Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частку частку земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,6000га, розташовану по [ADDRESS] . Позов мотивний тим, що ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 10 лютого 1999 року затверджено мирову угоду між [PERSON] і [PERSON] відповідно до якої за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частку домоволодіння [ADDRESS] . 19 жовтня 2010 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і все те, на що вона за законом матиме право на день смерті заповіла позивачці. [INFO] [PERSON] померла. Спадщину після її смерті прийняла позивачка шляхом подачі до нотаріальної контори заяви відповідного змісту і переоформила отримавши 06 листопада 2020 року свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку домоволодіння [ADDRESS] . При оформленні спадщини їй стало відомо, що земельна ділянка під вказаним будинком площею 0,6000 га належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 27 червня 2000 року. Крім цього, їй стало відомо, що [PERSON] помер. Спадщину після його смерті прийняв відповідач [PERSON] і переоформив отримавши свідоцтво про право на спадщину на спірну земельну ділянку. Вказує на те, що у випадку переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право на земельну ділянку виникає у набувача одночасно із виникненням права на зведені на ній об`єкти. При виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, в силу закону, без оформлення припинення права будь-якими актами та документами. Зазначає, що право на 1/2 частку спірної земельної ділянки у неї виникло з моменту набуття права власності на 1/2 частку домоволодіння [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилась.\~ Представник позивачки, адвокат Терещенко С.П. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовільнити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача, адвокат Райнов Г.С. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Вказав на те, що відповідач [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 0,600 га, розташовану по [ADDRESS] в порядку спадкування після [PERSON] . В свою чергу, право власності [PERSON] за його життя оспорене не було. Зазначив про те, що [PERSON] в порядку спадкування після [PERSON] \~\~\~ на¬була права власності на 1/2 частину будинку по [ADDRESS] . На момент смерті [PERSON] не скористалась своїм правом на приватиза¬цію земельної ділянки. Відсутні, також, будь-які правочини, що підтверджу¬вали б її право на користування будь-якими земельними ділянками. Відповідно, [PERSON] не набула такого права за життя. [PERSON] також не оспорювала право [PERSON] на земельну ділян¬ку площею 0,6000 га, розташовану в [ADDRESS] . Тому вважає, що відсутні підстави вважати, що [PERSON] має право на спірну земельну ділянку, оскільки такого права не набула особа, в порядку спад¬кування після якої вона набула право власності на житловий будинок. Дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторін,\~ суд вважає, що позов підлягає задоволенню,\~ виходячи з наступного. Судом встановлено, що ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 10 лютого 1999 року затверджено мирову угоду між [PERSON] і [PERSON] відповідно до якої за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частку домоволодіння [ADDRESS] (а.с.6). З копії заповіту від 19 жовтня 2010 року вбачається, що [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Макіївської сільської ради Смілянського району Черкаської області зареєстровим за\~ № 62, відповідно до якого все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.12). [INFO] [PERSON] померла. Спадщину після її смерті прийняла\~ [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 06 листопада 2020 року. Відповідно до вказаного свідоцтва за [PERSON] визнається право власності на 1/2 частку домоволодіння [ADDRESS] (а.с.7). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22 вересня 2020 року вбачається, що власником земельної ділянки площею 0,6000 га, розташованої по [ADDRESS] на підставі державного акту від 27 червня 2000 року серії ЧР 13-09-24 був [PERSON] (а.с.13-15). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23 грудня 2021 року вбачається, що власником вказаної вище земельної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з 09 грудня 2020 року є [PERSON] (а.с.16-18). Позивачка посилаючи на те, що у разі набуття права власності на жилий будинок, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Уразі набуття права власності на жилий будинок кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином позивачка вважає, що визнання за відповідачем [PERSON] права власності на всю земельну ділянку є порушенням норм чинного законодавства, а тому за нею, як за власницею 1/2 частини будинку, який розташований на спірній земельній ділянці, слід визнати право власності на земельну ділянку відповідно до її частки у праві власності на будинковолодіння. Відповідно до положень статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою статті 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно з статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідач [PERSON] , після смерті [PERSON] , якому на підставі державного акту від 27 червня 2000 року належала земельна ділянка площею 0,600 га, розташована по [ADDRESS] , після смерті останнього переоформив право власності на всю земельну ділянку. Вказаний факт підтверджується витягом з Державного\~ земельного кадастру про земельну ділянку від 23 грудня 2021 року. Частиною першою статті 316 ЦК України визначено право власності як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В частині 1 ст.321 ЦК України зазначає, що ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні права власності. Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.377 ЦК України (в редакції станом на момент набуття права власності на 1/2 частку житлового будинку) до особи, яка набула право власності на житловий будинок, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). За положеннями ч.1,4 ст.120 ЗК України (в редакції станом на момент набуття права власності на 1/2 частку житлового будинку), у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №910/18560/16 (провадження №12-143гс18) зроблено правовий висновок про те, що чинне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Так, підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду визначаються статтею 377 ЦК України та статтею 120 ЗК України. При цьому перехід права на цю земельну ділянку відбувається відповідно до прямого припису закону незалежно від волі особи - попереднього власника земельної ділянки. В оцінці положень статті 120 ЗК України Верховний Суд України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі №6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі №6-2225цс16 та від 13 квітня 2016 року у справі №6-253цс16 дійшов висновку про те, що зазначена норма визначає особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, який також пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20), не відступаючи від правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах від 11 лютого 2015 року у справі\~\~\~ № 6-2 цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, зробила висновок, що «при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статті 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Така ж позиція викладена і в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі № 318/1274/18. Як вбачається з укладеної між [PERSON] та [PERSON] умов мирової угоди, затвердженої ухвалою суду від 10 лютого 1999 року, за [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частину будинковолрдіння [ADDRESS] . Питання щодо визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку, розташовану за цією ж адресою не вирішувалось. З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22 вересня 2020 року, вбачається, що [PERSON] , на підставі державного акту від 27 червня 2000 року серії ЧР 13-09-24 був власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,6000 га, розташованої по [ADDRESS] . Тобто на момент укладення мирової угоди між [PERSON] та [PERSON] ( [INFO] ) [PERSON] належала на праві власності і спірна земельна ділянка. Однак, окрема цивільно-правова угода щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, укладена не була. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті. 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 01 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. У постанові від 26 грудня 2019 року по справі № 364/515/19 Верховний суд прийшов до нисновку, що при відчуженні будинку право на земельну ділянку, на якій він розташований, припиняється та переходить до нового власника. Тобто у випадку переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право на земельну ділянку виникає у набувача одночасно із виникненням права на зведені на ній об`єкти. Така позиція Верховного Суду України дає підстави стверджувати, що: право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає з моменту державної реєстрації його права власності на будинок (будівлю, споруду) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки саме з цього моменту в силу ч.2ст.331 ЦК України та ч.З ст.З Закону про держреєстрацію особа стає власником такої нерухомості; в разі застосування статті 120 ЗК України відсутність державної реєстрації права власності на земельну ділянку не впливає на виникнення у набувача нерухомості права власності на таку земельну ділянку. Отже, при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, в силу закону, без оформлення припинення права будь-якими актами та документами, ця норма є імперативною, відступ від неї на підставі договору не допускається. Враховуючи вище наведене, право на 1/2 частку спірної земельної ділянки у позивачки [PERSON] виникло з моменту набуття права власності на підставі свідоцтва про право на спадщину на 1/2\~ частку будинковолодіння [ADDRESS] . На підставі ст. 316, 319,321, 328 ЦК України, ст. 120, 125 ЗК України,

Outcome: approved