Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування. Свої вимоги мотивував тим, що 06 вересня 2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Вусо» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 6026136-02-10-00, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб марки «BMW» д/н [NUMBER] . 04 лютого 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу марки «BMW» д/н [NUMBER] , який належить [PERSON] , та транспортного марки «Daewoo Lanos» д/н [NUMBER] , під керуванням відповідача, цивільно-правова відповідальність, якого застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Еталон». 16 серпня 2019 року постановою Печерського районного суду міста Києва відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, 124 КпАП. Згідно страхового акту № 02620-02 від 13 березня 2019 року заявлена подія є страховим випадком за Договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 6026136-02-10-00 від 06 вересня 2018 року, виплата страхового відшкодування підлягає у розмірі 169 602,00 грн. 13 березня 2019 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Вусо» перераховано на користь ФОП [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 76 521,00 грн. Крім того, 13 березня 2019 року зараховано 13 800,00 грн. в рахунок несплаченого страхового платежу за Договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 6026136-02-10-00 від 06 вересня 2018 року. 14 березня 2019 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Вусо» перераховано на користь ФОП [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 79 281,00 грн. Згідно листа Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» від 09 лютого 2021 року вбачається, що товариство сплатило на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 100 000,00 грн. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача у відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування у розмірі 69 602,00 грн., як різницю між фактичним розміром шкоди (відновлювальним ремонтом) та страховою виплатою (169 602,00 грн.- 100 000,00 грн.) та судові витрати. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 06 вересня 2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Вусо» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 6026136-02-10-00, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб марки «BMW» д/н [NUMBER] (а.с. 5-7). 04 лютого 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу марки «BMW» д/н [NUMBER] , який належить [PERSON] , та транспортного марки «Daewoo Lanos» д/н [NUMBER] , під керуванням відповідача, цивільно-правова відповідальність, якого застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Еталон» (а.с. 8, 14, 20 зв.). 16 серпня 2019 року постановою Печерського районного суду міста Києва відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, 124 КпАП (а.с. 10). Згідно страхового акту № 02620-02 від 13 березня 2019 року заявлена подія є страховим випадком за Договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 6026136-02-10-00 від 06 вересня 2018 року, виплата страхового відшкодування підлягає у розмірі 169 602,00 грн. (а.с. 22). 13 березня 2019 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Вусо» перераховано на користь ФОП [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 76 521,00 грн. (а.с. 23). Крім того, 13 березня 2019 року зараховано 13 800,00 грн. в рахунок несплаченого страхового платежу за Договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 6026136-02-10-00 від 06 вересня 2018 року (а.с. 24). 14 березня 2019 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Вусо» перераховано на користь ФОП [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 79 281,00 грн. (а.с. 23). Згідно листа Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» від 09 лютого 2021 року вбачається, що Товариство сплатило на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 100 000,00 грн. (а.с. 19). Позивач просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди (відновлювальним ремонтом) та страховою виплатою у розмірі 69 602,00 грн. (169 602,00 грн.- 100 000,00 грн.). Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, а тому предметом доказування є вчинення відповідачем певних дій, які призвели до заподіяння позивачу матеріальної шкоди. Представник позивача на підтвердження позовних вимог посилався на скоєння відповідачем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого позивачу заподіяно матеріальних збитків. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України). в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Відповідно до частини 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ст. 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що відповідача визнано винним вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено автомобіль марки «BMW» д/н [NUMBER] , який належить [PERSON] . Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Вусо» перераховано страхове відшкодування у загальному розмірі 169 602,00 грн. Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Еталон» перераховано на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 100 000,00 грн. Отже, при розрахунку суми збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування суд виходить із вартості відновлювального ремонту у розмірі 169 602,00 грн. та суми страхового відшкодування перерахованого на користь позивача у розмірі 100 000,00 грн., та приходить висновку, що збитки, понесені позивачем у результаті виплати страхового відшкодування становлять у розмірі 69 602,00 грн. (169 602,00 грн.- 100 000,00 грн.). 16 листопада 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір № 16/11/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги за укладеними договорами страхування, зокрема, за договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 6026136-02-10-00 від 06 вересня 2018 року (а.с. 25-26, 27, 29). 27 листопада 2020 року позивачем на адресу відповідача направлено повідомлення про відступлення права вимоги та акт (вимогу) № 02620-02 про відшкодування збитків в порядку регресу (а.с. 31, 32, 33, 34). Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За наведених обставин, суд приходить обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування повністю: стягнути з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь Фізичної особи-підприємця [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , юридична адреса: [ADDRESS] , у відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування 69 602 (шістдесят дев`ять тисяч шістсот два) грн. 00 коп. Крім того, позивач просить про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 22 848,80 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 02 лютого 2021 року між позивачем та адвокатом Литвин Ростиславом Миколайовичем було укладено договір № 08 про надання правової (правничої) допомоги адвокатом, відповідно до умов якого позивач замовив надання юридичних послуг, які полягають в юридичному консультуванні, підготовці процесуальних документів (а.с. 35-36). Вартість витрат на правову допомогу позивач підтверджує додатковою угодою № 3 акту приймання-передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги № 08 від 02 лютого 2021 року (а.с. 37), квитанцією до прибуткового касового ордеру від 02 лютого 2021 року на суму 22 848,80 грн. (а.с. 38). Відповідач не скористався своїм правом подачі клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved