Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

07.12.2022 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила: стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину за період з 25.05.2022 року по 25.10.2022 року; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину починаючи з дня звернення до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог вказала, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти постійно проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Позивач 25.05.2022 року зверталася до Васильківського міськрайонного суду Київської області з заявою про видачу судового наказу на стягнення аліментів. Але, ухвалою Васильківського міськрайонного суду від 25.07.2022 року позивачу було відмовлено у видачі судового наказу з формальних підстав. Позивач не оскаржував вказану ухвалу і звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить стягнути аліменти. Крім того, позивач просить стягнути аліменти, згідно ч. 2 ст. 191 СК України, за минулий період, а саме з моменту відмови у видачі судового наказу. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.01.2023 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву. Ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками вручені відповідачу 31.01.2023 року, що підтверджується повідомленням про здійснення поштового відправлення. Інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. \~ \~ \~ \~У відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності відзиву відповідача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням, особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві 28.12.2012 року, актовий запис № 3198, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Крім того, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві 28.12.2012 року, актовий запис № 3197, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . З довідки старости с. Велика Бугаївка №27 від 11.05.2022 року вбачається, що неповнолітні діти сторін зареєстровані та проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . У травні 2022 року [PERSON] звернулась до Васильківського міськрайонного суду Київської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.07.2022 року по справі № 362/1676/22 їй було відмовлено у видачі судового наказу. Частиною другою статті 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.\~180 Сімейного кодексу\~України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Частиною третьою статті 181, частиною першою статті 183 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 8 Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18). Отже, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів щомісячно з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід призначити з 07 грудня 2022 року, тобто з дня пред`явлення позивачем вказаного позову. Щодо вимог позивача про стягнення на її користь аліментів за минулий час, а саме з 25.05.2022 року, то слід зазначити про відсутність у позовній заяві будь-якого правового обґрунтування цих вимог. Так, відповідно до частини другої статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Тобто, стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Заходи, що вживала позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, вона направляла йому листи з такої вимогою чи на адресу його місця роботи, тощо. Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилявся від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховував своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. При цьому під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють пряму відмову від надання утримання, а також різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою свого дійсного розміру заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язку по утриманню. Факт ухилення від надання утримання може мати місце в тому випадку, якщо особа має у своєму розпорядженні кошти, але не бажає їх надавати. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Отже, за положеннями статті 191\~СК України для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; ухилення відповідача від надання утримання дитині. Зазначений висновок стосовно застосування відповідних норм права викладений в постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 636/3004/17 (провадження № 61-2054св19). Стаття 77 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не приймає до уваги докази, що зверталась до суду із завою про видачу судового наказу, оскільки вони не підтверджують факт ухилення відповідачем від надання утримання дитині. Кожна сторона, як передбачає частина перша статті 81 ЦПК України,зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевказане, вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню, оскільки вони є необґрунтованими і доказів щодо ухилення відповідача від сплати аліментів позивач суду не надала. Згідно ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь Держави в розмірі 992,40 грн. Відповідно до статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial