Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

У червні 2022 року позивач звернулася до Оболонського районного суду м.Києва з даним позовом. Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 21.06.2022 року даний позов направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м.Києва. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 08.08.2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Звернення до суду з позовом обґрунтовано наступними обставинами. [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , [PERSON] у позові стверджує, що до дня смерті чоловіка вона перебувала на його утриманні, оскільки його пенсія була основним джерелом засобів до існування. 27.02.2022 року позивач звернулась до ГУ ПФУ в м. Києві з заявою про призначення пенсії за втратою годувальника. Листом ГУ ПФУ в м.Києві від 03.02.2022 р. позивачу було відмовлено у переведенні на пенсію по втраті годувальника відповідно до її заяви, оскільки відсутній документ про перебування позивача на утриманні померлого чоловіка, а саме, документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою). Таким чином, для вирішення питання щодо призначення пенсії у разі втрати годувальника позивачу необхідно встановити у судовому порядку факт перебування позивача на утриманні [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 23.11.2022 року клопотання про виклик свідків задоволено. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 23.11.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 01.02.2023 року було заслухано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , котрі були повідомлені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і за відмову від давання показань. В судове засідання 14.03.2023 року позивач не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача у призначені судові засідання жодного разу не з`явився, про час та місце його проведення відповідача було повідомлено судом належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.06.1982 р. і до смерті [PERSON] . Судом встановлено, що до 08.02.2022 р. [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`єю, вели спільний бюджет, що підтверджується показаннями свідків, поясненнями позивача, які були озвучені у судовому засіданні 01.02.2023 року. Свідок [PERSON] повідомив, що позивача знає, мають дружні відносини, познайомилися в 1983 році, позивач з чоловіком по день його смерті проживали разом. Свідок [PERSON] повідомив, що позивач є його рідною сестрою, позивач та її чоловік завжди запрошували до себе в гості. Також зазначив, що [PERSON] завжди турбувався про сім`ю, та мав високу за розміром пенсію. Свідок [PERSON] повідомив, що його батько [PERSON] був основним годувальником сім`ї, також свідок зазначив, що його мати [PERSON] отримує пенсію в той час, як пенсія батька значно перевищувала розмір пенсії позивача. У суду відсутні підстави ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Їхню заінтересованість в результаті розгляду справи не встановлено, показання свідків об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим наданим доказам, та доводам позивача. 27.01.2022 року позивач звернулася до відповідача з заявою щодо переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Листом від 03.02.2022 року ГУ ПФУ у м.Києві повідомило, що підстави для переведення на пенсію по втраті годувальника відсутні, оскільки відсутній документ, що засвідчує реєстрацію місця проживання разом з годувальником за однією адресою на день його смерті чи документ про перебування на утриманні померлого годувальника. У листі позивачу було надано роз`яснення, що у разі неможливості надати вказані документи факт перебування на утриманні померлого годувальника (спільного проживання) встановлюється в судовому порядку. Так, позивач не оспорює правомірність вищезазначеної відмови відповідача, оскільки дійсно на день смерті її чоловіка вона була зареєстрована за іншою адресою, тому позивач іншим чином не має можливості підтвердити факт перебування на утриманні померлого чоловіка, що є необхідним для призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, тому звернулася до суду з відповідною вимогою. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що дійсно становить об`єктивну неможливість для підтвердження факту перебування позивача на утриманні чоловіка. У відповідності до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Згідно із п.2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі-Порядок) за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт. У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку. Пунктом 2.22 Порядку визначено, що за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт громадянина України, довідка про реєстрацію місця проживання особи у випадках, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - посвідка на постійне проживання, посвідчення на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист). Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Непрацездатними членами сім`ї вважаються батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або є особами з інвалідністю. З матеріалів справи вбачається, що позивач станом на день смерті чоловіка досягла пенсійного віку, а тому в розмінні вищезазначеної норми є непрацездатною особою. Відповідно до ст.38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Аналізуючи вищезазначене необхідно зробити висновок, що факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 жовтня 2020 року в справі № 210/343/19 та від 31 серпня 2022 року в справі № 592/13089/21, колегії суддів дійшли висновку, що сам по собі факт отримання позивачем пенсії, який забезпечував її прожитковий мінімум, не є підставою для відмови у встановленні факту перебування її на утриманні чоловіка, зокрема тому, що розмір щомісячних доходів чоловіка позивача значно перевищував розмір її доходів, а тому допомога чоловіка була постійним і основним джерелом її засобів до існування, оскільки надавалась чоловіком своїй дружині систематично, носила постійний характер та була її основним джерелом до належного існування, що свідчить про перебування позивача на утриманні чоловіка до дня його смерті. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В результаті розгляду цивільної справи, судом встановлено, [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю в зареєстрованому шлюбі майже 40 років, вели спільне господарство з загальним бюджетом, а пенсія померлого чоловіка була для позивача постійним джерелом засобів до існування до часу смерті чоловіка, що підтверджується зібраними доказами по справі. За таких обставин, оскільки встановлення факту перебування на утриманні померлого чоловіка має для позивача юридичне значення і потрібне для переведення на пенсію по втраті годувальника, суд вважає за необхідне встановити факт перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] , померлого [INFO] . На підставі викладеного та

Outcome: approved