Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] разом із [PERSON] , [INFO] . Вимоги мотивує тим, що є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а відповідач є матір`ю цієї дитини. Вказує, що після припинення шлюбних відносин донька сторін, [PERSON] , залишилася проживати разом із відповідачем. Іноді дитина проживала разом із позивачем і часто говорить, що не хоче з ним розлучатися. Вважає, що для повного і гармонійного розвитку дитини та саме в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] буде найкращим визначити місце проживання із [PERSON] /а.с. 1-11/. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.10.2021 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання /а.с. 85-86/. За клопотанням представника позивача ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.05.2022 року витребувано від Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради висновок щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] /а.с. 146-147/. 19.09.2022 року представник Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради через канцелярію суду надав на виконання ухвали суду від 25.05.2022 року висновок органу опіки та піклування від 25.08.2022 року/а.с. 177-180/. Згідно ухвали суду від 28.09.2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні /а.с. 188-189/. В судове засідання представник позивача через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, також через канцелярію суду подала заяву, якою просила проводити розгляд справи без її участі, вимоги визнала в повному обсязі /а.с. 197/. В судове засідання від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, висновок органу опіки та піклування підтримав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Від шлюбу народилась [PERSON] , [INFO] /а.с. 18, 19, 175-176/. Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитині забезпечується такий захист i піклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно із ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з частиною першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Із змісту ч. 4 ст. 19 СК України випливає, що при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування надає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). На виконання ухвали суду від 25.05.2022 року надійшов 19.09.2022 року висновок органу опіки та піклування від 25.08.2022 року №3458/49-13-24 щодо розв`язання спору та рішення виконавчого комітету від 13.09.2022 року №640 щодо його затвердження. Відповідно до висновку орган опіки та піклування Кропивницької міської ради, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 17.08.2022 року, вбачає можливим проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Даний висновок підтримано в суді представниками позивача та третьої особи. Як вбачається із висновку дитина [PERSON] проживає з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Гр. [PERSON] є фізичною особою підприємцем, має постійний дохід /а.с. 44-46, 47, 48, 51, 52, 100, 120/. Відповідач [PERSON] не працює, самостійного доходу не має. Згідно зі статтею 161 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу. Відповідно до актів оцінки потреб сім`ї [PERSON] та [PERSON] , складених фахівцями Кропивницького міського центру соціальних служб, ознаки складних життєвих обставин відсутні. За місцем проживання [PERSON] та [PERSON] створені умови для виховання та розвитку дитини, що підтверджується актами обстеження умов проживання, складеними спеціалістами управління з питань захисту прав дітей. Згідно з довідкою товариства з обмеженою відповідальністю «Амбрела Форевер» від 08.08.2022 року № 2, дитина відвідує індивідуальні заняття з підготовки та англійської мови. Батько [PERSON] сплачує кошти за абонементами та приводить [PERSON] на заняття /а.с. 171/. Відповідно до довідки громадської організації «Фізкультурно -спортивне товариство «БадіБум» від 09.08.2022 року № 3, [PERSON] з листопада 2020 року відвідує заняття з художньої гімнастики. На заняття дитину супроводжує батько [PERSON] , який узгоджує фінансові та організаційні питання /а.с. 174/. Згідно з характеристикою дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 68 «Золота рибка» від 09.08.2022 року, [PERSON] відвідує заклад з 14.11.2018 р. Протягом останніх місяців проблемами дитини, її навчанням та вихованням цікавиться переважно батько /а.с. 170, 179-180/. В даній справі, при встановлених даних обставинах, суд не може тлумачити як наявність у матері переваги перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, при цьому приймає до уваги рівність прав обох батьків щодо своєї дитини. Поняття «відірвання, розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дівчинки у разі визначення місця проживання її з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботою відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування. Дитина не була відірвана, розлучена з матір`ю, вона проживає на даний період з батьком, який позитивно впливає на її розвиток та навчання, що знайшло своє беззаперечне підтвердження в суді. Згідно зі статтями 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. При визначенні місця проживання дитини у разі окремого проживання батьків застосовується принцип забезпечення якнайкращих інтересів дитини. Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував позитивні зобов`язання держави щодо забезпечення вказаних інтересів в аспекті дотримання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вказував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним («Neulinger and Shuruk v. Switzerland» від 8 січня 2009 року, заява № 41615/07, «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року, заява № 10383/09). Згідно із частиною четвертою статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. Суд вважає, що на даний період зміна місця проживання дитини може привести до створення для неї нової стресової ситуації та негативних наслідків. Таким чином, враховуючи вік дитини, увагу батька до доньки та його турботу, житлові умови, розвиток дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, емоційний, психологічний, матеріальний, віковий чинники, заяву відповідача від 09.03.2023 року про визнання вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення проживати дитину, тобто визначення місця проживання [PERSON] [INFO] саме з батьком, у зв`язку з чим позов підлягає до задоволення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача 908,00 грн. судового збору на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved