Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 27.10.2010, [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. [INFO] [PERSON] померла, спадкоємцем якої, відповідно до отриманої 12.05.2021 позивачем відповіді від Тульчинської державної нотаріальної контори є Дідоренко Я.А. Згідно доводів позовної заяви заборгованість позичальника перед банком станом на дату смерті за вказаним кредитним договором становить 57\~343,14 грн., яка складається з 260,79 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 42,34 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 57\~040,01 грн. нарахована пеня. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» вказану суму заборгованості за кредитним договором спадкодавця та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін, витребувано з Тульчинської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 68). 16.02.2023 на виконання ухвали суду від 31.01.2023 з Тульчинської державної нотаріальної контори надійшла належним чином завірена копія спадкової справи, заведеної щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.76-112). 08.03.2023 представником відповідача адвокатом Федик Ю.Ю. подано до суду відзив на позов, в якому вона зазначає, що відповідачка [PERSON] визнає даний позов частково на суму заборгованості за тілом кредиту - 260,79 грн., в задоволенні іншої частини вимог позовної заяви просить суд відмовити. Доводи відзиву зводяться до того, що в анкеті-заяві, яка підписана спадкодавцем, відсутні умови договору про встановлення відсоткової ставки за процентами за наданим кредитом, відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання та її розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками та пеню. Проте, наданий позивачем витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту на умовах про які стверджує позивач. Матеріали справи не містять доказів, що позичальник ( [PERSON] ) під час підписання заяви була ознайомлена саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг про які стверджує позивач і, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо відсотків та нарахування неустойки (за даних обставин пені). Зазначає, що оскільки кредитором не надано суду підписані позичальником Умови та Правила надання банківських послуг, на які він посилається як на частину кредитного договору, тому всі нарахування по відсоткам та пені є незаконними, а отже поверненню підлягає лише фактично отримана сума кредиту. Крім цього, представник відповідача просить суд стягнути з позивача на користь відповідачки 10\~000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу. Інших заяв по суті спору матеріали справи не містять. Представники сторін в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом про день, час та місце розгляду справи завчасно та належним чином. Представник позивача повідомлявся судом про розгляд справи за допомогою засобів електронного зв`язку, шляхом направлення судових документів (повістки) на електронну адресу позивача, як він просив у своїй заяві від 14.12.2022 (а.с. 4, 146). Представник відповідача адвокат Рябов Д.С. в судове засідання також не з`явився, засобами поштового зв`язку надіслав на адресу суду заяву в якій просив судовий розгляд проводи у його відсутність, при ухваленні рішення просив врахувати наявний в матеріалах справи відзив на позов та за результатами розгляду справи позов задовольнити частково на суму 260, 79 грн. З огляну на положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Правовідносини сторін по справі врегульовані наступними нормами ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Згідно з приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як слідує з матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача [PERSON] , як спадкоємця боржника, заборгованості у розмірі 57\~343,14 грн. за кредитним договором №б/н від 27.10.2010, який був укладений позивачем з [PERSON] , яка померла [INFO] . Судом встановлено, що 27.10.2010 [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 18). Досліджуючи надану банком Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, суд зауважує, що остання не містить інформації про те, який тип картки виявила бажання оформити [PERSON] , оскільки відповідні графи анкети-заяви не заповнені. Представленою суду Анкетою заявою не встановлено строк дії договору, вона не містить умов, які передбачають можливість нарахування позивачем процентів за користування кредитом, їх розмір, та відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (умов щодо нарахування, у випадку прострочення зобов`язання, штрафних санкцій, зокрема неустойки, Анкета - заява не містить). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, відсотками та пенею, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини Договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт (а.с. 19) та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 20-45), які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. В той же час, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку розуміла [PERSON] , ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ "Приватбанк". Роздруківка із сайту позивача належним доказом встановлення відсоткової ставки за наданим кредитом, а також погоджених між сторонами умов щодо відповідальності у виді неустойки за прострочку виконання зобов`язань, бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16 цс 15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, які надав банк, розуміла [PERSON] , ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. При цьому, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, не містять підпису [PERSON] , тому відсутні підстави вважати, що остання була ознайомлена із ними. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс19. Таким чином, суд приходить висновку про те, що між сторонами договору не було погоджено розмір процентної ставки за користування кредитом, пені та інших штрафних санкцій, а тому їх нарахування позивачем є незаконним. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані [PERSON] . Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, а так само домовленості про сплату неустойки, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із [PERSON] кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. З розрахунку заборгованості за договором №б/н від 27.10.2010 (а.с. 8-11, 12-13) та виписки за договором від 27.10.2010 (а.с. 14 16), судом встановлено, що позичальник [PERSON] дійсно отримувала кредитні кошти в АТ КБ «Приватбанк», користувалась ними та здійснювала їх погашення, та станом на 25.05.2018 (дата смерті позичальника) заборгованість за вищевказаним кредитним договором за простроченим тілом кредиту становить 260, 79 грн. Враховуючи,\~що позивачем\~не надано\~доказів погодження\~сторонами договору\~розміру процентів\~за користування\~кредитом,\~пені за\~порушення умов\~кредитного договору,\~то вимоги\~позивача щодо\~стягнення зі\~спадкоємця боржника\~прострочених відсотків\~в сумі42,34 грн. та 57\~040,01 грн. пені не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки можливість їх нарахування укладеним договором не передбачена, а тому ці суми не можуть бути пред`явлені до стягнення спадкоємцю боржника, оскільки нараховані вони спадкодавцю неправомірно. Щодо нарахування заборгованості за тілом кредиту суд зазначає наступне. Відповідно до наявних в матеріалах справи розрахунків заборгованості встановлено, що станом на день смерті позичальника [PERSON] , яка настала [INFO] , у неї була наявна заборгованість перед банком по тілу кредиту в сумі 260,79 грн., а тому нарахування позивачем цієї суми судом визнається правомірним. (а.с. 8-11, 12-13). Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України. Отже, спадкоємці боржника, за умови прийняття спадщини, є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя та нараховані правомірно. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, який мав місце за життя спадкодавця. В Постанові Верховного Суду від 18.09.2019 року по справі № 61-25487 св18 Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача встановленого судом розміру заборгованості [PERSON] за кредитним договором, яка мала місце станом на час смерті останньої, суд зазначає наступне. З матеріалів спадкової справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] померла, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть (а.с. 88) Відповідач по справі [PERSON] , як спадкоємець першої черги, прийняла спадщину за законом після смерті [PERSON] , відповідно до вимог ст. 1269 ч. ч. 1, 2, ст. 1270 ЦК України, подавши за місцем відкриття спадщини до Тульчинської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк (а.с. 79). Інші спадкоємці померлої [PERSON] відмовились від прийняття спадщини на користь відповідача [PERSON] (а.с. 83-84). Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] 30.09.2019 отримано 2 (два) свідоцтва про право на спадщину на майно померлої [PERSON] , а саме: на частку квартири, під [ADDRESS] , а також на квартиру [ADDRESS] (а.с. 108-109). Відповідно до\~ч.ч.\~2,\~3\~ст.\~1281\~ЦК України\~кредиторові спадкодавця\~належить пред`явити\~свої вимоги\~до спадкоємця,\~який прийняв\~спадщину,\~не пізніше\~шести місяців\~з дня\~одержання спадкоємцем\~свідоцтва про\~право на\~спадщину на\~все або\~частину спадкового\~майна незалежно\~від настання\~строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Як встановлено з матеріалів справи, позивачем 12.04.2021 на адресу Тульчинської державної нотаріальної контори направлено претензію кредитора №SAMDN50000037145467 від 12.04.2021, в якій АТ КБ «Приватбанк» просив нотаріуса повідомити спадкоємців померлої про наявність заборгованості, просив також надати інформацію щодо спадкоємців та видані на їх ім`я свідоцтва про прийняття спадщини. (а.с. 51). Тульчинська державна нотаріальна контора листом від 28.04.2021 № 192/02-14 повідомила позивача, що спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відкрита 11.07.2018 за № 529/2018 (№ у Спадковому реєстрі 62691017) на підставі заяви [PERSON] , на ім`я якої видано свідоцтва про право на спадщину (а.с. 52). Вказаний лист Тульчинської державної нотаріальної контори позивачем отримано 12.05.2021, про що свідчить штемпель прийняття заяви позивачем у вказану дату. (а.с. 52). 27.07.2021 представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся з листом-претензією №\~SAMDN50000037145467 від 27.07.2021 до відповідача [PERSON] , як до спадкоємця боржника, в якому на підставі ст. 1281, 1282 ЦК України просив сплатити заборгованість за вищевказаним кредитним договором в розмірі 57\~343,14 гривень. (а.с. 53). З огляду на викладене та положення ч.ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України суд констатує, що позивачем вимогу до спадкоємця боржника відповідача [PERSON] пред`явлено у встановлений ч. 3 ст. 1281 ЦК України строк. Враховуючи,\~що вартість\~нерухомого майна\~отриманого відповідачем\~ [PERSON] \~у спадщину\~після смерті\~ [PERSON] \~значно перевищує\~розмір кредитного\~зобов`язання померлої,\~оскільки успадковане\~майно є\~нерухомим (а\~значить особливо\~цінним),\~а заборгованість\~є незначною,\~суд не\~вбачає підстав\~для необхідності\~встановлення вартості\~успадкованого майна\~експертним шляхом. Оскільки зі смертю боржника [PERSON] зобов`язання щодо повернення позики ввійшли до складу спадщини, то зі спадкоємця боржника - відповідача по справі [PERSON] на користь позивача підлягає до стягненню встановлена судом сума боргу спадкодавця [PERSON] в розмірі 260,79 грн. З огляду на викладене позов підлягає до часткового задоволення, а саме на встановлений судом розмір заборгованості спадкодавця. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» необхідно стягнути судовий збір у розмірі 11,16 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог (позов задоволено на 0,45%). Вирішуючи питання, щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу, які заявлені представником відповідача на суму 10\~000 грн. суд зазначає наступне. Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» v. Ukraine» («Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України) від 23 січня 2014 року в § 268 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною відповідача надано суду письмові докази, а саме: договір від 01.03.2023 договір про надання правової допомоги укладений між адвокатами Федик Ю.Ю., Рябовим Д.С., Стягайлом О.П. та Дідоренко\~Я.А., ордери на надання правової допомоги. (а.с. 132-135, 131, 148) Детальний опис наданих позивачу юридичних послуг щодо виконання умов договору зазначений у відзиві на позовну заяву (а.с. 129). Крім того, до матеріалів справи додано Додаткову угоду № 1 від 01.03.2023 до Договору від 01.03.2023, у якому визначено обсяг виконаних робіт та їх загальну вартість в розмірі 10\~000 грн. 01.03.2023 відповідачем на користь адвоката Федик Ю.Ю. було сплачено гонорар у сумі 10 000 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру від 01.03.2023 № 03/03/23. (а.с. 138). З огляду на викладене суд констатує, що витрати на правову допомогу відповідача є перед судом документально підтвердженими та доведеними. Таким чином, враховуючи те, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог у відсотковому співвідношенні до ціни позову на 99,55%, з позивача на користь відповідача підлягає до стягнення 9955 грн. витрат на професійну правничу допомогу (10\~000 х 99,55 % = 9955 грн.).

Outcome: partial