Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Гефест», [PERSON] в якому просила визнати недійсними з моменту вчинення кредитний договір № 014/53-05/61957 від 27.06.2007 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Рівненської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] та договір поруки № 014/53-05/61957-П від 27.06.2007 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Рівненської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] . Позивачка обґрунтовує позовні вимоги тим, що 27.06.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Рівненської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/53-05/6195, відповідно до умов якого позичальник, на умовах забезпечення, строковості повернення та сплати за користування отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 73491 доларів США зі сплатою 13,5% річних з терміном погашення не пізніше 26.06.2016 року. З метою забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором 27.06.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Рівненської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] укладено договір поруки № 014/53-0561957-П. У зв`язку з тим, що зобов`язання за вказаним кредитним договором та договором поруки були лише частково виконані як самим позичальником [PERSON] , так і позивачкою, як поручителем, у судах розглядаються цивільні справи за позовами АТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором; про достягнення відсотків за кредитним договором. Позивачка вважає, що кредитний договір № 014/53-05/61957 від 27.06.2007 року підлягає визнанню недійсним, оскільки суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які затверджені Постановою Правління Національного банк України від 10.05.2007 року № 168. Зокрема, банк допустив істотне порушення прав позичальника та поручителя, як споживачів кредитних послуг, через невиконання ним вимог закону щодо надання повної, своєчасної та достовірної інформації про послугу, що є предметом договору, у зв`язку з чим вони були позбавлені можливості належним чином оцінити властивості такої послуги та можливі негативні для них наслідки, що можуть настати внаслідок її отримання. З урахуванням викладеного, посилаючись також на те, що спірний кредитний договір був укладений банком з використанням нечесної підприємницької практики, яка заборонена ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачка просить визнати його недійсним, як і договір поруки, який укладено з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області Гавриленко О.М. від 13.03.2020 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.05.2020 року до участі у цивільній справі залучено правонаступника відповідача АТ «Райффайзен Банк Аваль» - АТ «ОКСІ БАНК». Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11.06.2020 року у справі призначено судово-економічну експертизу. На час проведення експертизи підготовче провадження у справі зупинено. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.04.2021 року поновлено провадження у справі з метою виконання клопотання експерта щодо надання додаткових матеріалів. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19.05.2021 року підготовче провадження у справі зупинено до надходження висновку експерта. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17.09.2021 року поновлено підготовче провадження у справі. 29.09.2021 року, у зв`язку із закінчення у судді Гавриленко О.М. терміну повноважень, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Справу передано до провадження судді Стасюка Р.М. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 08.02.2022 року до участі у справі залучено правонаступника відповідача АТ «ОКСІ БАНК» - ТОВ «ФК «Гефест». 05.09.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача ТОВ «ФК «Гефест» - адвоката Остащенко О.М. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21.02.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Загребельний В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Пояснив, що кредитний договір № 014/53-05/61957 від 27.06.2007 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Рівненської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] є споживчим кредитом, оскільки кредитні кошти надавалися на споживчі цілі. При укладені вказано кредитного договору було порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема реальна відсоткова ставка за договором не відповідає розміру відсоткової ставки, яка зазначена у кредитному договорі. Крім того, в матеріалах справи є висновок експерта у якому зазначено про невідповідність умов кредитного договору реальним обставинам. Представник відповідача ТОВ «ФК «Гефест» - адвокат Остащенко О.М. позовні вимоги не визнала та просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, стягнувши з позивачки витрати на правову допомогу. Пояснила, що, ні відповідач [PERSON] , ні позивачка [PERSON] не заверталися за роз`ясненням умов кредитного договору. У п.8.1 оспорювано кредитного договору йдеться про те, що умови договору позичальнику [PERSON] є зрозумілими, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Позичальник не знаходиться під впливом омани. Кредитним договором визначено відсоткову ставку за кредитом яка не є прихованою. Якщо позивачка чи позивальник не погоджувалися з розрахунком заборгованості по кредиту вони могли його переглянути. Зважаючи на те, що позивачка звернулася до суду з позовом за спливом п`ятнадцяти років від дня укладення кредитного договору, представник відповідача заявила про застосування строку позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача ТОВ «ФК «Гефест», дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачкою вимоги є необґрунтованими, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз`яснено в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених ч.1ст.215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (ст.