Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

29 серпня 2022 року позивачка звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. (а.с.1-4) 29 листопада 2022 року позивачка надала до суду уточнену позовну заяву до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів. (а.с.42-47) Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що сторони по справі перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2016 року. Від даного шлюбу сторони по справі мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . 08 листопада 2016 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини. Аліменти стягнуто в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 07 листопада 2016 року щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. За час, що минув з моменту визначення аліментів розмір витрат на утримання дитини істотно зріс, у зв`язку з цим позивачка просила змінити розмір аліментів до 13 720 грн. щомісячно. Крім того, позивачка вказувала, що відповідач з дитиною не спілкується, її вихованням не займається, не цікавиться станом здоров`я сина, не створює належних умов та не задовольняє потреби дитини, не сплачує аліменти. У зв`язку з наведеним позивачка просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно його сина [PERSON] (а.с.42-47) Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі, призначено її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. До участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено відділ захисту прав дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради. (а.с.26-27) 04 листопада 2022 року від управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради надійшов лист про неможливість надання висновку, оскільки сторони по справі не проживають у Центральному районі м. Дніпро. (а.с.34) В підготовче судове засідання 14 листопада 2022 року з`явився представник позивачки, інші учасники по справі в підготовче судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 29 листопада 2022 року. (а.с.36) В підготовче судове засідання 29 листопада 2022 року з`явився представник позивачки, інші учасники по справі в підготовче судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному підготовчому судовому засіданні було ухвалено прийняти уточнену позовну заяву до матеріалів справи, залучити до справи в якості третьої особи без самостійних вимог Адміністрацію Шевченківського району Дніпровської міської ради, продовжити строк підготовчого судового засідання та відкласти розгляд справи на 21 грудня 2022 року. (а.с.48) В підготовче судове засідання 21 грудня 2022 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 23 січня 2023 року. (а.с.53) В підготовче судове засідання 23 січня 2023 року з`явились представник позивачки та представник третьої особи без самостійних вимог Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, інші сторони по справі в підготовче судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному підготовчому судовому засіданні було ухвалено задовольнити клопотання представника третьої особи без самостійних вимог, долучити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав до матеріалів справи та задовольнити клопотання позивачки про виклик свідків. Оскільки всі дії з підготовки справи до розгляду в судовому засіданні були виконані 23 січня 2023 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 16 лютого 2023 року. (а.с.а.с.62, 63) В судове засідання 16 лютого 2023 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 10 березня 2023 року. (а.с.71) В судове засідання 10 березня 2023 року з`явились позивачка, її представник та представник третьої особи без самостійних вимог Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, інші сторони по справі в підготовче судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному судовому засіданні було розпочато розгляд справи по суті, ухвалено проводити розгляд справи в заочному порядку, з`ясовано думку сторін щодо позовної заяви, досліджено матеріали справи, допитано свідка [PERSON] та оголошено перерву до 28 березня 2023 року. (а.с.80-81) 28 березня 2023 року від представника позивачки надійшли додаткові докази. (а.с.86-87) В судове засідання 28 березня 2023 року з`явились позивачка та її представник, інші сторони по справі в підготовче судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному судовому засіданні було ухвалено долучити додаткові докази до матеріалів справи, було допитано свідка [PERSON] , завершено розгляд по справі та ухвалено рішення. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, вказував, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не з`являється до дитини більше шести років, не цікавиться її долею, не сплачує аліментів на її утримання. Треті особи без самостійний вимог в судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення на їх адреси судових повісток. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов до суду не надходив, про причини неявки не повідомив, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у тому числі шляхом розміщення на веб-сайті судової влади оголошення про виклик відповідача згідно ч.11 ст.128 ЦПК України. (а.с.а.с.67, 74, 85) Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку, виходячи з такого. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 15 червня 2012 року, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі, актовий запис № 307, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . При укладанні шлюбу позивачка змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». (а.с.15) [INFO] в місті Дніпропетровську народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетовського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 426. (а.с.10) Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2016 року у цивільній справі № 203/5268/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 15 червня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі, актовий запис № 307, було розірвано. (а.с.87 на зв.) 08 листопада 2016 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ, яким вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 07 листопада 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки Центрального ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 12888/8 від 17 серпня 2022 року встановлено, що у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів по вищевказаному судовому наказу у розмірі 62 592,60 грн. (а.с.22) Згідно довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю (позивачка). (а.с.21) Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відповідач за весь час після розірвання шлюбу не з`являвся, долею свого сина не цікавився, жодних проявів своєї батьківської турботи не виявляв. Фактично вихованням дитини займається позивачка. Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради надала до суду свій висновок № 4/3-12 від 23 січня 2023 року в якому зазначила щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його сина [PERSON] (а.с.61) Вказаний висновок узгоджується з іншими доказами у справі та показаннями свідків, наданими в судовому засіданні. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.9 вказаної Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. У статті 150 СК України (ч.ч.1, 3) встановлені обов`язки батьків виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно п.п.2 та 4 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Відповідно до роз`яснень, даних в п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Оцінюючи доводи позивачки про відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, суд приймає до уваги, що відповідач протягом останніх років не приймає жодної участі у вихованні дитини та її забезпеченні, не цікавиться її долею, не відвідує її, що свідчить про свідоме нехтування батьківськими обов`язками. Суд також враховує, що з метою спонукання до виконання відповідачем його обов`язків з утримання дитини судом було ухвалення рішення про стягнення аліментів, але незважаючи навіть на наявність такого рішення. відповідач свою поведінку не змінив. Жодних платежів не здійснює. При таких обставинах, суд приходить до висновку про наявність підстав за п.2 ч.1 ст.164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] . Щодо позовної вимоги про зміну розміру аліментів слід зазначити наступне. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Також статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, внесено зміни до ст.182 Сімейного кодексу України та визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27лютого 1991року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 192 СК України вказує, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення/збільшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, на думку суду, з огляду на те, що з моменту ухвалення рішення від 08 листопада 2016 року пройшов значний час, майновий та сімейний стан позивачки змінився, що в свою чергу є достатньою підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З урахуванням наведеного, виходячи з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, з огляду на інтереси дитини, з точки зору стабільності врегулювання правовідносин між сторонами, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково та змінити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на підставі судового наказу від 07 листопада 2016 року, на утримання сина [PERSON] , встановивши розмір аліментів в розмірі 3 000 грн. починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої дитини, слід допустити виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, судовий збір сплачений позивачкою при поданні позову покладається на відповідача. Крім того, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір за вимогами про зміну розміру аліментів, від якого позивачка звільнена згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial