Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~24 травня 2022 року [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з вищевказаним позов в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ №114-к від 12.04.2022 року про припинення з ним трудового договору, виданий Акціонерним товариством «Криворізька теплоцентраль», поновити [PERSON] на попередній роботі в Акціонерному товаристві «Криворізька теплоцентраль» на посаді начальника транспортного цеху з 12 квітня 2022 року та стягнути з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 13.04.2022 року і до дати ухвалення судом рішення по справі за даним позовом, розмір якого визначити на підставі довідки про його середній заробіток. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує, що він з 22.05.2018 р. працював на підприємстві відповідача на посаді начальника транспортного цеху. В період з 13.12.2021 року по 22.04.2022 року він неодноразово був непрацездатний внаслідок захворювань та його тимчасова непрацездатність булла засвідчена електронними листками непрацездатності. При цьому, в період з 08.04.2022 р. по 10.04.2022 р. був працездатний. Тривалість його тимчасової непрацездатності в період з 13.12.2021 р. по 07.04.2022 р складала 3 місяці 25 календарних днів. 08.04.2022 р. він вийшов на роботу та близько о 07 год. 25 хв. Ранку він вже перебував на своєму робочому місці в транспортному цеху та приступив до виконання своїх трудових обов`язків. О 07.30 год. розпочалась селекторна нарада, в якій, окрім інших керівників структурних підрозділів, він також приймав участь. Згодом, його було запрошено до т.в.о. голови правління Угрюмова А.Ю., де його було ознайомлено з Наказом по підприємству від 24.01.2022 р. №29 «Про зменшення тривалості робочого часу та встановлення неповного робочого тижня». Після цієї зустрічі його, на вимогу т.в.о. голови правління Угрюмова А.Ю., співробітник служби безпеки підприємства [PERSON] та працівника служби охорони було примусово видворено з території підприємства, про що був складений відповідний акт за участю представників профспілки у членстві якої він перебуває. З 11.04.2022 р. по 22.04.2022 р. він знов був непрацездатним та після цього періоду повинен був стати до роботи 25.04.2022 р. Однак, в цей день йому повідомили, 12.04.2022 р. його було звільнено з роботи, а 26.04.2022 р. йому було видано копію Наказу №114-к про припинення трудового договору від 12.04.2022 р., відповідно до якого його було звільнено з роботи 12.04.2022 р. у зв`язку з нез`явленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності. Вважаю, що наказ №114-к від 12.04.2022 р. про припинення з ним трудового договору є незаконним, оскільки відповідачем при його виданні допущено порушення вимог трудового законодавства. В зв`язку з його виходом на роботу 08.04.2022 р. та виконанням в цей день трудових обов`язків, його тимчасова непрацездатність в межах встановленого законом чотиримісячного строку була перервана, що не давало відповідачу права на його звільнення. За таких обставин, наказ №114-к від 12.04.2022 р. про припинення трудового договору, виданий відповідачем, є незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Ухвалою суду від 27 травня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. 29 червня 2022 року представником відповідача було надано до суду відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Поновлення працівника на роботі можливе лише в разі його звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу. 22.05.2018 р. позивач був прийнятий на роботу на посаду начальника транспортного цеху, що підтверджується наказом №195-к від 21.05.2018 р. 12.04.2022 р. позивач був звільнений з посади начальника транспортного цеху АТ «Криворізька теплоцентраль» за п.5 ст.40 КЗпП України, про що був виданий наказ про припинення трудового договору №114-к від 12.04.2022 р. Цього ж дня 12.04.2022 р. позивачу, на адресу реєстрації місця проживання, за допомогою послуг поштового зв`язку, було направлено повідомлення про звільнення у зв`язку з нез`явленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності. Зі змісту позову позивача вбачається, що період його непрацездатності перевищує чотири місяці, а саме з 13.12.2021 р. по 22.04.2022 р., який тривав безперервно, що у відповідності до п.5 ст.40 КЗпП України надає підстав для розірвання трудового договору з позивачем з ініціативи роботодавця. Єдиним днем, що нібито перериває цей чотирьох місячний строк, як стверджує позивач, є 08.04.2022 р., в який він вийшов на роботу та підписав наказ №29 від 24.01.2022 р. «Про зменшення тривалості робочого часу та встановлення неповного робочого тижня», тобто фактично під час воєнного стану, оскільки з 13.12.2021 р. перебував на тривалому, безперервному лікарняному. Позивач стверджує, що 08.04.2022 року він був присутній на селекторній нараді, дане твердження спростовується тим, що селекторна нарада це захід, що проводиться головним інженером Підприємства з запрошеними фахівцями поза межами робочого часу, тривалість якого п.5.1. розділу V Правил внутрішнього трудового розпорядку Підприємства регламентована з 08:00 год. по 17:00 год. з понеділка по четвер та з 08:00 год. по 15:45 год. у п`ятницю. В даному випадку, позивач не був запрошений на селекторну нараду, оскільки 08.04.2022 р. це булла п`ятниця не робочий день на Підприємстві. Факт того, що 08.04.2022 р. був не робочим днем на Підприємстві, підтверджується наказом №29 від 24.01.2022 р. «Про зменшення тривалості робочого часу та встановлення неповного робочого тижня», згідно змісту п.1 якого з дати закінчення опалювального сезону 2021-2022 р.р., але не раніше 01.04.2022 р., до початку опалювального сезону 2022-2023 р.р. для структурних підрозділів та працівників підприємства за їх згодою встановити неповний робочий тиждень: 4-х денний робочий тиждень тривалістю 33 години, (з 08:00 до 17:00) з наступною тривалістю робочого дня; понеділок 8,25 год.; вівторок 8,25 год.; середа 8,25 год.; четвер 8,25 год. Перерва для відпочинку 45 хвилин (з 12:00 до 12:45). Отже, 08.04.2022 р. позивач з`явився на Підприємстві у не робочий день, а потім знову продовжив перебувати на лікарняному, відтак загальний період його непрацездатності тривав безперервно та перевищував чотири місяці (з 13.12.2021 р. по 22.04.2022 р.). Зазначена обставина повністю спростовує доводи позивача та свідчить про правомірність дій відповідача при виданні спірного наказу про припинення трудового договору з позивачем, адже його зміст повністю відповідає вимогам п.5 ст.40 КЗпП, а відтак надає підстав для розірвання трудового договору з позивачем з ініціативи роботодавця. (а.с. 25-54) 28 червня 2022 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву в якій зазначає, що доводи відповідача щодо правомірності наказу про його звільнення, викладені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими та такими, що не спростовують його доводи позовної заяви та факту його перебування на роботі 08.04.2022 р. та виконання ним в цей день своїх трудових функцій. (а.с. 55-56) Представник відповідача надав до суду письмові пояснення в яких зазначає, що Акт про присутність працівника АТ «Криворізька теплоцентраль» на робочому місці, складений відносно [PERSON] , був підписаний особами, які 08 квітня 2022 року не перебували на території підприємства. Відповідно до наказу від 24.01.2022 року встановлено неповний робочий тиждень з 04.04.2022 року, з якого вбачається, що сторонні особи та ті, у яких відсутній дозвіл виходу у п`ятницю на територію підприємства не допускались. Начальнику транспортного цеху, посада яку займав позивач, відповідно до вказаного наказу встановлено неповний робочий тиждень, тобто 08.04.2022 року був його не робочим днем, а з 11.04.2022 р. по 22.04.2022 р. [PERSON] продовжив перебувати на лікарняному. Виходячи з вищевикладеного, загальний період непрацездатності позивача перевищив чотирьох місячний строк. (а.с. 64-91) В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача АТ «Криворізька теплоцентраль» - Бондаренко О.В. у судовому засіданні, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона з позивачем працювала на одному підприємстві, з липня 2021 року вона відсторонена від посади головного бухгалтера, але трудовий договір не розірваний. Відносно праці позивача на підприємстві в період з грудня 2021 року по квітень 2022 року вона пояснити нічого не може. 08.04.2022 року вона перебувала біля адміністративної будівлі підприємства та бачила як [PERSON] входив та виходив з адміністративної будівлі. 08.04.2022 року нею був підписаний Акт про присутність працівника на робочому місці у відношенні [PERSON] .. Всі інші події, що відбулись їй відомі зі слів [PERSON] . Свідок [PERSON] , який був допитаний в судовому засіданні пояснив, що він працює технічним керівником підприємства. 