ст. 536,638,1056-1 ЦК України). Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011р. № 15-рп2011 роз`яснено - на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору поширюється дія ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». За змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Відповідно до частини першої статті 11 Закон України «Про захист прав споживачів», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір про надання споживчого кредиту укладається кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Пунктом 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з яким перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмові формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Судом встановлено, що 27.06.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Рівненської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/53-05/6195, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит у вигляді невстановленої кредитної лінії з лімітом 73491,00 долар США з терміном погашення згідно Графіку надання кредиту в строк до 26.06.2016 року (включно). Процентна ставка за користування кредитом складає 13,500 % річних. Як вбачається з вказаного кредитного договору банком повідомлено позивача про кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит буде використано. Дана інформація міститься в письмовій формі, в умовах договору, а саме пункті 2.1 кредитного договору згідно якого кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі; б) форми його забезпечення: інформація про форми забезпечення даного кредиту міститься в п. 3.5 кредитного договору - виконання зобов`язань позичальника за цим договором забезпечується: іпотечним договором № 014/53-05/61957-і; договором поруки № 014/53-05/61957-П; договором поруки № 014/53-05/61957-П/1; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача. Дана інформація прописана в п. 1, 3 Кредитного договору; г) тип відсоткової ставки. Згідно з п. 1.4 Кредитного договору процентна ставка, на момент укладення договору становить 13,500% відсотків річних. Кредитор має право періодично (1.5 цього Договору) переглядати процентну ставку за користування кредитом в порядку передбаченому пунктом 6.2. цього Договору; д) суму, на яку може бути виданий кредит. Згідно з п. 1.1. кредитного договору- кредит надано у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 73491,00 доларів США; е) строк, на який кредит може бути одержаний. Згідно з п. 1.2. кредитного договору - кредит надається на строк до 26.06.2017 року (включно), згідно Графіку надання кредиту (додаток 1 до Договору); є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги. Згідно п.5.1 кредитного договору повернення кредиту здійснюється безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора щомісячно, до 15 числа кожного місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3 цього Договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 26.06.2017 року (включно) на рахунок зазначений в п.1.4 цього Договору; щомісячно о 15 числа кожного місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту сплату процентів за фактичне використання кредитних коштів на вказаний рахунок; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови. Дана умова договору є висвітлена у пункті 7.2 Кредитного договору. з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється. Згідно з Іпотечним договором від 27.07.2007 року заставна вартість предмета іпотеки визначена сторонами в розмірі 531169,00 гривень. і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Переваги та недоліки пропонованих схем кредитування Позичальнику були роз`яснені, про що свідчить факт укладення договору, підписи Позичальника під договором та додатками. Окрім того, як вбачається зі змісту п.8.1, п. 8.2 договору при одержанні кредиту позичальник усвідомлює та гарантує, що умови даного договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Позичальник не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погроз, зловмисної угоди або збігу важких для нього обставин; сторони погодили, що з укладенням цього договору досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору. Підпис позичальника у кредитному договорі свідчить про досягнення домовленості про істотні умови кредитного договору. Частиною шостою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено право споживача протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Позичальник [PERSON] не скористався своїм правом щодо відкликання згоди на укладення договору та, навпаки, прийняв виконання умов договору шляхом його підписання та виконання, з отриманням кредиту і з частковим виконанням умов кредитного договору шляхом сплати заборгованості у відповідний період, що стороною позивача не заперечується. 27.06.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Рівненської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено договір поруки № 014/53-0561957-П, відповідно до умов якого, поручитель на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання перед банком відповідати по боргових зобов`язанням боржника [PERSON] , які виникають з умов кредитного договору № 014/53-05/61957 від 27.06.2007 року, а саме: повернути кредит в розмірі 73491,00 долари США, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі. Відповідно до п. 1.3 договору поруки № 014/53-0561957-П, сторони договору встановили, що зобов`язання поручителя перед банком є безумовними і для їх виконання дотримання ніяких інших умов, крім передбачених цим договором та кредитним договором - не потребують. Підписавши договір поруки, поручитель підтвердила, що вона ознайомилася з умовами кредитного договору, цілком розуміє його зміст та згодна виступити поручителем за борговими зобов`язаннями [PERSON] , позивачка [PERSON] підтвердила, що до її відома доведені умови надання кредитних послуг, що відображено у п. 1.5.1 цього договору. Зміст кредитного договору № 014/53-05/61957 від 27.06.2007 року свідчить, що сторони правочину досягли згоди щодо усіх обставин, які мають істотне значення для укладення такого правочину (сума кредиту, процент за користування ним, строки повернення, розмір щомісячного платежу тощо). Разом з тим, як вбачається з висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 1248/20/363/364/365/21-22 від 31.08.2021 року в умовах кредитного договору № 014/53-05/61957 від 27.06.2007 року не вказано реальної відсоткової ставки, розмір абсолютного значення подорожчання кредиту та сукупної вартості кредиту, що є обов`язковим згідно вимог чинного законодавства України для договорів споживчого кредиту, тобто документально не підтверджено; кредитним договором розмір фактичної та реальної відсоткової ставки, розмір абсолютного значення подорожчання кредиту та сукупна вартість кредиту взагалі не визначалися. Відповідно до ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі ненадання інформації, яка міститься у вказаній частині статті цього Закону, суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 Закону України "Про захист прав споживачів". Статтями 15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено такої підстави для визнання кредитного договору недійсним, як надання/ненадання суб`єктом господарювання інформації споживачеві послуг про орієнтовну сукупну вартість кредиту, вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, тощо. У таких випадках споживач може наділятися правом на розірвання договору, правом на відшкодування завданих йому збитків. У разі встановлення, що позичальнику не була надана повна та достовірна інформація про умови кредитування і сукупну вартість кредиту при відсутності достатніх даних для визнання решти умов і договору в цілому несправедливими, відсутності достатніх даних щодо нечесної підприємницької практики чи введення позивача в оману, відсутні правові підстави для визнання кредитного договору недійсним у цілому. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 726/2129/16-ц про визнання недійсним кредитного договору, укладеного з АТ КБ «ПриватБанк». Ураховуючи викладене, суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином оцінивши докази, дійшов висновку про те, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позичальник на час укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та надалі виконував його, а банк надав йому усю необхідну інформацію про умови надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника і такі обставини [PERSON] не спростовано. Щодо посилань позивачки на те, що спірний кредитний договір було укладено з використанням нечесної підприємницької практики слід зазначити наступне. Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення оспорюваних договорів) нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених статтею 230 ЦК України та статтями 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, позивач зобов`язаний довести правову та фактичні підстави своїх позовних вимог. Підписавши кредитний договір, [PERSON] погодився з метою його використання та встановленими умовами, отриманням кредиту, в подальшому погашав кредитну заборгованість протягом тривалого часу, та не звертався до банку з приводу роз`яснень положень договору чи надання іншої інформації з приводу виконання зобов`язань, не заявляв жодних претензій з приводу того, що йому незрозумілі умови кредитного договору. Під час укладення оспорюваного договору сторони в порядку статті 638 ЦК України узгодили всі істотні умови даного правочину та погодилися з ними. Доводи позивачки про необхідність визнання недійсними кредитного договору та договору поруки в цілому, безпідставні, оскільки під час розгляду справи судом не здобуто доказів на спростування презумпції правомірності правочину у цілому, зокрема, не спростовано, що при укладенні договору про надання споживчого кредиту [PERSON] діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши характер правочину і всі його істотні умови. На виконання умов спірного договору він, як позичальник, без заперечень отримав кредитні кошти, та тривалий час виконував свої зобов`язання з повернення цих коштів. Разом з цим позивачка, як поручитель також виконувала зобов`язання за вказаним кредитним договором. Посилання на несправедливість окремих умов договору не тягне за собою визнання недійсним такого договору в цілому. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору, а також договору поруки який був укладений з метою виконання боржником зобов`язань за вказаним кредитним договором. Щодо застосування строків позовної давності, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Якщо судом позовні вимоги визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст.267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму). Аналогічний висновок зроблено у постанові ВП ВС від 07.08.2019 по справі № 2004/1979/12 (14-194цс19): Виходячи з вимог ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач, даний висновок зазначено у постанові ВП ВС від 22.05.2018 року у справі № 369/6892/15-ц, пункти 138-140 постанови ВП ВС від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16). З огляду на вищезазначені положення законодавства та встановлені судом обставини відсутні підстави для застосування позовної давності, оскільки судом встановлено відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Щодо судових витрат. Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Зважаючи на те, що відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20250,00 гривень, що підтверджено належними доказами, такі витрати підлягають стягненню з позивачки на користь відповідача.

Outcome: approved