Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

Адвокат Орел В.В., звернувся в інтересах [PERSON] до Зміївського районного суду Харківської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 06.09.2014 Виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, актовий запис № 75. В обґрунтування позову зазначено, що 06.09.2014 сторони зареєстрували шлюб. В період шлюбу народилась дочка [PERSON] , [INFO] . З часом, стосунки в сім`ї стали погіршуватись, через що сторони перестали вести спільне господарство та проживати однією сім`єю. Спору з приводу поділу майна подружжя та місця проживання дочки не заявлено. Враховуючи неможливість примирення та збереження шлюбу позивачка змушена звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою судді від 17.02.2023 по вказаній цивільній справі провадження відкрито. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Представник позивачки [PERSON] адвокат Орел В.В. надав заяву про слухання справи за його відсутності та без участі позивачки. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] просив розглянути справу без його участі. Проти ухвалення рішення про розірвання шлюбу не заперечував. Неявка учасників справи не перешкоджає проведенню судового розгляду. У зв`язку із неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Встановлено, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків. Як вбачається зі Свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , 06 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] , Виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області зареєстровано шлюб, актовий запис № 75. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (а. с. 33). Сторони від шлюбу мають дитину, дочку [PERSON] , [INFO] . Зазначене підтверджується доданою до позову копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] (а. с. 17). Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (стаття 110 Сімейного кодексу України). Судовим розглядом встановлено, що сторони продовжувати шлюбні відносини не бажають, примирення та збереження шлюбу неможливе, шлюб носить формальний характер, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. Спір про поділ майна подружжя та місце проживання дочки не заявлено. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Згідно з частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З урахуванням позиції позивачки, яка не заявляла вимогу про стягнення на свою користь судового збору, питання про розподіл судових витрат при ухваленні судового рішення не вирішувалось.

Outcome: approved