Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «управління активами», в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 6319, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем 27.01.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості у розмірі 44 253,59 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису не додержався порядку його вчинення, не перевірив безспірність вимог стягувача, а також позивач вказує, що виконавчий напис вчинено без дотримання вимог Переліку документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, зокрема, щодо надання нотаріально посвідченої угоди. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2022 позовну заяву передано на розгляд судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 вересня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/9444/22 за вказаним позовом, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича, приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жданович Вікторію Михайлівну. Одночасно з позовною заявою [PERSON] подала до суду заяву про забезпечення даного позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення в межах виконавчого провадження № 67645833 на підставі виконавчого документа - виконавчого напису № 6319, вчиненого 27.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2022 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 6319, виданого 27.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, у виконавчому провадженні № 67645833 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в розмірі 44253,59 грн. 16 лютого 2023 року відповідач подав до суду клопотання про врегулювання спору за участю судді, заяву про визнання позовних вимог та клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦПК України врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Враховуючи, що заява про врегулювання спору за участю судді подана пізніше ніж через 30 днів після відкриття провадження у справі, а також не містить згоди іншої сторони на застосування такої процедури, суд залишає таку заяву без розгляду. 2 березня 2023 року від представника позивача - адвоката Запольської Н.Ю. надійшли заперечення на клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Треті особи пояснення щодо позову у встановлений судом строк не подала. Як визначено ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 27 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем вчинено виконавчий напис № 6319 про стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №002-29522-230114 від 23 січня 2014 року, укладеним нею з ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору відступлення права вимоги №195/К від 9 лютого 2018 року та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на підставі договору відступлення права вимоги №20/01/20-1/1 від 20 січня 2020 року, на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за період з 08.02.2018 по 24.01.2020 у розмірі 44253,59 грн. 23 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67645833 з примусового виконання виконавчого напису № 6319, виданого 27 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості у розмірі 44253,59 грн. Статтею 18 ЦК України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріусом виконавчого напису є нотаріальною дією. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок), містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06.03.2017 та 04.04.2017 виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. З огляду на викладене, вчиняючи 27 січня 2020 року виконавчий напис № 6319, приватний нотаріус Гуреівочий О.М. безпідставно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною. Зазначене вище дає підстави для визнання оспорюваного виконавчого напису № 6319 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (стаття 89 ЦПК України). Враховуючи, що відповідач визнав позов і судом не встановлено, що таке визнання суперечить закону і порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає заяву про визнання нею позову та, беручи до уваги порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Позивачем заявлено про стягнення з відповідача понесені нею судові витрати, а саме: на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн., судовий збір за подання повної заяви. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу та їх відшкодування позивач надав: копію договору про надання правової допомоги № 5 від 27 січня 2022 року, акт № 1 здачі-приймання наданих послуг (детальний опис робіт) за договором про надання правової допомоги № 5 від 27 січня 2022 року, квитанцію про оплату послуг за договором у розмірі 8 000 грн, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 28 вересня 2018 року № 28/09-4 та ордер надання правничої (правової) допомоги від 27 січня 2022 року № 5. Зокрема, згідно з вказаними документами, надані за договором послуги включають вивчення матеріалів справи щодо заборгованості за виконавчим написом нотаріуса № 6319 (1 година роботи); вивчення законодавства та судової практики з питання визнання виконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню (2 години роботи); зустріч з клієнтом, надання консультації щодо можливості оскарження у судовому порядку виконавчого напису нотаріуса (1 година роботи); складення проекту позовної заяви про визнання виконавчого напису № 6319 від 27.01.2020 та заяви про забезпечення позову , доплата судового збору, подання позовної заяви до суду (6 годин роботи), та погоджена їх вартість у розмірі 800 грн. за годину роботи. Відповідач подав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 3000 грн посилаючись на те, що вартість витрат є значно завищеною, оскільки в аналогічних спорах вартість адвокатських витрат становить 3000,00 грн. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд, проаналізувавши надані документи, врахувавши подану відповідачем заяву про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, дійшов висновку, що з урахуванням складності справи, малозначності спору, обсягу виконаних адвокатом робіт, розмір гонорару адвоката у сумі 8000 гривень не відповідає вимогам співмірності, а тому наявні підстави для зменшення суми витрат позивача на правову допомогу до 4000,00 грн. Як визначено частиною першою статті 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачем позову, позивачеві підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову та заяви про забезпечення позову, а саме 744,30 грн.

Outcome: approved