Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

27.02.2023 року позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання батька. В обґрунтування позову зазначено, що з 22.10.2013 року позивач є пенсіонером. Позивач отримав травму - закритий перелом шийки лівої стегнової кістки зі зміщенням, що ускладнює йому ходу та він вирмущений кульгати. Позивач вимушений витрачати значні кошти на лікування, а через обмеженість в русі він, хоча і є непрацездатною особою (є пенсіонером) не може знайти собі підробіток, оскільки пенсії на всі витрати, в тому числі комунальні витрати не вистачає. Позивач є батьком відповідача [PERSON] , [INFO] . Відповідач не надає йому матеріальної допомоги, чим ставить його у скрутне становище. Позивач має доньку [PERSON] , [INFO] , яка не має можливості надавати йому допомогу, оскільки втратила роботу у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Крім того, дочка сама виховує малолітню дитину [INFO] . Також позивач зазначає, що він не ухилявся від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина, а тому вважає, що має законні підстави для стягнення з сина аліментів. Просить стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання непрацездатного батька у розмірі частини від доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Ухвалою № 334/1447/23 від 01 березня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду с порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 20.03.2023 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач визнав позовні вимоги частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/6 частини доходу, оскільки має на утриманні малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Крім того посилався на те, що норми чинного законодавства щодо визначення розміру аліментів на утримання непрацездатних батьків не містить фіксованих розмірів аліментів, а тому в кожному випадку суд має оцінювати докази відповідно до обставин сприви. Враховуючи, що з 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан, який в подальшому було подовжено, він не впевнений, що у нього завжди буде робота. Просив розгляд справи провести без його участі за наявними матеріалами справи. 22.03.2023 року від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого позивач вважає недостатнім запропонований відповідачем в розмір аліментів на його утримання у вигляді 1/6 части від доходу, а тому наполягає на аліментах у розмірі частини від доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність. Просить задовольнити позов в повному обсязі, розгляд справи провести без його участі. В судове засідання позивач не з`явився, просив розгляду справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд прийшов до наступного висновку. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. А у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] (серія [NUMBER] ), виданого 22.10.2013 року Пенсійним фондом України, [PERSON] є пенсіонером за віком. Пенсія за віком, яку отримує позивач є єдиним його доходом. Через свій похилий вік та стан здоров`я, позивач потребує постійного лікування та відповідних витрат, на що щомісячно витрачає більшу частину свого доходу (пенсію). Згідно зі ст.51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. У відповідності до ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Тлумачення ст.202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов - походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення), непрацездатність матері, батька та потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Отже, зобов`язання повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. При цьому обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (це зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі №212/1055/18-ц). У відповідності до ч.1 ст.204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами. Відповідно до ст.47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. Таким чином, необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Згідно п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина - мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч.1 ст.204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Обов`язок дітей утримувати батьків не залежить від їхнього матеріального стану. Частиною 1 ст.205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно ч. 2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. З матеріалів справи, не вбачається підстав передбачених ст.204 СК України для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивача. Відповідач визнав позовні вимоги частково, про що до суду надав відповідну заяву. Крім того суд враховує, що на утриманні відповідача перебуває малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Позивач є пенсіонером за віком та непрацездатною особою у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги від свого повнолітнього сина, а відповідач не заперечує сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку. Відповідно до ч.2 ст. 205 СК Укрїни, при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Судом встановлено, що у позивача також є повнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , яка також має обов`язок утримувати батька не залежно від її матеріального стану. З урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Згідно зі ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, а тому в порядку ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: partial