08.04.2022 р. він прийшов на роботу та був присутній на селекторній нараді, також там був присутній [PERSON] , який доповідав. Після цього, він прийшов до себе в кабінет, згодом до нього зайшов [PERSON] , вони почали обговорювати робочі питання. Приблизно о 09:30 год., того ж дня, до кабінету зайшла охорона та вигнали їх на територію підприємства. Також, він зазначив, що з 13.12.2021 р. по 07.04.2022 р. перебував на лікарняному. Його було повідомлено про наказ №29 від 24.01.2022 р. «Про зменшення тривалості робочого часу та встановлення неповного робочого тижня» 08 квітня 2021 року. Стосовно того, чому [PERSON] було також ознайомлено з вказаним наказом саме 08.04.2022 року, йому нічого невідомо. Суд, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. За ч. 1\~ст. 21 Кодексу Законів про Працю\~(далі -\~КЗпП) трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно із п. 1 ч. 1\~ст. 23 КЗпП\~трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Відповідно до п. 7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів"\~(далі - Постанова Пленуму № 9) за\~ст. 24 КЗпП\~укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Відповідно до п. 5 ч. 1\~ст. 40 КЗпП\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності. Згідно із ч. 3\~ст. 40 КЗпП\~не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Згідно із рішенням Конституційного Суду України (далі за текстом рішення - КСУ) від 4 вересня 2019 року N 6-р (II)/2019 по справі N 3-425/2018 визнано такими, що відповідають\~Конституції України\~(є конституційними), положення ч. 3\~ст. 40 Кодексу законів про працю України. За ч. 1\~ст. 43 КЗпП\~за загальним правилом, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст.\~40, п. 2,\~3\~ст.\~41 КЗпП\~може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Однак, суд зазначає, що на підставі ч. 2\~ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»\~в період дії воєнного стану норми\~ст. 43 КЗпП України\~не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів. Судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді начальника транспортного цеху в підприємстві АТ «Криворізька теплоцентраль» 22.05.2018 року по 12.04.2022 року, що підтверджується записами в трудовій книжці серії [NUMBER] . (а.с. 7-10) Тимчасова непрацездатність позивача в період з 13.12.2021 р. по 22.04.2022 р., підтверджується листками непрацездатності 2028360-2003891746-1, 2028360-2004115383-1, 2222171-2004280005-1, 2222171-2004908278-1, 2222171-2006677964-1, 3995313-2007633146-1, 3995313-200790825-1, 4175743-2008021315-1, захворювання або травма загального характеру. (а.с. 13-15) Отже, непрацездатність позивача, відповідно до листків непрацездатності тривала більше чотирьох місяців підряд його невиходу на роботу. За п. 1.9. Посадової інструкції начальника транспортного цеху затвердженої 21.11.2017 року під час тривалої відсутності начальника транспортного цеху, його обов`язки виконує заступник начальника транспортного цеху, у встановленому порядку, який набуває відповідних прав і несе відповідальність за неналежне виконання покладених на нього обов`язків в об`ємі даної посадової інструкції. (а.с.120) На період непрацездатності [PERSON] , а саме з 13.12.2021 року по 22.04.2022 року його обов`язки виконували [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідно до наказів №10-к від 12.01.2022 р., №37-ОС від 03.02.2022 р., №116-к від 13.04.2022 р., №120-к від 18.04.2022 р. (а.с. 119, 121-124) 08.04.2022 р. було складено головою ППО АТ «Криворізька теплоцентраль» Чалим А.Г., підписано членом профспілки [PERSON] та членом профспілки [PERSON] , Акт про присутність працівника АТ «Криворізька теплоцентраль» на робочому місці в якому зазначено, що [PERSON] був присутній на своєму робочому місці в адміністративній будівлі транспортного цеху АТ «Криворізька теплоцентраль» 08.04.2022 р. з 07 год. 25 хв., зокрема брав участь у селекторній нараді, яка почалась о 07 год. 30 хв. (а.с.16) Розділом V Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль», затвердженого 24.03.2016 р., встановлено робочий час і його використання. (а.с. 43-44) Наказом №29 від 24.01.2022 року «Про зменшення тривалості робочого часу та встановлення неповного робочого тижня» було встановлено неповний робочий тиждень, 4-х денний робочий тиждень тривалістю 33 години, з дати закінчення опалювального сезону 2021-2022 р.р., але не раніше 01 квітня 2022 р., до початку опалювального сезону 2022-2023 р.р. для структурних підрозділів та працівників підприємства. Вказаний наказ не було оскаржено. З вказаним наказом [PERSON] був ознайомлений та погоджувався із ним, що підтверджується списком працівників АТ «Криворізька теплоцентраль», ознайомлених із наказом від 24.01.2022 року №29. (а.с. 45-49) Опалювальний сезон 2021/2022 років вважався закінченим з 01 квітня 2022 року, що є наступним після трьох діб із середньодобовою температурою зовнішнього повітря вище +8С, згідно рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради №158 від 23.03.2022 року та наказу АТ «Криворізька теплоцентраль» №100 від 31.03.2022 року. (а.с.125-126) [PERSON] було звільнено з посади начальника цеху підприємства АТ «Криворізька теплоцентраль» на підставі наказу №114-к від 12.04.2022 року в зв`язку з нез`явленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності. (а.с.6) Позивачу на адресу його реєстрації було направлено повідомлення №3427/05 від 12.04.2022 р. про звільнення у зв`язку з нез`явленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, який він отримав 15 квітня 2022 року. (а.с. 31-34) В службовій записці від 29.06.2022 року начальника ПВО та СО Ісаєва Владислава зазначено, що 08.04.2022 року вхід на територію АТ «Криворізька теплоцентраль» через пост №1 (вхід на територію КТЦ та до адміністративної будівлі Управління Товариства), пост №5 (вхід до адміністративної будівлі Управління Товариства), пост №4 (вхід на територію Транспортного цеху Товариства) [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не здійснювали. Облік відвідувачів ведеться у робочих зошитах відповідних постів. Крім того, у зв`язку з встановленням неповного робочого тижня з 04.04.2022 року відповідно до наказу №29 від 24.01.2022 р., сторонні особи та ті, у яких відсутній дозвіл виходу у п`ятницю 08.04.2022 року, на територію Товариства не допускаються. Останній час, коли [PERSON] заходив на територію Товариства був 08.12.2021 року про, що є відповідний запис в робочому зошиті поста №1. (а.с.67-79) Відповідно до пояснювальних записок начальника варти ПВО та СО [PERSON] , охоронника посту №4 [PERSON] , охоронника посту №5 [PERSON] , охоронника посту №1 [PERSON] протягом чергування 08.04.2022 року на територію товариства [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не заходили. (а.с.80-83) Згідно наказу №211 від 15.07.2021 року [PERSON] , головного бухгалтера відділу бухгалтерського, податкового обліку та звітності, відсторонити від роботи з 16.07.2021 року до закінчення здійснення досудового розслідування правоохоронними органами зі збереженням заробітної плати. (а.с.84) З вищезазначених документів вбачається, що Акт про присутність [PERSON] на робочому місці 08.04.2022 року складений особами, які в той день не були та не могли бути присутніми на території товариства, отже не могли достеменно свідчити та фіксувати інформацію зазначену в Акті, тому суд відноситься критично до даного доказу, зважаючи на вказані обставини. У зв`язку з вищевикладеним вбачається, що між сторонами склались трудові правовідносини, які регулюються положеннями трудового законодавства. Частиною 1\~статті 8 Конституції України\~передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1\~статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих\~Конституцією\~і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України\~Про судоустрій і статус суддів). Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтями\~12,\~81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до п. 2. ч. 1\~ст. 43 ЦПК\~учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 2\~ст. 43 ЦПК\~учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ч. 1, 5-6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За нормами\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1\~ст. 15 ЦК України). Відповідно до\~статті 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно положень ч.3 ст.32 КЗпП у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. При цьому, відповідно до п.2 «Прикінцевих положень» КЗпП під час дії воєнного стану, введеного, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». На підставі ч.3 ст.1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. Так, за змістом ч.2 ст.3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набув чинності 24 березня 2022 року, у період дії воєнного стану норми ч.3 ст.32 КЗпП та інших законів України щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються. Таким чином вбачається, що відповідач з 24 березня 2022 року не повинен був повідомляти позивача відповідно до ч. 3\~ст. 32 КЗпП\~завчасно до змін режиму роботи АТ "Криворізька теплоцентраль", які набули чинності з 1 квітня 2022 року, тому посилання представника позивача на порушення таких норм відповідачем є безпідставними. Так суд зауважує, що на підставі ч. 1, 3\~ст. 241-1 КЗпП України\~строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, то строк закінчується в останній день цього місяця. Виходячи з вищевикладеного можна зробити висновок, що [PERSON] будучи ознайомлений 08.04.2022 р. з наказом №29 від 24.01.2022 р. про встановлення неповного робочого тижня мав розуміти, що знаходився на території товариства в неробочий день, після чого знов продовжив свій лікарняний. Загальний термін непрацездатності позивача складає більше 4 місяців, що надає відповідачу підстав для розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця за п.5 ст.40 КЗпП. До доказу на який посилається позивач, а саме Акт про присутність [PERSON] на робочому місці 08.04.2022 року суд відносить критично, з огляду на зазначені докази. Отже, суд не вбачає підстав для скасування Наказу №114-к від 12.04.2022 року, оскільки він не суперечить нормам чинного законодавства про працю.

Outcome: dismissed