Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

27.07.2022 року позивачка через свого представника звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначила, що 16.06.2006 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.12.2017 року шлюб між сторонами було розірвано та ухвалено стягувати з відповідача частину від заробітку (доходу) на утримання доньки. Під час шлюбу відповідач за договором купівлі-продажу придбав будинок який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку (кадастровий номер 3222983301:03:002:0022), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказане майно є спільною сумісною власністю. Однак сторони протягом тривалого часу після фактичного припинення шлюбних відносин не можуть досягнути згоди про порядок поділу їх спільного майна. У зв`язку з тим що позивачка має на своєму утриманні доньку, а відповідач має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 3986,65 гривень, позивачка вважає що їй необхідно збільшити частку у спільній сумісній власності вказаного вище майна. Враховуючи вищенаведене позивачка просить суд: припинити право спільної сумісної власності на будинок який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку (кадастровий номер 3222983301:03:002:0022), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за нею право власності на 2/3 частини вказаного майна, а саме 2/3 частини будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та 2/3 частини земельної ділянки (кадастровий номер 3222983301:03:002:0022), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за відповідачем право власності на 1/3 частину будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та 1/3 частину земельної ділянки (кадастровий номер 3222983301:03:002:0022), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 08.08.2022 року було відкрито провадження у даній справі, призначено підготовче засідання та надано відповідачу строк для подачі відзиву та зустрічного позову. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 13.12.2022 року було зарито підготовче провадження у вказаній справі та призначено судове засідання. 07.02.2023 року на адресу суду надійшла заява від представника позивачки про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої позивачка просила поділити вказане в позовній заяві майно в рівних частинах, а саме просила визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (загальна площа 108,2 кв.м., житлова площа 63,6 кв.м.) та 1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер 3222983301:03:002:0022), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; крім того просила визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (загальна площа 108,2 кв.м., житлова площа 63,6 кв.м.) та 1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер 3222983301:03:002:0022), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 08.03.2023 року від представника відповідача до суду надійшла заява згідно якої відповідач уточнені (зменшені) позовні вимоги визнав повністю, просив задовольнити позов, з урахуванням уточнених вимог. Просив справу розглядати за його відсутності та відсутності його представника. Представник позивачки подав до суду заяву згідно якої просив справу розглядати за його відсутності та відсутності позивачки. 16.03.2023 від представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності та відсутності його представника. Дослідивши матеріали справи, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що з 16.06.2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.12.2017 року. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 01.12.2011 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.11.2011 року посвідченого приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Шепітко В.В. став власником будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (загальна площа 99,0 кв.м., житлова площа 65,5 кв.м.) (а.с. 18 зворотня сторінка). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.09.2014 року (а.с. 14). Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно з ст.70 Сімейного кодексу України та ст.372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, частки майна є рівними. Згідно з ст.71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 своєї постанови від 21 грудня 2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що саме по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд роти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Враховуючи викладене вище та повне визнання відповідачам уточнених позовних вимог суд доходить висновку про необхідність задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved