Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказує, що вона є власницею житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У вищевказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який не є родичем позивача і з 2016 року не мешкає у спірному будинку, витрат по утриманню житла не несе. Реєстрація відповідача, який без поважних причин понад сім років не проживає у будинку та в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку не бажає, перешкоджає позивачу у здійсненні права власності на будинок, а тому позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що стане підставою для зняття його з реєстраційного обліку. Позивач в судове засідання не з`явилася, звернулася із заявою про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно, згідно вимог ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, у зв`язку з чим, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення. Вивчивши матеріали справи,\~дослідивши докази\~та оцінивши\~їх у\~сукупності,\~суд приходить\~до наступного\~висновку.\~ Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Положеннями ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За правилами статті 150 Житлового кодексу України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і стаття 383 ЦК України. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже власник майна, здійснює право своєю волею, а тому може вчиняти щодо майна будь-які дії. Власник вправі розпоряджатися належним йому майном в абсолютний спосіб, за своєю волею, яка обмежується тільки законом, оскільки суб`єктивне право власності є абсолютним. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, яке належить власнику на праві власності. В судовому засіданні встановлено та доведено матеріалами справи, що позивачу [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 14 листопада 2000 року № 2-2300/2000 належить 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] , інша 1/2 частина вказаного будинку належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.05.2016 року, виданого державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори, реєстровий № 1-540. Згідно відомостей домової книги в спірному будинку зареєстрований [PERSON] з 01.06.2011 року, який не є родичем позивача. Відповідно до акту про фактичне не проживання від 22.11.2022 року [PERSON] не мешкає у спірному будинку з 2016 року, його особистих речей в будинку немає. Таким чином, відповідач фактично більше року не проживає у належному позивачу будинку, житловим приміщенням не користуються, особистих речей за вказаною адресою не має, витрати по утриманню будинку не несе, в добровільному порядку знятись з реєстрації не бажає, тому в силу статті 405 ЦК України він втратив право користування цим приміщенням, а зняття з реєстрації місця проживання за приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на теперішній час, можливо здійснити лише на підставі судового рішення, про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved