Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

11.02.2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Виконавчий комітет Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що познайомилася з [PERSON] наприкінці 2011 року, а з березня 2012 року почала проживати з відповідачем однією сім`єю без державної реєстрації, сторони мали намір оформити відносини - зареєструвати шлюб. Проживали як чоловік та жінка, турбувались один про одного, проявляли повагу один до одного, мали близькі стосунки, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство. Про ці відносини та сумісне проживання знали сусіди, друзі, знайомі та батьки сторін. В травні 2014 року сторони розійшлися, проте невдовзі позивач дізналася, що вагітна, про що повідомила [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначала, що відповідач визнавав те, що він є біологічним батьком майбутньої дитини. Так як під час вагітності позивачки, [PERSON] здавав кров для проведення аналізу на групу крові резус фактор, щоб з`ясувати чи існує загроза резус-конфлікту, про що свідчить відповідна довідка з лабораторії від 18.07.2014 року. А також під час вагітності коли позивач перебувала на стаціонарному лікуванні у КЗ КОР «Київський обласний центр охорони здоров`я матері і дитини» в зв`язку з загрозою переривання вагітності, відповідач відвідував позивача у лікарні, що можуть підтвердити свідки. [INFO] позивачка народила доньку - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 05.02.2015 року. Позивач зазначає, що відповідач є батьком [PERSON] , але він відмовився подавати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства. Відповідно запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку ст. 135 Сімейного кодексу України. Позивач зазначає, що [PERSON] хоч і відмовився подавати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства, але визнавав те що він є біологічним батьком дитини, неодноразово зустрічався з нею. Факт батьківства відповідача підтверджується доданими до позовної заяви письмовими доказами та показаннями свідків: [PERSON] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . та [PERSON] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Щодо стягнення аліментів на утримання дитини позивач зазначала, що як наслідок із визнанням батьківства у відповідача виникає обов`язок по утриманню дитини, а тому з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання [PERSON] . Згідно довідки виконавчого апарату Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 03.02.2021 року № 31, донька [PERSON] . [INFO] , проживає разом з матір`ю. [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. Відповідач жодного разу не надав ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча зобов`язаний це робити згідно ст. 180 Сімейного кодексу України. На підставі вище наведеного, [PERSON] просила суд, визнати [PERSON] . [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , батьком [PERSON] , [INFO] , (до внесення змін до актового запису про її народження актовий запис про народження № 3, складений 05.02.2015 року Виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області) та записати його в указаному актовому записі про народження батьком дитини, внести зміни до актового запису № 3 про народження [PERSON] , [INFO] , складеного 05.02.2015 року Виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області: виключити з актового запису про народження відомостей про батька дитини « [PERSON] »; змінити запис про батька, вказавши батьком дитини [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] ( [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) аліменти на утримання малолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожитковою мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня подання позову до суду і до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO] . 09.03.2021 року ухвалою Києво-Святошинського району Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче провадження у справі. 13.04.2021 року відповідачем [PERSON] через канцелярію суду зареєстровано відзив на позовну заяву, в якому він вказував, що заперечує щодо задоволення позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 21.04.2021 року позивач через канцелярію суду зареєструвала відповідь на відзив, в якому на спростування доводів відповідача просила суд призначити судово-генетичну (судово-біологічну) експертизу для визначення батьківства відповідача щодо його доньки [PERSON] , 2015 року народження. Просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 13.05.2021 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено призначити по цивільній справі № 369/1944/21 судово-генетичну експертизу, на вирішення якої поставити питання: Чи наявне кровне споріднення між [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ), матір`ю якої є\~ [PERSON] ( [INFO] )? Якщо так, то чи являється [PERSON] ( [INFO] ) біологічним батьком [PERSON] ( [INFO] ) на підставі проведеної судово-генетичної експертизи? Провадження у справі зупинено. 28.10.2021 року директором Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Миколою Малярчуком через канцелярію суду зареєстровано повідомлення про неможливість проведення судової експертизи. 29.10.2021 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області поновлено провадження у справі № 369/1944/21 та призначено розгляд справи. 10.01.2022 року представником позивача через канцелярію суду зареєстровано клопотання про призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. 10.01.2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено призначити по цивільній справі № 369/1944/21 судово-генетичну експертизу, на вирішення якої поставити питання: Чи наявне кровне споріднення між [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ), матір`ю якої є [PERSON] ( [INFO] )? Якщо так, то чи являється [PERSON] ( [INFO] ) біологічним батьком [PERSON] ( [INFO] ) на підставі проведеної судово-генетичної експертизи? Провадження у справі зупинено. 07.06.2022 року директором Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Миколою Малярчуком через канцелярію суду зареєстровано повідомлення про неможливість проведення судової експертизи. 07.06.2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області поновлено провадження у справі та призначено підготовче провадження у справі. 01.08.2022 року представник відповідача через канцелярію суду зареєстрував додаткові письмові пояснення, в яких зазначив, що просить суд при ухваленні рішення взяти до уваги, що вразі встановлення батьківства [PERSON] та зобов`язання сплачувати аліменти на користь позивача встановити аліменти у розмірі 1/6 від усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 04.08.2022 року представником позивача через канцелярію суду зареєстровано клопотання про призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. 04.08.2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено призначити по цивільній справі № 369/1944/21 судово-генетичну експертизу, на вирішення якої поставити питання: Чи наявне кровне споріднення між [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ), матір`ю якої є\~ [PERSON] ( [INFO] )? Якщо так, то чи являється [PERSON] ( [INFO] ) біологічним батьком [PERSON] ( [INFO] ) на підставі проведеної судово-генетичної експертизи? Провадження у справі зупинено. 05.12.2022 року директором Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Миколою Малярчуком через канцелярію суду зареєстровано висновок експерта від 25.11.2022 року № СЕ-19/111-22/33500-БД за результатами проведеної судової молекулярно-генетичної експертизи у справі № 369/1944/21, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . Ймовірність даної події складає 99,0000055 %. 08.12.2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області поновлено провадження у справі та призначено підготовче провадження у справі. 02.02.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до розгляду по суті. 22.03.2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Бобович М.М. через канцелярію суду зареєстрував заяву, в якій просив суд здійснювати розгляд справи у його та позивача відсутності. Вказував, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просив їх задовольнити. 22.03.2023 року представник відповідача [PERSON] адвокат Кушніренко Ю.М. через канцелярію суду зареєструвала заяву, в якій просила суд здійснювати розгляд справи у її та відповідача відсутності. Вказувала, що відповідач позовні вимоги у повному обсязі не визнає та заперечує проти їх задоволення. 22.03.2023 року представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі\~неявки всіх\~учасників справи\~у судове\~засідання,\~яким завершується\~розгляд справи,\~або розгляду\~справи без\~повідомлення (виклику)\~учасників справи,\~суд підписує\~рішення без\~його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] позивачка народила доньку - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 05.02.2015 року. Відповідач відмовився добровільно подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства. Відомості про батька, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, записані з слів позивачки за її прізвищем, а ім`я по батькові зазначені відповідача. Згідно висновку експерта від 25.11.2022 року № СЕ-19/111-22/33500-БД за результатами проведеної судової молекулярно-генетичної експертизи у справі № 369/1944/21, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . Ймовірність даної події складає 99,0000055 %. Отже, біологічне батьківство відповідача відносно [PERSON] , [INFO] практично доведено. Відповідно до ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України). Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю дитини. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.4. Розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану. Будь-яких конкретних правових доказів у спростування позовних вимог про своє батьківство, відповідач суду не надав і судом таких доказів не здобуто. Вищевикладене дає правові підстави для висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про визнання батьківства. Що стосується вимог щодо стягнення аліментів, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що у сторін є спільна дитина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та висновком експерта від 25.11.2022 року № СЕ-19/111-22/33500-БД. Заперечень щодо того, що дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, відповідач до суду не подав. Законодавцем положенням ч. 2 ст.\~51\~Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст.\~150\~СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. ч. 7, 10 ст.\~7\~СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.\~181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Так, відповідно до положень ст.\~183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як роз`яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України. Як встановлено судом, спільна дитина сторін [PERSON] . [INFO] , проживає разом з позивачем. При цьому, суд зважає, що обов`язок з утримання дітей покладений на обох батьків. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, також враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачем надано суду рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.08.2018 року (справа № 761/11062/18) про стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку, а отже суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини сторін - [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожитковою мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати з 11.02.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . При цьому, суд вважає на необхідне зазначити наступне. За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст.\~12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Так, частина перша статті 192\~СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15.05.2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справи щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Outcome: partial