Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

06.11.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності, в якій позивач просить встановити факт прийняття спадщини нею після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , на 1/6 частину будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; встановити факт прийняття спадщини нею після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на 1/3 частину цього ж будинку; визнати свідоцтво про право власності на цей будинок, видане [PERSON] , частково недійсним та визнати за нею право власності на частину будинку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування поданої позовної заяви сторона позивача посилається на те, що позивач та її рідний брат [PERSON] разом з батьками проживала у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , який був спільною сумісною власністю батьків та належав їм у рівних долях. Вказує, що у серпні 1977 року у зв`язку із укладенням шлюбу вона переїхала на нове місце проживання, але, незважаючи на переїзд, постійно приїжджала до батьків та допомагала їм вести домашнє господарство. Після одруження вона з батьками зробила добудову до будинку, оскільки батьки вважали, що пізніше будинок має належати в рівних частинах двом господарям - їй і її братові. В процесі здійснення добудови будинок фактично був поділений на дві частини, кожна з яких має свій окремий вхід. [INFO] помер батько - [PERSON] , після смерті якого вона фактично прийняла спадщину, оскільки після поховання батька фактично прийняла частину будинку і речей в розпорядження та володіння, допомагала матері вести господарство, розпоряджалася майном, яке було у будинку, зокрема, деякі з речей батька (книги, годинник, одяг та інші дрібні речі) взяла собі, тобто, отримала у власність. Крім того, постійно знаходилася у будинку, вела господарство, прибирала, готувала будинок до зими, проводила посадку дерев та догляд за городом. Брат - [PERSON] , який постійно проживав в будинку, також взяв собі частину речей батька та допомагав по господарству. Тобто, вона з братом та матір`ю здійснювали дії, які свідчать про фактичне прийняття спадщини у розмірі частки будинку, яка належала батькові і розподілилася між ними по 1/3. Таким чином, частки після смерті батька становили відповідно: частка мами - 2/3 , частка брата - 1/6, її частка - 1/6 усього будинку та іншого майна. У 1983 році вона з чоловіком за власні кошти замовили виготовлення пам`ятника та встановили його. [INFO] померла мати, після смерті якої вона також прийняла спадщину, оскільки після поховання фактично прийняла частину будинку і речі в розпорядження та/ володіння, а саме: повністю організувала її поховання, взяла собі деякі речі (хустки, одяг, книги, прикраси). До закінчення 6-місячного строку на прийняття спадщини вона також у лютому - березні 1986 року зі своїм чоловіком зробила ремонт у будинку: замінили труби опалення, облаштували новий паркан навколо будинку, замінили дах будинку, також вона забрала собі старий телевізор та придбала новий до будинку, оновила кухонну техніку, забрала старий посуд та придбала новий. У березні - травні 1986 року з чоловіком висадили саджанці нових різних дерев, повністю оновили сад та город. В лютому 1986 року брат виїхав до іншого міста та в період з 1986 року по 1990 рік постійно проживав у іншому місті, утриманням будинку і речами в ньому, а також повним розпорядженням в цей період вона займалася самостійно, вела господарство і розпоряджалася ним та усіма речами, несла витрати по утриманню будинку. В цей період нею, в тому числі, здійснювалися поточні ремонтні роботи у будинку: гідро ізолювання, шпаклювання стін та стель, оклеювання шпалер, заміна та ремонт підлоги у будинку. Позивачу відомо, що її брат [PERSON] також прийняв спадщину, оскільки брав мамині речі. Після смерті мами вона з братом фактично прийняли спадщину у розмірі частки будинку, яка належала померлій і яка розподілилася між ними по та становила відповідно: частка брата - 1/2, її частка - 1/2 усього будинку та іншого майна. Оскільки у 1982 році позивач фактично прийняла спадщину після смерті батька, а у 1985 році - після смерті матері і ці події настали до 2003 року (часу, коли в дію вступив новий цивільний кодекс України), то регулювання цих відносин підпадає під дію цивільного кодексу Української РСР від 23.11.1966 року. Оскільки батьки не залишали заповіту, а, отже, весь будинок і майно є не заповіданими, то весь будинок і майно, згідно чинного на момент відкриття спадщини законодавства, розподіляється між спадкоємцями за законом, а саме після смерті обох батьків між позивачем та її братом у рівних частках - по 1/2 будинку та усього майна. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Норма ст. 549 ч.1 ЦК УРСР визначає, що спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У 1994 році брат одружився і почав жити зі своєю дружиною у своїй частині будинку. Позивач зі своєю сім`єю постійно приїздила до її частини будинку, допомагала по господарству, займалася городом, садівництвом. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті брата відносини між позивачем та дружиною брата - відповідачем у справі різко погіршилися, оскільки остання почала чинити перепони перебуванню позивача у будинку та її законному користуванню майном, що належить позивачу на праві власності, виявляти своє негативне ставлення до неї та членів її родини, тому позивач звернулася до приватного нотаріуса. Однак дізналася, що брат у 90-х роках оформив усе домоволодіння без її відома на себе і при оформленні спадщини приховав той факт, що позивач теж прийняла спадщину. При цьому жодних дій, визначених у ч. 1 ст. 553 ЦК УРСР, та тих, які могли бути розцінені, як дії, спрямовані на відмову від спадщини, вона не вчиняла. Вважає, що відповідно до ч. 1 ст.562 ЦК УРСР спадкове майно було поділено між нею та братом тим чином, як і було визначено між ними раніше, тобто одна частина будинку, за їх спільним з братом рішенням, відійшла брату у власність, а друга частина будинку - відійшла у власність позивача. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.11.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.12.2020 року позовну заяву залишено без руху. 24.02.2021 року подана заява на виконання ухвали. Ухвалами Солом`янського районного суду м. Києва від 28.01.2021 року та 04.08.2021 року за клопотанням позивача витребувано копії спадкової справи № 10/2019 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , витяги зі спадкового реєстру відносно наявності спадкових справі після померлого [INFO] [PERSON] та померлої [INFO] [PERSON] , та копію спадкової справи № 7153 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.01.2021 року заяву позивача про забезпечення позову повернуто заявнику без розгляду. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.03.2021 року до участі в справі залучений в якості другого співвідповідача [PERSON] - син [PERSON] , який також є спадкоємцем щодо майна останнього. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засідання позивач та її представник підтримали викладені в позовній заяві обставини та просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засідання підтримав викладені у відзиві та заяві про застосування строку позовної давності заперечення. Так, у відзиві, поданому 22.02.2021 року, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог повному обсязі, зазначаючи, що позивачем не надано документів, що підтверджують власне звернення позивачки до нотаріуса з метою прийняття спадщини у строк шість місяців, а твердження позивача про, нібито, фактичне прийняття спадщини не підтверджено жодним належним та допустимим доказом. При цьому, посилання позивача про факт прийняття нею спадщини після смерті батьків не відповідає дійсності. Ще за життя [PERSON] , позивач та [PERSON] - другий брат позивача дійшли спільної домовленості, що право власності на будинок батьків [PERSON] зареєструє на себе, адже брат та сестра мають інше житло. Натомість, позивач та [PERSON] в будь-який момент зможуть приїздити та залишитися у разі потреби у батьківському будинку. Факт постійного проживання до 1969 року брата [PERSON] , який на даний час помер, підтверджується записом в будинковій книзі. Позивач приїжджала виключно в якості гостя та могла залишитися на вихідні. Після смерті батьків позивач не господарювала в домоволодінні, не несла витрати по утриманню домогосподарства. Як вбачається із відмітки в паспорті позивача та не заперечується останньою, з кінця 1970-х років вона переїхала проживати до житла свого чоловіка. Доводи ж позивача щодо чинення їй перешкод у користуванні будинком не заслуговують на увагу, відповідач завжди поважно відносилась до сестри свого чоловіка, сприяла підтриманню близьких родинних стосунків, позивач має вільний доступ до домоволодіння, адже, власне, сама долучала до позовної заяви фотографії будинку як ззовні, так і в середині. Щодо фактичного вступу позивача в управління спадковим майном, то вказує, що відповідно до діючого на момент відкриття спадщини п. 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31.10.1975 року № 45/5, редакції, що була чинною на час відкриття спадщини, доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому окладному страхуванню або квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може служити наявність у спадкоємців ощадної книжки, квитанції про здані в ломбард речі, технічного паспорту на автомобіль чи мотоцикл або свідоцтва на моточовен та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користуватися яким можливо лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Між тим, до позову не долучено жодного із перелічених документів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому процесуальним законом. Відзив та будь-яких інших заяви чи клопотань до суду не подав. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач та її рідний брат [PERSON] разом з батьком [PERSON] та матір`ю [PERSON] проживали у будинку за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] на підставі договору на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 18.02.1949 року, посвідченого Другою київською державною нотаріальною конторою 24.02.1949 року за реєстровим №4755, зареєстрованого Київським БТІ 28.03.1975 року за №22019. 01.11.1967 року позивач уклала шлюб з [PERSON] . Як вбачається з даних паспорту позивача, з 07.02.1978 року місце її постійного проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який заповіту не залишив та після смерті якого його син [PERSON] отримав 29.11.1990 року свідоцтво про право на спадщину - будинок 1975 року забудови по [ADDRESS] . [INFO] померла мати позивача, спадщину після смерті якої ніхто не оформлював. [INFO] помер брат позивача - [PERSON] , після смерті якого спадщину за законом прийняли дружина [PERSON] та його син від першого шлюбу [PERSON] - відповідачі по справі. З матеріалів справи вбачається, що позивачка не зверталася до нотаріуса з метою прийняття спадщини після смерті її батьків. Відповідно до ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті особи, спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є в рівних частках діти та дружина померлого. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст.ст. 528, 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо. Особа, яка фактично вступила в управління або володіння спадковим майном протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини, повинна довести цей факт у суді шляхом подання будь-яких фактичних даних, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Позивач обґрунтовувала свої вимоги про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що вона відповідно до ст.549 ЦК УРСР прийняла спадщину після смерті батьків шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, зокрема, забрала деякі речі домашнього побуту, належні спадкодавцям, а також обробляла присадибну земельну ділянку та зробила поліпшення будинку. Разом з тим, сторона позивача посилається на те, що обставини, викладені у позовній заяві, підтверджуються: показами свідків [PERSON] та [PERSON] ; квитанцією про доставку до спірного будинку побутової техніки (пральної машинки та холодильника) №495219 серія БА. Проте, вказана квитанція в матеріалах справи відсутня, свідок [PERSON] в судовому засіданні не допитувалась. В судовому засіданні були допитані позивач і відповідач [PERSON] в якості свідків та свідок [PERSON] . Проте, сторони є зацікавленими у вирішенні справи та під час допиту їх в якості свідків вони лише підтвердили свої позиції щодо викладення обставин, висловлені як в позовній заяві, так і відзиві. Пояснення свідка [PERSON] , яка зазначала, що після смерті батьків позивач разом зі своїм чоловіком проводила ремонтні роботи в будинку та роботи по господарству, забрала деякі речі з будинку та обробляла город, а в період перебування брата тривалий час у відрядженні доглядала за будинком, суд вважає суперечливими, оскільки, коли саме та які саме конкретно юридично значимі дії після смерті спадкодавців позивач вчиняла, пояснення свідка не містять. За висновком, викладеним ВС у постанові від 25.03.2020 року у справі №30/235/17, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка ЖЕО, чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, довідка державної податкової служби про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки, інші аналогічні документи. А також згідно висновку ВС, викладеного у постанові від 16.04.2020 року у справі №296/289/19, коли предметом доказування у справі є обставини майже 30-тирічної давнини, то достовірність та точність повідомлених свідками відомостей можна обґрунтовано поставити під сумнів. Однак відповідних письмових доказів, щоб достовірно свідчили про фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном після смерті батьків, позивач не надала, а показання свідка, які є суперечливими та не підтвердженими фактичними доказами, якими повинно підтверджувати такі обставини, не можуть бути достатніми та достовірними доказами. При цьому, перехід у власність позивача особистих дрібних речей спадкоємців, які, за твердженням позивача, були нею взяти, також нічим не підтверджений, окрім того, прийняття таких речей не є такими діями, які за своїм характером свідчать про те, що в установлений строк спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Щодо дій по самостійному утриманню, як вказує позивач, будинку з лютого 1986 року по 1990 рік під час перебування брата у довгостроковому від`їзді, то такі дії також нічим не підтверджені та свідчать не про фактичний вступ у спадщину, а лише надання допомоги у догляді за будинком під час відсутності брата. При цьому, за даними технічного паспорту на спірний будинок станом на листопад 2019 року, він є 1975 року забудови, останні прибудови здійснювались у 1978 році, має два виходи, але поділу будинку на дві окремі частини не вбачається, всі житлові кімнати є суміжними. Таким чином, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, враховуючи, що доказами вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути лише певні документи, а покази тільки свідків, достовірність та точність повідомлених якими відомостей можна обґрунтовано поставити під сумнів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Між тим, суд самостійно не може вийти за межі позовних вимог та їх обґрунтування і в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу позову та формувати засоби доказування, обов`язок доведення яких покладений виключно на сторони. З огляду на наведене, позов задоволенню не підлягає. Щодо позовної давності до заявлених вимог, то слід зазначити, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч.1 ст.256 ЦК). У постанові ВС від 30.09.2020 року у справі №584/639/19 (провадження №61-10930св20) зазначено, що за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Цивільним законодавством не передбачено обмеження строку, у який спадкоємець, що прийняв спадщину, може зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку або звернутись до суду за захистом свого права, а тому підстави для застосування позовної давності до спірних правовідносин відсутні. Аналогічний висновок викладений, зокрема, у постанові ВС від 18.08.2021 року у справі №543/994/17. Таким чином, обґрунтованим є висновок, що на вимоги про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном позовна давність не поширюється.

Outcome: dismissed