-201213 від 20.12.2013 року, укладеного з ПАТ «Дельта Банк». На підставі цього виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Т.Л. відкрито виконавче провадження № [NUMBER], яке закінчено постановою від 30.09.2022 року в зв`язку із виявленням наявності рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26.07.2022 року, ухваленого в справі № 752/6000/21 за позовом [PERSON] до ТОВ «Росвен Інвест Україна», треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.В., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Т.Л. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчика В.В. № 2098 від 13.07.2019 року. Рішення суду набрало законної сили 26.08.2022 року, однак на підставі виконавчого напису з позивача було утримано на користь ТОВ «Росвен інвест Україна» 26 995,01 грн, та приватним виконавцем утримано 3 805,29 грн за проведення виконавчих дій. У зв`язку з викладеним, просила позов задовольнити. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 20.01.2023 року відкрито провадження у вказаній справі з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін (а.с. 63-64, 69-70). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачі відзиви на позов не подали. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 20.12.2013 року між [PERSON] та АТ «Дельта Банк» укладено договір на відкриття поточного рахунку № [NUMBER] з використанням кредитної картки з лімітом кредитної лінії 33 700,00 грн. на строк дії кредитної лінії 364 календарних дні у тарифному пакеті «Готівочка новорічна 2014». 13.07.2019 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис за № 2098, відповідно до якого у безспірному порядку із [PERSON] стягнуто на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» (якому Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» відступило право вимоги на підставі договору факторингу за кредитним договором від 20.12.2013 року № 003-05249-201213) заборгованість за період з 26.01.2018 року по 03.07.2019 року в загальній сумі 32 552,86 грн, яка складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту у сумі 24 161,56 грн, простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у сумі 8 391,30 грн, та плату за вчинення виконавчого напису у сумі 500,00 грн. 01.08.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Т.Л. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису від 13.07.2019 року № 2098. Постановою приватного виконавця від 29.08.2019 року у виконавчому провадженні № [NUMBER] на доходи [PERSON] звернуто стягнення на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» на підставі виконавчого напису від 13.07.2019 року № 2098. Вказані обставини, встановлені рішенням Голосіївського районного суду м. Києва в цивільній справі №752/6000/22 від 26.07.2022 року за позовною заявою [PERSON] до ТОВ «Росвен Інвест Україна», третя особа приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Колейчик В.В., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Т.Л. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а тому відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не доказуються при розгляді вказаної справи. При цьому, цим же судовим рішенням, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 2098, вчинений 13.07.2019 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Колейчиком В.В., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості за кредитним договором від 20.12.2013 року №003-05249-201213. Рішення суду набрало законної сили 26.08.2022 року. 30.09.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Т.Л. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER], у зв`язку з виявленою наявністю рішення Голосіївського районного суду м. Києва в цивільній справі №752/6000/22 від 26 липня 2022 року. Але, з вересня 2019 року по травень 2020 року на підставі вказаного виконавчого напису з позивача було утримано та сплачено з її нарахованих доходів 3 805,29 грн. на користь приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Т.Л. у виконавчому провадженні № [NUMBER], що підтверджується довідкою КС «Оберіг» № 382 від 11.08.2022 року та квитанціями (а.с. 13, 14-23), а також на користь ТОВ «Росвен інвест Україна» 26 995,01 грн, що підтверджується довідкою КС «Оберіг» № 383 від 11.08.2022 року та квитанціями (а.с. 24-25, 26-59). Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зі змісту ст. 1212 ЦК України вбачається, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права а збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося. Частинами 2, 3 ст. 1212 ЦК України встановлено, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставно набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст. 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання виконавчого напису № 2098, вчиненого 13.07.2019 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Колейчиком В.В., приватним виконавцем у межах виконавчого провадження № [NUMBER], стягнуто кошти у загальній сумі 30 800,30 грн. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва в справі №752/6000/22 від 26.07.2022 року, яке набрало законної сили, вищевказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. З вказаного вбачається, що правові підстави набуття ТОВ «Росвен інвест Україна» грошових коштів у розмірі 26 995,01 грн, що стягнені з [PERSON] на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, а відтак, такі кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України. Стосовно стягнення з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Т.Л. безпідставно утриманих коштів у сумі 3 805,29 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з п. 1 ч. ч. 1, 5 п`ятою ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Нормами ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Частиною 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Здійснення особою захисту порушеного права шляхом застосування кондикційного позову можливе лише за умови наявності підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача відповідне майно (у тому числі грошові кошти). При цьому для правильного застосування ст. 1212 ЦК України необхідно установити факт абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. У даному випадку стягнення з позивача на користь приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Т.Л. грошових коштів у сумі 3 805,29 грн (витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця), пов`язане зі здійсненням приватним виконавцем примусового виконання виконавчого документа та відповідає нормам ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження». Підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати таких витрат є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження». Суду не надано підтверджень, що будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження позивачем оскаржувались та були визнані незаконними. Водночас виконавче провадження було відкрито, після цього проводились виконавчі дії по виконанню оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, що виключає факт абсолютної безпідставності набуття відповідачем приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Т.Л. Вирішуючи спір, суд враховує, що при виконанні професійних обов`язків, визначених законодавством України, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Т.Л., не мала передумов для звільнення від сплати витрат виконавчого провадження. З огляду на викладене, позовні вимоги до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Т.Л. про стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 3 805,29 грн, є безпідставними та не підлягають задоволенню. Висновки суду узгоджуються з висновками викладеними в постанові Верховного Суду від 08.09.2021 року в справі № 206/2212/18. Отже, позовні вимоги [PERSON] про повернення безпідставно набутих грошових коштів є обґрунтованими, проте, підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 26 995,01 грн. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України витрати позивача по сплаті судового збору в сумі підлягають відшкодуванню відповідачем ТОВ «Росвен Інвест Україна» пропорційно розміру задоволених позовних вимог і стягнутої суми коштів - в розмірі 869,84 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial