Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить зобов`язати Сквирську міську раду виділити їй земельну ділянку на території Сквирської міської ради в натурі в розмірі земельної частки (пай) розміром 3,3 в умовних кадастрових гектарів із земель комунальної власності Сквирської міської ради на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 21.04.2015 та рішення Сквирського районного суду Київської області від 22.07.2021. В позовній заяві [PERSON] посилається на те, що рішенням Сквирського районного суду Київської області від 21.04.2015 за нею визнано право на земельну частку (пай) розміром 3.3 умовних кадастрових гектарів із земель запасу в межах Малоєрчиківської сільскої ради Сквирського району Київської області. У в`язку з відсутністю земель запасу в межах Малоєрчиковської сільської ради, рішенням Сквирського районного суду Київської області від 22.07.2021 змінено спосіб виконання рішення суду та визнано за позивачем прав на земельну частку (пай) розміром 3.3 в умовних кадастрових гектарах із земель комунальної власності Сквирської міської ради. 03.09.2021 із заявою про виділення їй земельної ділянки, згідно з рішеннями судів, кадастровий номер 3224084000:03:004:0021 звернулась до відповідача, на що їй було повідомлено, у зв"язку з тим, що рішення суду від 22.07.2021 оскаржується в Київському апеляційному суді і порушене питання буде за результатами прийнятого рішення Київським апеляційним судом. 15.12.2021 позивач повторно подала до відповідача заяву про виділ земельної ділянки в натурі кадастровий номер 3224084000:03:004:0021 або будь якої іншої земельної ділянки в радіусі 30 км. від с.Малі Єрчики, на що отримала відповідь, що її попереднє звернення було розглянуто на дванадцяті черговій сесії Сквирської міської ради, де прийнято рішення про відмову в наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та повторні аналогічні звернення не підлягають розгляду. Вважає, що Сквирська міська рада порушує її права, навмисно не виконує свій обов`язок щодо виділу земельної ділянки, тому просить суд зобов`язати відповідача виконати обов`язок в натурі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав на підставах зазначених в позові, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позову, посилаючись на відзив, в якому зазначила, що позивач просила виділити їй конкретну земельну ділянку кадастровий номер 3224084000:03:004:0021, яка входить до лісових насаджень лінійного типу, що включають у себе полезахисні лісові смуги та не може бути передана як земля для сільскогосподарських потреб, крім того дана земельна ділянка перебуває в оренді відповідно до договору оренди від 27.12.2019, у зв`язку з чим рішенням Сквирської міської ради від 19.10.2021 [PERSON] було відмовлено в надані дозволу на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. Рішення суду вважають виконаним, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Пояснити чому не було розглянуто питання щодо виділу іншої земельної ділянки [PERSON] , відповідно до її звернення від 15.12.2021, пояснити не змогла, разом з тим зазначила, що інших вільних земельних ділянок Сквирська міська рада не має. Також, представник відповідача зазначила, що Сквирська міська рада є колегіальним органом, який приймає рішення, у зв`язку із чим неможливо зобов`язати колегіальний орган прийняти певне рішення. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Сквирського районного суду Київської області від 21.04.2015 у цивільній справі №376/710/15-ц за [PERSON] визнано право на земельну частку ( пай) розміром 3.3 в умовних кадастрових гектарах із земель запасу в межах Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області. Рішення набрало законної сили 02.05.2015.(а.с.20-22) Згідно з рішенням Сквирського районного суду Київської області від 22.07.2021 у справі № 376/1129/20 змінено спосіб виконання рішення Сквирського районного суду Київської області від 21.04.2015, яким за [PERSON] визнано право на земельну частку ( пай) розміром 3.3 в умовних кадастрових гектарах із земель запасу в межах Малоєрчиківської сільскої ради Сквирського району Київської області на : визнати право на земельну частку ( пай) розміром 3.3 в умовних кадастрових гектарах за [PERSON] із земель комунальної власності Сквирської міської ради. Рішення набрало законної сили 23.08.2021. (а. с.23-27). 03 вересня 2021 року позивач, з метою виконання судового рішення, звернулася до Сквирської міської ради із заявою щодо виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (пай) кадастровий помер 3224084000:03:004:0021 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 27.09.2021 Сквирською міською радою надано відповідь на заяву від 03.09.2021, що рішення Сквирського районного суду Київської області від 22.07.2021 у справі №376/1129/20 оскаржується у Київському апеляційному суді, порушене питання буде розглянуто за результатами прийнятого рішення Київським апеляційним судом. Рішенням Сквирської міської ради від 19.10.2021 [PERSON] відмовлено у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі з цільовим призначенням 01.01 Для ведення товарного сільскогосподарського виробництва кадастровий номер 3224084000:03:004:0021 в межах Сквирської міської територіальної громади Київської області у зв`язку з невідповідністю вимогам ч.7 ст.37, ч.7 ст. 118 ЗК України.( а.с.87) 15.12.2021 [PERSON] звернулась до Сквирської міської ради із заявою щодо виділення їй в натурі (на місцевості) земельної частки (пай) кадастровий помер 3224084000:03:004:0021 для ведення товарного сільскогосподарського виробництва, або іншої земельної ділянки в радіусі 30 км. від села Малі Єрчики. ( а.с.33-35) Згідно з листом від 28.01.2022. [PERSON] на її звернення від 15.12.2021 повідомлено, що не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті. Як встановлено в судовому засіданні, та не заперечувалось сторонами питання щодо виділення в натурі [PERSON] іншої земельної ділянки в радіусі 30 км. від с.Малі Єрчики Сквирською міською радою не розглядалось. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право\~\~\~\~\~в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частині другій статті 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно\~відповідно до закону. Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, визначені в Законі України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». У відповідності до ч. 2\~ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно ч. 1, 2\~ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Відповідно до ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): -розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; -приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Частиною другою\~статті 14 Конституції України\~визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Частиною 1\~статті 83 ЗК України\~визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб, згідно ч. 1\~ст. 122 ЗК України. Відповідно до частини одинадцятої\~статті 118 ЗК України\~у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Право на земельну частку (пай) встановлено рішеннями Сквирського районного суду Київської області від 21.04.2015 та 22.07.2021, які в силу частини четвертої\~статті 82 ЦПК України\~маєють преюдиційне значення, а повноваження щодо реалізації права на земельну ділянку частку (пай) в силу вимог частини першої\~статті 122 ЗК України\~із земель комунальної власності покладені саме на Сквирську міську раду. Аналогічний висновок зазначено в постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №323/323/17. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 323/323/17 (провадження № 61-9871св18) зазначено, що «у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі\~\~\~й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.\~При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі\~остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~має бути надана\~\~із земель запасу,\~створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Оскільки усі землі КСП імені Шевченка в частині ріллі вже розпайовані та виділені громадянам в натурі (на місцевості), позивач має право на отримання земельної ділянки\~із земель резерву (запасу)». Законом України «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», постановами Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 та від 04 лютого 2004 року № 122 та спільним наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства сільського господарства и продовольства України та Академії аграрних наук від 04 жовтня 1996 року № 47/172/48, Рекомендаціями\~\~по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій, затверджених 15 травня 1992 року Державним комітетом України по земельних ресурсах, Міністерством сільського господарства і продовольства України, Міністерством у справах роздержавлення власності і демонополізації виробництва України встановлено, що\~з числа земель, які підлягають роздержавленню та приватизації створюється резервний фонд. Відповідно до листа Державного комітету України по земельних ресурсам\~\~\~\~ № 14-17-2-П1580/4251 від 22 серпня 2001 року з урахуванням положень\~\~частини другої статті 3, частин четвертої і чотирнадцятої статті 5 ЗК України для забезпечення прав працюючих - як виняток, землі резервного фонду можуть передаватися у колективну власність для забезпечення земельними паями громадян - членів недержавних сільськогосподарських підприємств, які безпідставно (помилково) не були включені до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю даного підприємства і на час його видачі були членами зазначеного підприємства. Колективне сільськогосподарське підприємство за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) звертається з клопотанням до місцевої ради стосовно передачі у колективну власність\~із земель резервного фонду\~у розмірі сумарної кількості земельних часток (паїв) даних громадян,\~\~\~\~які не отримали права на земельну частку (пай). За статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі\~\~(на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Відтак, за змістом зазначених норм,\~резервний фонд\~використовується\~\~\~у тому числі, для надання земельних ділянок особам, які незаконно були позбавлені права на земельну ділянку, до яких відносяться також громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі\~\~\~(на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Крім того, Законом України «Про порядок виділення в натурі\~\~\~(на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (стаття 13) також передбачається можливість наявності нерозподіленої земельної ділянки та невитребуваної земельної ділянки. Зокрема, нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).\~Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди невитребуваної (нерозподіленої) земельної ділянки, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору до дня збирання врожаю. У разі, якщо до 01 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Зазначені норми передбачають право осіб, яким належить право на\~\~земельну частку (пай) отримати земельні ділянки в натурі до 01 січня 2025 року; виділення таких земельних ділянок здійснюється сільськими, селищними або міськими радами. Відтак саме Сквирська міська рада повинна здійснити заходи щодо відновлення права позивача. До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21). Таким чином, у разі відсутності вільних земельних ділянок на території Сквирської міської ради, з урахуванням рішень Сквирського районного суду Київської області від 21.04.2015 та 22.07.2021, які набули законної сили, органи місцевого самоврядування повинні здійснити таке забезпечення за рахунок земель резервного фонду або земель запасу. Оскільки звернення [PERSON] від 15.12.2021 до органу місцевого самоврядування щодо виділення земельної ділянки в натурі залишено без задоволення, остання має право на реалізації свого права вимоги щодо відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства, на підставі належного правовстановлюючого документа, а тому позов підлягає задоволенню. За правилами\~статті 141 ЦПК України\~з Сквирської міської ради підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви в розмірі 992 грн. Стосовно стягнення заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст.59 Конституції України\~кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно\~ст.15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Згідно з п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.2, 3\~ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи правнича допомога позивачу [PERSON] у справі надавалась адвокатом Химчуком В.Л. Підставами для надання позивачу правничої допомоги адвокатом є Договір від 08.08.2022 про надання правової допомоги. Пунктом 3.2 вказаного Договору передбачено, що година послуг Адвоката визначена сторонами у розмірі 1400грн., детальним описом встановлено, що з розрахунку вартості за годину загальний розмір послуг адвоката становить 7682,21грн. А тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь [PERSON] суму судового збору 992грн., витрат на професійну правничу допомогу - 7862,21 грн. , а всього 8854,21 грн.

Outcome: approved