Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом посилаючись на те, що 04.02.2019 року близько 18.20 год. на автодорозі Е95 «Київ-Одеса» на відрізку дороги 84 км.+700 м. в межах Білоцерківського району Київської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю водія автомобіля «КІА SОRЕNТО» д.р.н. [NUMBER] [PERSON] та пішоходів [PERSON] та [PERSON] . Внаслідок даної події пішоходи [PERSON] та [PERSON] загинули на місці події. У зв`язку із даною подією 04.02.2019 року були внесені відомості до ЄРДР за № 12019110000000055 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Постановою від 28.09.2022 року старшим слідчим в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Київській області майором поліції Галай В.В. у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, провадження закрито. [PERSON] , [INFO] був єдиним сином позивачів [PERSON] та [PERSON] . З втратою єдиного сина позивач [PERSON] зазнав моральної шкоди, що виразилася в сильних душевних хвилюваннях, які не можливо виразити в словах, порушення ритму життя, відсутність сну, втрата сенсу життя, втрачена можливість продовження роду, в тому числі мати онуків та правнуків. Моральну шкоду останній оцінює в розмірі 1000000 (один мільйон) грн. [PERSON] зазнала моральної шкоди внаслідок загибелі єдиного сина, що виразилась сильних душевних хвилюваннях, які не можливо виразити в словах, порушення ритму життя, відсутність сну, втрата сенсу життя, втрачена можливість продовження роду, в тому числі мати онуків та правнуків. Моральну шкоду остання оцінює в розмірі 1000000 (один мільйон) грн. Страховою компанією «Гарант Альфа» кожному із батьків відшкодовано моральну шкоду в розмірі по 12519,00 грн., у зв`язку з чим сума моральної шкоди зменшується на виплачену суму страховою компанією, що становить по 987481 (дев`ятсот вісімдесят сім тисяч чотириста вісімдесят одна) грн. кожному із батьків, які просять стягнути з відповідача та витрати на професійну допомогу. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про день та час слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином. Представник позивачів, за дорученням адвокат Кугутюк О.В. у судове засідання надав заяву в якій просив провести судовий розгляд у відсутності позивачів та їх представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав відзив, згідно якого зазначив, що ДТП, яка мала місце 04 лютого 2019 року близько 18 години 20 хвилин на 84 км ± 700 м автодороги Е 95 «Київ - Одеса» в межах Білоцерківського району Київської області, сталась внаслідок порушення пішоходами [PERSON] та [PERSON] вимог п. 4.4 Правил дорожнього руху, згідно яким «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе, а при можливості мати на зовнішньому одязі світлоповертаючі елементи для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху» та п. 4.14 (а) Правил дорожнього руху, згідно яким «Пішоходам забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників дорожнього руху», які не виділивши себе та не маючи на зовнішньому одязі світлоповертаючих елементів, не впевнилися у відсутності небезпеки для себе та інших учасників дорожнього руху, перетинали проїзну частину автодороги, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків. Саме до такого висновку прийшов орган досудового розслідування в постанові про закриття кримінального провадження. Тобто, порушення пішоходами [PERSON] та [PERSON] вимог п. п. 4.1, 4.14 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням наслідків (їх смерті), а тому можна вважати, що пішоходи [PERSON] та [PERSON] нехтували правилами безпеки руху, що являється грубою необережністю. За таких обставин Відповідач не заперечує спричинення Позивачам моральної шкоди, завданої внаслідок його дій та визнає позов частково та просить визначити моральну шкоду в розмірах 50 000 грн. на Позивача [PERSON] та 50 000 грн. на Позивача [PERSON] відповідно. Щодо стягнення судових витрат, зазначив, що Позивачі в своєму позові зазначають, що орієнтовний розрахунок понесених судових витрат становить 15 000,00 грн. - оплата гонорару за правничу допомогу та надають в якості доказів понесених витрат на правничу допомогу: додаток до договору, акт виконаних робіт та квитанцію про оплату гонорару адвоката в розмірі 10000,00 грн. Відповідач вважає, що такий розмір оплати роботи адвоката в даній справі є значно завищеним та неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, тому Відповідач клопоче у випадку задоволення позовних вимог Позивачів, зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Також просив розглянути справу за його відсутності, оскільки з об`єктивних причин не має можливості прибути до Тульчинського районного суду Вінницької області в судове засідання. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом з`ясовано, що відповідно до копії постанови старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Київській області майора поліції Галай В.В. від 28.09.2022 року про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 12019110000000055 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України на підставі пункту п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - за відсутністю складу кримінального правопорушення, 04 лютого 2019 року СУ ГУНП в Київській області порушено кримінальну справу за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспортного засобу особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть [PERSON] та [PERSON] , за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 286 КК України. Проведеним в даній кримінальній справі досудовим слідством встановлено, що 04.02.2019 близько 18 години 20 хвилин водій [PERSON] керуючи автомобілем «КІА SОRЕNТО» реєстраційний номер [NUMBER] , та рухаючись по автодорозі Е 95 «Київ-Одеса» в напрямку м. Київ, на відрізку дороги 84 км +700 м. в межах Білоцерківського району Київської області допустив наїзд на пішоходів, а саме: [PERSON] та [PERSON] , які перетинали проїжджу частину з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] та [PERSON] від отриманих травм загинули на місці пригоди. Потерпілий [PERSON] дав покази про те, що [PERSON] є його рідним сином. Також встановлено, що водій автомобіля «КІА SОRЕNТО» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] з моменту виникнення небезпеки для руху, не мав технічної можливості запобігти цій події, шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього України та його дії в частині дотримання швидкісного режиму не суперечать вимогам п. 12.2 Правил дорожнього руху України, то з технічної точки зору в діях невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, не вбачається. Причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди та наслідків спричинених нею є порушення пішоходами [PERSON] та [PERSON] вимог п. 4.4 Правил дорожнього руху, згідно яким «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе, а при можливості мати на зовнішньому одязі світлоповертаючі елементи для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху» та п. 4.14 а Правил дорожнього руху, згідно яким: «пішоходам забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху», які не виділивши себе та не маючи на зовнішньому одязі світлоповертаючих елементів, не впевнилися у відсутності небезпеки для себе та інших учасників дорожнього руху, перетинала проїзну частину автодороги, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди ТА наслідків. Таким чином, розслідуванням кримінальної справи встановлено, що дана ДТП сталася внаслідок необережних дій пішоходів [PERSON] та [PERSON] , які у темну пору доби на неосвітленій ділянці дороги та будучи одягненим у темний одяг, як учасник дорожнього руху, не виділивши себе на дорозі для своєчасного виявлення іншими учасниками дорожнього руху, переходили проїзну частину не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників дорожнього руху. При цьому пішоходи [PERSON] та [PERSON] порушили вимоги пунктів 4.4; 4.14 Правил дорожнього руху України, а водій автомобіля «КІА SОRЕNТО» реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] з моменту виникнення небезпеки для руху, не мав технічної можливості запобігти цій події, шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього України та його дії в частині дотримання швидкісного режиму не суперечать вимогам п. 12.2 Правил дорожнього руху України, то з технічної точки зору в діях невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, не вбачається, у зв`язку з чим склад злочину, передбачений частиною третьою статті 286 КК України, в діях [PERSON] відсутній. (а.с. 10-14) Із копії свідоцтва про народження [NUMBER] від 20.02.1998 року вбачається, що [PERSON] народився [INFO] в с. Нестерварка Тульчинського району Вінницької області, батьками зазначені [PERSON] , [PERSON] (а. с. 6). Із копії свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 25.01.1998 року вбачається, що [PERSON] помер [INFO] .(а.с.7) Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 26.12.2018 року, [PERSON] являвся власником автомобіля «КІА SОRЕNТО» реєстраційний номер [NUMBER] . (а.с. 15) Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» виплатила страхове відшкодування відповідно до ст. 27.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів», [PERSON] та [PERSON] у розмірі 12519,00грн. Кожному. (а.с. 16) Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд приходить висновку, що відповідач, як особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинна нести відповідальність за моральну шкоду, завдану таким джерелом, незалежно від наявності його вини. Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно зі статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктами 9,10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Ураховуючи наведене суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачам моральної шкоди, завданої загибеллю сина. При визначенні розміру моральної шкоди суди виходить із засад розумності та справедливості, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивачів з приводу втрати єдиного сина та з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача, який частково визнав позов, а також суд враховує, що він не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода та враховуючи, що загиблий знехтував правилами безпеки руху, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути по 50 000 грн. моральної шкоди на користь кожного з позивачів. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а згідно п. 1 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Норма частини 8 статті 141 ЦПК України визначає, що докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом встановлено, що в позовній заяві зазначено, що орієнтований розрахунок понесених судових витрат становить 15000,00 грн. - оплата гонорару за правничу допомогу, інших заяв від позивачів та їх представника, щодо додатково понесених судових витрат відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України суду подані не були та матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» v. Ukraine» («Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України) від 23 січня 2014 року в § 268 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази. У матеріалах справи міститься додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 01.02.2023 укладений між [PERSON] та адвокатом Кугутюком Олександром Васильовичем, акт виконаних робіт, а також додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 01.02.2023 укладений між [PERSON] та адвокатом Кугутюком Олександром Васильовичем, акт виконаних робіт.(а.с. 17-20) Крім цього суд зауважує, що матеріали справи не містять основного договору про надання правової допомоги. Детальний опис наданих адвокатом позивачам [PERSON] та [PERSON] юридичних послуг зазначений в актах про виконання умов договору. Пунктом 1 додатку № 1 до Договору визначено, що сторони погодили фіксовану суму гонорару за надання адвокатом правової допомоги у розмірі 10000,00 грн. Відповідно до актів загальна вартість послуг з надання професійної правової допомоги складає 10000, 00 грн. 01.02.2023 року позивачами [PERSON] та [PERSON] на користь адвоката Кугутюка О.В. було сплачено гонорар у сумі по 10000,00 грн. кожним з позивачів, що підтверджується копіями квитанції до прибуткового касового ордеру від 01.02.2023 б/н..(а.с. 20 зворотна сторона) Таким чином загальна сума судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правової допомоги у справі № 148/229/23, понесених Відповідачами складає 20000,00 грн. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). Правові висновки щодо можливості зменшення витрат на правову допомогу лише у разі наявності клопотання сторони про їх зменшення внаслідок не співмірності містяться у постанові Верховного Суду від 18.12.2018 року (справа № 910/4881/18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідачем подано до суду клопотання у якому ставилось питання про не співмірність витрат на правову допомогу зі складністю справи та наданими адвокатом послугами. Розподіляючи витрати, понесені [PERSON] та [PERSON] на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, надані стороною позивача є підставою для часткового відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи критерію розумної необхідності та співмірності таких витрат, оскільки фактично в справі адвокатом була складена одна позовна заява в якій позивачами виступають [PERSON] та [PERSON] , консультування позивачів також відбувалося в конкретній ситуації та разом, оскільки акти виконаних робіт не містять дати, а квитанції до прибуткового касового ордера містять одну ж ту саму дату обох позивачів, а саме 01.02.2023 року, в свою чергу позивачі адвокату за консультацію та складання позовної заяви сплатили гонорар у розмірі по 10000,00 грн. кожний, що на думку суду не відповідає критерію розумної необхідності та співмірності складності цієї справи та затраченим часом на надання таких послуг. За даних обставин вимога про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню у розмірі 50000,00 грн. кожному з позивачів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачі при поданні позову звільнений від сплати судового збору, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". Таким чином, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1000,00 гривень .

Outcome: partial