Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовною заявою Львівської міської ради до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів. 29.07.2021 року міський голова Садовий А.І. звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі 74\~289,16 грн., в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь Львівської міської ради безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою в розмірі 74\~289,16 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно інформації інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на приміщення кафе, заг. площею 210 кв.м по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Дата державної реєстрації 25.05.2019р. підставою набуття права власності стало свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 3317 від 28.05.2019р. Представниками відділу самоврядного контролю за використанням та охороною земель у м. Львові - Кубаєм Т.Є. та Гируном С.М. за участю головного спеціаліста відділу самоврядного контролю за використанням та охороною земель у м. Львові департаменту містобудування Фаріона В.Б. в присутності заступника директора ТзОВ «Світлиця-3» - Низа А.М,, гр. [PERSON] , гр. [PERSON] , Згідно акту\~обстеження земельна\~ділянка по\~ [ADDRESS] , площею 0,0410га (кадастровий номер 4610137500:06:006:0017) фактично використовується для обслуговування приміщення кафе, яке на праві власності належить [PERSON] за відсутності відповідних рішень Львівської міської ради про надання її в оренду та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. Відділом самоврядного контролю за використанням та охороною земель у м. Львові надсилала вимога № 77/2, згідно якої [PERSON] вжити заходів щодо належного оформлення права користування земельною ділянкою, кадастровий номер 4610137500:06:006:0017. Станом на 01.07.2021 року договори оренди чи договори про відшкодування недоотриманих коштів за користування земельною ділянкою [PERSON] не укладено. Враховуючи наведене,\~ [PERSON] \~2019р.\~фактично використовує\~земельну ділянку\~по [ADDRESS] , площею 0,0410га (кадастровий номер 4610137500:06:006:0017). Просить стягнути з [PERSON] (ідентифікаційний код: [NUMBER] ), зареєстрований за адресою: [ADDRESS] - 74 283,16 грн. та судові витрати у розмірі 2\~270, 00 грн. Не погодившись із позовною заявою представник відповідача адвокат Думич Н.Б. на адресу Шевченківського районного суду м. Львова подала Відзив (а.с.42 - 45) у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. На адресу Шевченківського районного суду м. Львова представник Львівської міської ради Коржевич У. Ф. подала Відповідь на відзив (а.с. 54-58). У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу Шевченківського районного суду м. Львова подав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності але за участі представника адвоката Думич Н.Б. (а.с. 109). У судовому засіданні: представник позивача підтримав позовну заяву, просив її задовольнити та підтримав викладені у Відповіді на відзив обставини; представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог із посиланням на обставини викладені у Відзиві на позовну заяву. В межах розгляду позовної заяви судом встановлені факти та Суд, вивчивши матеріали цивільної прави, заслухав пояснення учасників провадження, їх доводи на обґрунтування позовних вимог та на їх спростування, дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтовані та доведені в суді, підтвердженні належними та допустимими доказами, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно статті 80 ЗК України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Згідно ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють територіальні громади та здійснюють їх від імені та в інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені конституцією та іншими законами. Стаття 12 Земельного кодексу України визначає повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад. Відповідно до ч.2. ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Відповідно до ч.2 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщена на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі. що було у попереднього землекористувача. Аналогічне передбачено ч.1 ст. 377 Цивільного кодексу України. За змістом ст. ст. 125 та 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності та нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності та нерухомість. Із виникненням права власності на об`єкт нерухомості, власник такого об`єкту не звільняється від обов`язку оформлення прав на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства. Разом з цим, відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Відповідач не є ані власником, ані постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України). Частиною 1 статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» ч. 1 ст. 96 ЗК України). З моменту виникнення права власності на нерухоме майно у відповідача виникає обов`язок не лише оформити та зареєструвати речове право на відповідні земельні ділянки, а й сплачувати орендну плату за користування ними. Однак, відповідачі зазначені вимоги не виконали. Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набуло майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави(безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. У даних правовідносинах неотримані позивачем Львівською міською радою кошти від оренди землі підпадають під визначення Європейським судом з прав людини «виправданого очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права комунальної власності територіальної громади (п. 21 рішення Європейського суду з прав людини «Федоренко проти України» від 03.06.2006 року). Згідно з інформації з витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 26.04.2021 №1041 виданого відділом у м. Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить: -кадастровий номер - 4610137500:06:006:0017, загальною площею 0,0410га 1182427,70 грн., Позовні вимоги враховують період використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів з 28.05.2019 року по 31.06.2021 року. Відповідно до ухвали Львівської міської ради №1995 від 25.05.2017 «Про затвердження Порядку продажу земельних ділянок комунальної власності та нарахування орендної плати за землю у м. Львові». Пунктом 1 ухвали затверджено Порядок продажу земельних ділянок комунальної власності та нарахування орендної плати за землю у м. Львові. Пунктом 5 ухвали встановлено, що ця ухвала набирає чинності з 01.01.2018 року. Згідно з п.7.5.1 вказаного Порядку, річний розмір орендної плати встановлюється у розмірі 3 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки за винятком коли розмір орендної плати за землю визначений ухвалою міської ради про передачу земельної ділянки в оренду або протоколом аукціону (у разі набуття права оренди на земельну ділянку на конкурентних засадах) та для земельних ділянок використання яких вказано в пунктах 7.6-7.16 цього Порядку \~ \~ \~ \~Відповідно до розрахунків сум збитків наданих управлінням земельних ресурсів розмір збитків, завданих власнику землі, за період з 28.05.2019р.-31.06.2021р. становить за користування земельною ділянкою кадастровий номер - 4610137500:06:006:0017, загальною площею 0,0410га 74 283,16 грн. Статтями 7,140,142 Конституції України та ст. ст. 16,60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування, функціонування якого гарантується державою, є рухоме і нерухоме майно, доходи міських бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах. \~ \~ \~ \~Як визначено ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст. 26, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 12 Земельного кодексу України до компетенції сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, зокрема розпорядження землями територіальних громад, здійснення контролю за додержанням земельного природоохоронного законодавства, використання і охороною земель, вирішення земельних спорів та інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. \~ \~ \~ \~Частиною 5 ст. 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпоряджання об`єктами права комунальної власності. \~ \~ \~ \~При цьому, враховуючи вимоги ст. 19 Конституції України, територіальна громада м. Львова, як власник спірних земельних ділянок делегує Львівській міській раді повноваження щодо здійснення щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Тобто воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади. \~ \~ \~ \~Згідно з положенням ст. 142 Конституції України державною гарантією місцевого самоврядування є участю держави у форматуванні дохідної частини його бюджетів та компенсація у необхідних випадках витрат місцевого самоврядування. Відповідно до положень ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, доходи місцевих бюджетів. Доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом, джерел та закріплених у встановленому законом порядку загальнодержавних податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Склад доходів місцевих бюджетів визначається Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України (ст.63 Закону України «про місцеве самоврядування в Україні»). \~ \~ \~ \~Згідно зі ст. ст. 10, 265 Податкового кодексу України плата за землю є місцевим податком. Відповідно до п.19 ч.1 ст. 64 Бюджетного кодексу України вона зараховується до бюджетів місцевого самоврядування, а отже бюджет Львівської міської ради недоотримав значну суму коштів, яку мав би отримати від передачі земельної ділянки в оренду [PERSON] . Згідно ст.206 ЗК України, пп. 14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України, власником майна фактично збереженого відповідачем (коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою) також є територіальна громада в особі позивача. Таким чином, збереження (заощадження) відповідачем коштів у вигляді орендної плати за користування земельними ділянками призвело до збільшення (накопичення) цих коштів у відповідача за рахунок їх неодержання позивачем. \~ \~ \~ \~Ненадходження коштів зі сплати орендної плати перешкоджає неналежному функціонуванню органу місцевого самоврядування, що порушує інтереси місцевого самоврядування. Місцеві бюджети мають бути достатніми для забезпечення виконання органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень на забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб. Повноваження на здійснення витрат місцевого бюджету мають відповідати обсягу надходжень місцевого бюджету. \~ \~ \~ \~Недоотримання коштів у розмірі орендної плати суттєво ослаблює дохідну частину місцевого бюджету та може призвести до неможливості покриття щомісячних (постійних) видатків місцевого бюджету і як наслідок до необхідності державного забезпечення збалансування місцевого бюджету. \~ \~ \~ \~Внаслідок не отримання коштів місцевим бюджетом за використання земельної ділянки у розмірі орендної плати порушені інтереси територіальної громади м. Львова. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, доводи є достовірними, обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, та сумніву у суду не викликають. Таким чином, доводи позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Суд виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір відповідно до п.п. 1 п. 2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру, встановлюється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Поданий позов складається з однієї майнової вимоги, а тому розрахунок суми судового збору наступний та складається з 1,5% ціни позову - 74 283,16 грн = 2270 Згідно з розрахунку судових витрат поданого представником позивача, позивач поніс витрати зі сплати судового збору в розмірі 2\~270,00 грн., що належне підтвердження. На підставі викладеного та

Outcome: approved