Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мукачівського міськрайонного суду з позовом про визнання спільною сумісною власністю нерухомого та рухомого майна, грошових коштів, які набуті у шлюбі та в порядку поділу майна подружжя просить визнати право власності на частку у набутому у шлюбі майна за позивачем. Позов обґрунтовує тим, що позивач з 04.09.1982 року по 09.02.2016 року перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] . За час перебування у шлюбі, сторонами за спільні кошти набуто майно, яке відповідно до ст.60 СК України має правовий статус спільного сумісного майна подружжя. До складу цього майна входить: будівля млинзаводу, що знаходиться в [ADDRESS] ; станки та інше обладнання, рухоме майно на якому та з допомогою якого виготовляється металочерепиця; а також грошові кошти у сумі 250\~000 гривень, внесених 11.12.2014 року від імені відповідача на депозит Ужгородського міськрайонного суду в якості застави [PERSON] , 155\~000 (сто п`ятдесят п`ять тисяч) доларів США, отриманих [PERSON] від [PERSON] за розпискою від 04.04.2015 року; 155\~000 (сто п`ятдесят п`ять тисяч) доларів США, отриманих [PERSON] за період 2014-2015 рр., на будівництво будинку [ADDRESS] , за розпискою від 11.12.2015 року. З огляду на це, позивач уважає, що майно та грошові кошти набуті за час шлюбу є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.12.2021 року, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.01.2022 року, суд вирішив розглядати справу за правилами загального позовного провадження та замінити судове засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Вказану ухвалу та позовну заяву з додатками відповідач отримав 21.12.2021 року. 12 січня 2022 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , в якому зазначає, що відповідачем придбано млинзавод в [ADDRESS] уже після розірвання шлюбу, а саме 03 липня 2018 року. Абсурдним та нічим не доведеним є твердження позивача, що вищезазначене нерухоме майно придбано відповідачем за кошти, що були зароблені під час шлюбу, зокрема від експлуатації обладнання та станків для виготовлення металочерепиці та допоміжних елементів даху. Позивач заявляє вимогу про поділ майна, розміщеного у будівлі млинзаводу, при цьому сама підтверджує факт набуття у шлюбі лише двох станків, а саме : - автоматичної машини для профілювання металочерепиці модель Concepr Stal CS-BD D23, рік випуску 2005, серійний номер 118А, придбана бувшою у використанні у лютому 2012 році у Польщі за 24\~000,00 доларів США; - автоматичної машини для профілювання металочерепиці модель Concepr Stal CS-BD D34, рік випуску 2008, серійний номер 180, придбана бувшою у використанні у березні 2013 році у Польщі за 24\~800,00 доларів США. Також уважає, що відсутні правові підстави для стягнення частини грошових сум 155\~000 (сто п`ятдесят п`ять тисяч) доларів США, отриманих [PERSON] від [PERSON] за розпискою від 04.04.2015 року; 155\~000 (сто п`ятдесят п`ять тисяч) доларів США, отриманих [PERSON] за період 2014-2015 рр., на будівництво будинку [ADDRESS] , за розпискою від 11.12.2015 року з відповідача на користь позивача і тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Крім того, стороною відповідача зроблено заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. 17.01.2022 року до суду надійшло заперечення представника позивача [PERSON] - [PERSON] щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] просили позов задоволити у повному обсязі \~з підстав і\~мотивів,\~наведених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просила у задоволенні позовних вимог відмовити, застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.09.1982 року, що стверджується копією повторно виданого свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.01.2016. Прізвище позивача « [PERSON] » після укладення шлюбу змінено на « [PERSON] » (т.1 а.с. 18). Щодо позовної вимоги про визнання спільною сумісною власністю нерухоме майно будівлю млинзаводу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , суд констатує наступне. Шлюб між сторонами розірвано, про що 09.02.2016 року складено актовий запис № 03, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (т.1 а.с. 19). Відповідно до ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2\~ст. 370 ЦК України\~у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до\~ст. 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Встановлено, що відповідачем придбано млинзавод в [ADDRESS] уже після розірвання шлюбу, а саме 03 липня 2018 року, за ціною 198\~673,00 гривень (Т.1 а.с.79-80). На підтвердження, що вищезазначене нерухоме майно придбано відповідачем за кошти, що були зароблені під час шлюбу, позивач надав суду довідку про дохід відповідача з 2002 року по 2017 рік ( Т.1, а.с.23). Однак, з дослідженої судом довідки про дохід відповідача за 2002 рік по 2017 рік, вбачається, що сума його доходів після розірвання шлюбу із відповідачем становить: за 2016 рік 992 086,63 гривень, за 2017 рік 964 527,00 гривень. При цьому, суд уважає нічим не доведеним твердження позивача, що вищезазначене нерухоме майно придбано відповідачем за кошти, що були зароблені за час перебування сторін у шлюбі, зокрема від експлуатації обладнання та станків для виготовлення металочерепиці та допоміжних елементів даху, так як позивачем не надано жодних та належних доказів на підтвердження зазначеного. Позивач просить визнати спільною сумісною власністю грошові кошти у розмірі 250\~000,00 гривень. Встановлено, що 11 грудня 2014 року, відповідачем внесені на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 250\~000,00 гривень, відповідно до ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 10 грудня 2014 року як заставу за доньку [PERSON] , що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією №0171140004 ПАТ «Комінвестбанк» (Т.1, а.с. 44). Згідно зі\~ ст. 61 Сімейного кодексу України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи те, що вказаними коштами сторони розпорядились, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, суд дійшов висновку, що дана позовна вимога підлягає задоволенню. Також позивач просить визнати спільною сумісною власністю станки та інше обладнання, рухоме майно, на якому та з допомогою якого виготовляється металочерепиця, припинити право власності на вищезазначене рухоме майно та стягнути з відповідача на її користь вартості станків та іншого обладнання, розміщеного у вищезазначеній будівлі млину. Судом встановлено факт набуття у шлюбі двох станків, а саме : - автоматичної машини для профілювання металочерепиці модель Concepr Stal CS-BD D23, рік випуску 2005, серійний номер 118А, придбана бувшою у використанні у лютому 2012 році у Польщі за 24\~000,00 доларів США ( Т.1, а.с.40-41); - автоматичної машини для профілювання металочерепиці модель Concepr Stal CS-BD D34, рік випуску 2008, серійний номер 180, придбана бувшою у використанні у березні 2013 році у Польщі за 24\~800,00 доларів США ( Т.1, а.с.38-39). Відповідно до ст.ст.\~77,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду по справі неодноразово призначалась судова товарознавча експертиза на вирішення якої ставились наступні питання: - Яке обладнання та станки знаходяться у будівлі млину та на його прилеглій до нього території, відведеній для обслуговування цієї будівлі, за адресою: [ADDRESS] ? \~ \~ \~ \~ \~- Яка ринкова вартість цього обладнання та станків станом на день проведення експертизи? Однак, вищезазначену експертизу так і не було проведено, так як 26.12.2022 року до суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] , згідно якого, від заявленого клопотання про проведення судової товарознавчої експертизи відмовляється. Разом з цим, позивач заявляє вимогу про поділ всього майна, розміщеного у будівлі млинзаводу, однак суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження, що таке обладнання, рухоме майно на якому та з допомогою якого виготовляється металочерепиця існує та було придбано за час перебування сторін у шлюбі. Пленум Верховного Суду України в\~постанові від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, про наявність підстав для визнання спільною сумісною власністю автоматичної машини для профілювання металочерепиці модель Concepr Stal CS-BD D23, рік випуску 2005, серійний номер 118А, придбаної бувшою у використанні у лютому 2012 році у Польщі за 24\~000,00 доларів США та автоматичної машини для профілювання металочерепиці модель Concepr Stal CS-BD D34, рік випуску 2008, серійний номер 180, придбаної бувшою у використанні у березні 2013 році у Польщі за 24\~800,00 доларів США. При цьому, суд не взмозі встановити ринкову вартість станків станом на час розгляду справи, так як не володіє спеціальними знаннями у товарознавчій сфері, а тому суд позбавлений можливості визначити ринкову вартість станків станом на час розгляду справи без призначення експертизи. Відтак, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача вартості станків та іншого обладнання, розміщеного у вищезазначеній будівлі млину. Разом з тим, в судовому засіданні позивач [PERSON] від отримання 1/2 частини станків в натурі відмовилась. \~ \~ \~ \~Щодо стягнення частини грошових сум в розмірі 155\~000 (сто п`ятдесят п`ять тисяч) доларів США, отриманих [PERSON] від [PERSON] за розпискою від 04.04.2015 року та 155\~000 (сто п`ятдесят п`ять тисяч) доларів США, отриманих [PERSON] за період 2014-2015 рр., на будівництво будинку [ADDRESS] , за розпискою від 11.12.2015 року, суд констатує наступне. Відповідно до розписки від 04.04.2014 [PERSON] отримав від [PERSON] кошти різними частками на загальну суму 155 000 доларів США, як завдаток за дім, який розташований у [ADDRESS] , готовність будинку 100% (т.1 а.с. 46). Згідно розписки від 16.04.2015 відповідач отримав від [PERSON] всі кошти різними частками в гривні в обсязі, що еквівалентно 155 000 доларів США в рахунок повернення авансу, які були надані на придбання будинку по [ADDRESS] (т.1 а.с. 47). Таким чином, за змістом указаних двох розписок кошти, надані [PERSON] в загальній сумі еквівалентній 155 000 доларів США, які були надані з метою придбання будинку по [ADDRESS] , були повернуті відповідачу [PERSON] у квітні 2015 року. Учасники правовідносин за такими розписками, а саме [PERSON] та [PERSON] , визнають ту обставину, що кошти в загальній сумі еквівалентній 155 000 доларів США стосувалися придбання будинку по [ADDRESS] та були повернуті [PERSON] на його вимогу, у зв`язку з існуванням потреби таких коштів. У матеріалах справи також наявна розписка від 11.12.2015, дана [PERSON] позивачці [PERSON] , текст якої складено самою [PERSON] (Т.1 а.с. 45) і дану обставину встановлено Постановою Закарпатського апеляційного суду від 13 травня 2021 року (Т.1 а.с. 68-75). Згідно вказаної розписки від 11.12.2015 року [PERSON] отримав від [PERSON] кошти у розмірі 155 000 доларів США, які отримав частинами в період із грудня 2014 року по травень 2015 року, як підрядчик будівельних робіт по будівництву будинку за адресою [ADDRESS] (Т.1 а.с. 45). У цій розписці від 11.12.2015 зазначено, що власником даного будинку та земельної ділянки, на якій він будується, до 05.11.2015 була [PERSON] , котра за проханням [PERSON] , подарувала йому 05.11.2015 будинок, в якому за кошти [PERSON] , на вказану дату [PERSON] виконано будівельні роботи на 52%. Вартість добудованого на 100% житлового будинку буде складати 170 000,00 доларів. При цьому як слідує з журналу судового засідання у справі 303/7186/16-ц, [PERSON] визнавав ту обставину, що кошти в загальній сумі еквівалентній 155 000 доларів США стосувалися придбання саме будинку по [ADDRESS] , від якого відповідач відмовився та вимагав від [PERSON] повернення коштів, котрі були повернуті [PERSON] . Разом з цим, судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні відомості про повернення коштів за розпискою від 11.12.2015 року. У такій розписці, що підписана [PERSON] у грудні 2015 року, вказано про період отримання коштів із грудня 2014 року по травень 2015 року, натомість у розписці від 16.04.2015 зазначено, що кошти [PERSON] повернув [PERSON] у квітні 2015. Відповідно до частин першої-третьої\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вбачається, що грошові кошти за розпискою від 11.12.2015 року повернуті відповідачу не були, дану обставину встановлено Постановою Закарпатського апеляційного суду від 13 травня 2021 року (Т.1 а.с. 68-75). При цьому, поділу підлягає майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, або ж кошти, які були отримані в результаті відчуження майна без згоди іншого співвласника, а не кошти, за які подружжям було набуте спільне майно в період шлюбу . Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №607/4701/13-ц. Крім того, [PERSON] повернув [PERSON] грошові кошти у сумі 155\~000,00 доларів США 16 квітня 2015 року, тобто на момент перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. У відзиві на позовну заяву, відповідач зазначає, що вищезазначені кошти були витрачені на потреби сім`ї. Вищезазначене також підтверджується журналом судового засідання та диском звукозапису у справі 303/7186/16-ц. Однак, врховуючи те, що грошові кошти за розпискою\~від 11.12.2015\~року повернуті\~відповідачу не\~були,\~а позивачем\~не надано\~суду належних\~та допустимих\~доказів на\~підтвердження протилежного,\~а також\~позивачем не\~надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що отримані грошові кошти за розпискою від 16.04.2015 року були витрачені відповідачем не в інтересах сім`ї, тому суд дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Суд виходить з того, що у справах про поділ спільного майна подружжя необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Частинами 1, 2 ст.70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Згідно з ч. 2\~ст. 65 СК України\~при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Згідно з ч. 4\~ст. 65 СК України\~договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Щодо застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Статтями 256-257 та 261 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15). Отже, початок перебігу позовної давності у справах про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України), тобто з моменту виникнення спору між ними. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18), від 6 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 (провадження № 61-5400св19), від 13 лютого 2020 року у справі № 320/3072/18 (провадження № 61-5819св19), від 13 липня 2020 року у справі № 570/4234/16-ц (провадження № 61-15213св19) та від 24 лютого 2021 року у справі № 303/6365/17 (провадження № 61-13857св19). Таким чином,\~заява про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності не підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги фактичні обставини по справі суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує в порядку, передбаченому ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: dismissed