Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 32890,87 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 07.06.2016 року між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та відповідачем по справі було укладено кредитний договір № 3691179522. 26.06.2019 між ТОВ "ФК "ЦФР" та ТОВ " Фінансова компанія " Європейська агенція з повернення боргів" (скорочена назва: ТОВ "ФК "ЄАПБ" ) укладено договір відступлення права вимоги № 20190626 у відповідності до умов якого, ТОВ "ФК "ЦФР" передало (відступило) ТОВ ФК «ЄАПБ" за плату, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" прийняло ТОВ "ФК "ЦФР" права грошової вимоги до боржників, в тому числі до [PERSON] . Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за кредитним договором, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту, яка складає 32890,87 грн., а також відшкодувати понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.04.2020 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 23.06.2020 року від відповідачки надійшов відзив в якому вона зазначила, що вона не погоджується з пред`явленими позовними вимогами, вважає їх не обгрунтованими та не законними, позивач в якості доказу існування боргу надало до суду не договір, а заяву № 3691179522 від 07.06.2016 року на отримання кредиту. Заява на отримання кредиту не є договором в розумінні статтей 626, 628 ЦК України, оскільки не підписана первісним кредитором - ТОВ « Фінансова Компанія « Центр Фінансових рішень». Також не підписано ані з боку первісного кредитору ані з боку відповідача умов отримання кредитів на інших послуг від ТОВ « ФК ЦФР», на які посилається позивач. Позивачем не доведено, що саме і умови отримання кредитів та інших послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо видів та порядку обчислення процентів за користування кредитними коштами, пені за прострочення кредиту та сплати процентів, черговості погашення вимог та інше. Крім того, роздруківка із сайту кредитодавця, який зазначений в заяві на отримання кредиту, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (фінансової установи), яка може вносити відповідні зміни в умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ « ФК ЦФР». Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ « ФК ЦФР», які містяться в матеріалах справи, не визнаються відповідачем та не містять її підпису, тому їх не можно розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07 червня 2016 року шляхом підписання заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді види та порядок обчислення процентів за користування кредитними коштами, пеню за прострочення кредиту та сплату процентів, черговість погашення та інше. Твердження позивача з приводу начебо лише наявності факту надання грошових коштів на користь відповідача доводить автоматично обов`язок останнього сплачувати проценти, є не обгрунтованими, не може бути застосовано порядок обчислення процентної ставки за позикою, який не узгоджений сторонами відповідно до ст.ст. 1048,1056-1 ЦК України. Крім того, є не законним та обгрунтованим розрахунок пені майже за два роки. З боку позивача на підтвердження відступлення права вимоги саме за кредитним договором № 3691179522 від 07.06.2016 року не представлено реєстру боржників, а надано лише витяг з нього, який не підписаний ані кредитором ані новим кредитором,тому вказаний витяг не може бути належним доказом відступлення права вимоги до відповідача, тому просить відмовити ТОВ « ФК « Європейська агенція з повернення боргів» у задоволенні позову в повному обсязі. 14.07.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача ТОВ « ФК`ЄАПБ», в якому зазначене, що посилання відповідача в відзиві на позовну заяву не обгрунтовані та просять позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Кредитний договір № 3691179522 від 07.06.2016 року між відповідачем та ТОВ « ФК « ЦФР» та всі додатки до нього засвідчені підписом відповідача [PERSON] 16.07.2019 року відповідачем на рахунок позивача було сплачено грошову суму в розмірі 11730,81 грн. Договір відступлення права вимоги укладеним між ТОВ « ФК «ЦФР» та ТОВ « ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку,недійсним не визнаний. Умови нарахування відсотків та пені також зазначені в договорі на отримання кредиту, які також підписані відповідачем по справі. Ухвалою суду від 20.08.2020 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. Ухвалою суду від 22.12.2020 року визнано обов`язковою явку представника позивача в судове засідання. Ухвалою суду від 16.02.2021 року задоволено клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 19.02.2021 року заяву позивача про забезпечення доказів повернуто заявнику. Ухвалами суду від 11.03.2021, 24.01.2022, 08.02.2022 року задоволено клопотання представника позивача про участь у справі в режимі відеоконференції. Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова та Комінтернівського районного суду м. Харкова, визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м. Полтави. 21.04.2022 року вказана цивільна справа була надіслана до Ленінського районного суду м. Полтави, у зв`язку зі зміною територіальної підсудності судових справ, відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 10.03.2022 року № 4/0/9-22. В Ленінському районному суді м. Полтави вищевказана цивільна справа реєстрацію в автоматизованій системі документообігу не проходила. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 17 листопада 2022 року № 65 відновлено територіальну підсудність судових справ Комінтернівського, Ленінського, Московського, Орджонікідзевського, Фрунзенського, Червонозаводського районних судів м. Харкова, Чугуївського міського суду Харківської області, Дергачівського, Харківського районних судів Харківської області, змінену розпорядженням Голови Верховного суду від08.03.2022року №2/0/9-22«Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» із 23 листопада 2022 року. У грудні 2022 року справа надійшла до Комінтернівського районного суду м. Харкова. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просить задовольнити їх в повному обсязі. Підтримав пояснення викладені у відзиві. Відповідачка або її представник в судове засідання не з`явились, надали відзив на позовну заяву. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування. Судом встановлено, що 07.06.2016 року [PERSON] підписала заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», заяву № 3691179522 на отримання кредиту від ТОВ ФК «ЦФР» з графіком платежів. У заяві на отримання кредиту містяться умови надання кредиту, а саме дату надання, суму- 12704,00 грн. , строк повернення-48 місяців, щомісячні, річні проценти, пеня. У графіку платежів зазначена сума щомісячних платежів- 859,70 грн., до складу яких включені суми повернення кредиту, річних процентів, щомісячних процентів. На підтвердження виконання зазначеного у заяві доручення, позивачем надана засвідчена копія платіжного доручення АТ « Таскомбанк», з призначенням платежу « переказ на картковий рахунок [PERSON] за рахунок кредитних коштів зг. КД3691179522 від 07.06.2016 року та заява клієнта». Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах передбачених договором. 26.06.2019 року між ТОВ « ФК ЦФР» та ТОВ « Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 20190626, відповідно до якого, ТОВ « ФК «ЦФР» передає ТОВ « ФК « ЄАПБ» за плату, а ТОВ « ФК « ЄАПБ» приймає належні ТОВ « ФК « ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ « ФК «ЦФР» і боржниками. Відповідно до реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальником та ТОВ « ФК « ЦФР» до договору відступлення прав вимоги № 20190626 від 26.06.2019 року, ТОВ « ФК « ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 32890,87 грн, з яких: 12197,58 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2701,54 грн - сума заборгованості за відсотками; 10017,84 грн - сума заборгованості за щомісячними процентами ( платою за управління кредитом); 7973,91 грн -сума заборгованості за пенею. До серпня 2017 року [PERSON] свої зобов`язання виконувала, що випливає з графіку руху коштів по кредиту та розрахунку заборгованості щомісячно. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ « ФК «ЕАПБ» за кредитним договором № 3691179522 від 07.06.2016 року - 32890,87 грн, з яких: 12197,58 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2701,54 грн - сума заборгованості за відсотками; 10017,84 грн - сума заборгованості за щомісячними процентами ( платою за управління кредитом); 7973,91 грн -сума забргованості за пенею. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти . Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як випливає з наданого позивачем договору № 20180730 від 30.07.2018 ТОВ «Фінансова компанія «ЦФР» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передає до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема і до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 3691179522 від 07.06.2016 у загальній сумі 32890,87 грн. На виконання Договору відступлення права вимоги, на адресу відповідача [PERSON] ТОВ «ФК «ЦФР» направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України). За положеннями ч. 1ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) ( ч.1 ст. 1078 ЦК України). Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник,який неотримав повідомленняпро передачу права вимогиіншій особі,не позбавляєтьсяобов`язкупогашення заборгованості,а лишемає право на погашеннязаборгованості первісномукредитору....неповідомлення боржникапро зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". При умові, що Відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким Відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки Первісного кредитора ТОВ «ФК «ЦФР», які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ "ФК"ЄАПБ", ні на рахунки попереднього кредитора. Броварським міськрайонним судом Київської області виконано судове доручення згідно ухвали суду від 30.04.2021 року. В ухвалі суду зазначено, що в судовому засіданні представником ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з поверення боргів» надано на огляд та копію витребуваного судом Реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між Позичальником та ТОВ «ФК ЦФР» до договору відступлення прав вимоги № 20190626 від 26 червня 2019 року. Матеріали справи містять належним чином засвідчену копію реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між Позичальником та ТОВ «ФК «ЦФР», відповідно до якого за порядковим номером 1062 зазначена [PERSON] , номер кредитного договору 3691179522 від 07.06.2016. Реєстр підписаний кредитором ТОВ «ФК «ЦФР» та новим кредитором ТОВ «ФК «ЄАПБ» має печатки відповідних товариств. Таким чином твердження відповідача, що витяг з реєстру боржників наданий позивачем не може бути прийнятий як належний доказ є безпідставним. З огляду на зазначені обставини, суд приходить до висновку про доведеність вимог щодо стягнення суми заборгованості за кредитом - 12197,58 грн. та заборгованості за відсотками - 2701,54 грн. 7 червня 2017 року Верховний Суд України в рамках справи № 923/1233/15 вказав, що перебіг позовної давності починається від дня, коли в кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Отже, представник відповідача просив застосувати спеціальну позовну давність в один рік,а також застосувати наслідки спливу позовної давності, визначені у ч.4 ст. 267 ЦК України. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, аналіз частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Позивач звернувся до суду з позовом 27.03.2020 року засобами поштового зв`язку, а справа фактично надійшла до суду 30.03.2020 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором кредиту підлягають захисту з 26 червня 2019 року (з моменту отримання права вимоги позивача до відповідача) по 26 червня 2020 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості по пені за договором № 3691179522 від 07.06.2016 року систематично пеня відповідачу почала нараховуватись з 22.08.2017 року по 26.06.2019 року, при цьому з 22.02.2019 року пеня не нараховувалась. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по пені у розмірі 7973,91 грн., у зв`язку із спливом спеціальної позовної давності до цих вимог. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією по управління кредитом в сумі 10017,84 грн. суд вважає, що ці вимоги задоволенню не підлягають. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»(у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Суд також зазначає, що у розділі « умови надання кредиту» заяви на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», а також у графіку платежів, графіку руху коштів по кредиту не передбачено щомісячної комісії за управління кредитом. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку або іншої фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку або іншої фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку або фінансової установи, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Таким чином, суд відмовляє у позові в частині стягнення заборгованості за управління кредитом. Зазначене узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду від 31.10.2018 року у справі № 404/1339/15-ц. За правилами ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (45,3%) в сумі 952,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial