Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи на те, що відповідно до укладеного договору №210320-16790-4 від 20.03.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «MONETKA») та [PERSON] , відповідач отримала кредит у розмірі 2900 грн., строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9 % від суми кредиту за кожен день користування та 4 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір не відноситься до споживчого кредитування, був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на вебсайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Відповідач підписав Кредитний договір 20.03.2021 року о 15 годині 31 хвилині 09 секунді шляхом введення одноразового ідентифікатора 767338 в особистому кабінеті на вебсайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.uа. 01.07.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (Кредитор) та ТОВ «ФК «Ріальто», укладено Договір відступлення права вимоги №01/07/2021-Р/М-3 від 01.07.2021 року, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №210320-16790-4 від 20.03.2021 року перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто». Відповідач не повернула своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов Кредитного договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість за Кредитним договором № №210320-16790-4 від 20.03.2021 року, яка станом на 11.11.2022 року становить 9487 грн. 70 коп., яка складається з: 2900 грн. - заборгованість за кредитом; 1787 грн. 70 коп. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.2. Кредитного договору за ставкою 1,9% за кожен день користування кредитом за період з 20.03.2021 року по 23.03.2021 року (включно); 4800 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.3.3. Кредитного договору за ставкою 4% за кожен день користування кредитом за період з 27.04.2021 року по 15.06.2021 року (включно) відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України. Сумма заборгованості за кредитним договором відповідно до акту приймання передачі прав №1 від 01.07.2021 року до договору відступлення права вимоги становить 9487 грн. 70 коп. Просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» заборгованість за договором №210320-16790-4 від 20.03.2021 року станом на 11.11.2022 року в розмірі 9487 грн. 70 коп., судові витрати в сумі 2481 грн. та 9000 грн. витрат на правову допомогу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно письмового клопотання просить розглядати справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Згідно письмової відповіді на відзив позов підтримує повністю, вказуючи на те, що між первісним кредитором та відповідачем, було укладено кредитні договори, заборгованість за якими було погашено. При цьому, грошові кошти двічі видавалися на одну й ту ж саме платіжну карту [NUMBER] емітовану AT «КБ «ПРИВАТБАНК». Також Товариством було проведено ідентифікацію [PERSON] згідно звіту Українського бюро кредитних історій, в якому дані Позичальника, ПІБ, РНОКПП, а також: номер телефону [NUMBER] співпадає з тим, який зазначений при отриманні кредитів. Крім цього, відповідачем було пролонговано Договір № 210320-16790-4 від 20.03.2021 року шляхом сплати комісії у розмірі 250,00 грн. Тому твердження відповідача щодо не укладання Договору № 210320-16790-4 від 20.03.2021 року спростовується наведеними вище аргументами. Щодо укладення Договору № 210320-16790-4 від 20.03.2021 року в електронній формі, а також ознайомлення Відповідача з Правилами надання грошових коштів у позику. Зазначає наступне. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на вебсайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://roonetka.com.ua та підписання Кредитного договору: електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошова коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким Позичальник ознайомилася перед, підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. У відповідності до порядку визначеному статтею 11 Закону, Відповідач зареєструвався на вебсайті Позивача в мережі Інтернет https://monetka.ua, для чого пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації зазначив реквізити картки для отримання кредиту) підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився і умовами надання кредиту, умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування Кредитного договору, шляхом, надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті https://monetka.com.ua та https://monetka.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні cm.cm. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Щодо твердження Відповідача про начебто неправомірне нарахування Позивачем відсотків після спливу визначеного договором строку кредитування на суму 4 800 грн. за Договором № 210320-16790-4 від 20.03.2021 року, правовими позиціями Великої Палати ВС у постановах від 28 березня 2018 року у справі №44/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, пр : 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, встановлено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України; в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Пунктом 3.3. Кредитного договору встановлено розмір процентної ставки, відповідно до ч. 2. ст. 625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Таким чином, позичальником сплачується чіткі та зрозумілі процентні ставки. Первісним кредитором не здійснюється й нарахування прихованих комісій та пені по кредитному договору у відповідності до чинного законодавства України. Проте, відповідач не повернула своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашень: заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов кредитного договору, що має відображення у розрахунку заборгованості. Таким чином, в порушення умов Кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК Україні, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно письмового клопотання представника відповідача просить розглядати справу без його участі та участі відповідача. Заявлений позов не визнає з підстав викладених у відзиві на позов, запереченні на відповідь на відзив, додаткових пояснення, вказуючи на те, що у позовній заяві зазначено, що між довірителем та ТзОВ ФК „Фінанс Інновація" було укладено (кредитний) договір № 210320-16790-4 від 20.03.2021 року. До позовної заяви додано роздруківку бланку договору № 210320-16790-4, датовано\-го 20.03.2021 pоку місце „укладення" - місто Київ, без підпису директора ТзОВ ФК „Фінанс Інновація" Картамишева CO. у відповідній графі для його підпису та без ознак електронно\-го цифрового підпису. У графі договору для підпису позичальника зазначено: „ [PERSON] . Підписано електронним підписом з допомогою одноразового електронного іден\-тифікатора 767338. Позивач стверджує, що одноразовий електронний ідентифікатор було надіслано [PERSON] на номер мобільного телефону [NUMBER] . Однак, вказаний номер мобільного телефону, як стверджує відповідач їй не належав, не належить і їй невідомий, а також те, що у місті Києві 20.03.2021 року вона не перебувала. Згідно п. 1.3 не підписаного сторонами договору № 210320-16790-4 від 20.03.2021 року строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів. Якби навіть між сторонами і було укладено зазначений у оспорюваному виконавчо\-му написі (кредитний) договір, то через 30 днів після надання кредиту, а саме 20.04.2021 р. строк кредитування (строк дії договору) закінчився б. З моменту закінчення строку кредитування припиняються нарахування процентів на умовах даного договору. Однак, ТзОВ ФК „Фінанс Інновація" протиправно продовжувала нараховувати проценти після закінчення строку „кредитування" за вищезгаданим неукладеним договором. Крім того, позивач додав до позовної заяви документ без назви, який у переліку додатків до по\-зовної заяви названий розрахунком заборгованості за договором № 210320-16790-4 від 20.03.2021 року (далі - Розрахунок), який не підписаний відповідальним бухгалтером позивача. Позивач стверджує, що Договір № 210320-16790-4 від 20.03.2021 року було пролонговано відповідачем шляхом сплати комісії у розмірі 250 грн. 00 коп. Однак, не укладений договір не міг бути пролонгований відповідачем. З метою введення суду в оману позивач додав до позовної заяви копію (роздруківку) листом з текстом, виконаним недержавною (російською) мовою, без будь-яких ознак його засвідчення (підпису, електронного цифрового підпису, прізвища підписанта). Відповідач зазначає, що Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16.02.2022 року по справі № 159/7204/21 в провадженні № 2/159/347/22 позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Ріальто", треті осо\-би, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приват\-ний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., Ковельський міський відділ державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинсь\-кої області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про ви\-знання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8403, вчинений 19.10.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ ФК „Ріальто" заборго\-ваності за договором № 10320-16790 від 20.03.2021 у сумі 9487 грн. 70 коп. і 700 грн. витрат за вчинення виконавчого напису. Однак, в поданій позовні заяві позивачем не згадується про вчинення виконавчого напису. Просить відмовити в задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «РІАЛЬТО» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором обґрунтованим частково та таким, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зі змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, 20.03.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] укладено договір №210320-16790-4, згідно якого позичальнику надано кредит в розмірі 2900 грн., строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку, емітовану АТ «КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9 % від суми кредиту за кожен день користування та 4 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Згідно п.1.4 Договору, невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація», які розміщені та сайті monetka.ua. На підтвердження укладення договору №210320-16790-4 від 20.03.2021 року позивачем відображено послідовність укладення даного договору, з якої слідує, що 20.03.2021 року о 12:01:08 год відповідачем введено дані по заяві, які автоматично перевірені та здійснено перевірку позичальника за даними БКІ та його скорингову оцінку. 20.03.2021 року о 15:30:54 год створено пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) в особистому кабінеті позичальника, якому направлено sms-повідомлення про погодження кредиту з ідентифікатором (кодом) для підписання акцепту та укладення договору. 20.03.2021 року о 15:31:09 год. позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт). В подальшому друкована форма укладеного кредитного договору розміщена в особистому кабінеті позичальника та кредитні кошти перераховано на картку позичальника. Згідно довідки №69965 від 11.11.2022 року, виданої ТОВ «Девелопмент Інновейшинс», смс-повідомлення від альфа-імені «MONETKA» з текстом «Для підтвердження згоди з умовами Договору введіть 767338» було відправлено на номер [NUMBER] за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 20.03.2021 року о 15:30:54 год. Факт перерахування ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» грошових коштів в розмірі 2900 грн. на картку відповідача на умовах фінансового кредиту за договором підтверджується чеком №387805755 від 20.03.2021. Відповідно до умов Договору про відступлення права вимоги №01/07/2021-Р/М, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновацій» (первісний кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» (новий кредитор) 01.07.2021 року, останній набув право грошової вимоги за кредитними договорами, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників (позичальників за кредитними договорами), включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить первісному кредитору, в т.ч. за договором №210320-16790-4 від 20.03.2021 року, що підтверджується витягом з акту приймання-передачі прав №1 від 01.07.2021 року до вищевказаного Договору відступлення права вимоги. Відповідно до ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини 1 статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Таким чином, суд дійшов висновку, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто, належними та допустимими доказами підтверджено укладання договору, а тому вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими. Разом із тим, відповідно до розрахунку наданого позивачем заборгованість [PERSON] по договору №210320-16790-4 від 20.03.2021 року станом на 11.11.2022 року становить 9487 грн.70 коп., яка складається з: 2900 грн. заборгованість за кредитом; 1787 грн. 70 коп. - заборгованість за несплаченими процентами; 4800 грн. - заборгованість по несплаченим процентам на неправомірне користування грошовими коштами, згідно п.3.3 Договору становить 4800 грн. Згідно з пунктами 1.1. - 1.4. умов договору, товариство надає позичальникові грошові кошти (кредит) в розмірі 2900 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3 цього Договору. Процентна ставка за користування кредитом - 1,9 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в пункті 1.3 цього Договору. Строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно пункту 2.4.1. договору позичальник зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути Кредит та сплатити проценти за його користування. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідач, не виконуючи умови договору шляхом не сплати коштів у встановлений строк, порушила вимоги ст. 530 ЦК України. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що розрахунок заборгованості [PERSON] станом на 11.11.2022 року в частині стягнення боргу в розмірі 2900 грн. та нарахованим процентам відповідно до п. 1.2 Кредитного договору в розмірі 1787 грн. 70 коп. відповідає вимогам закону і підлягає задоволенню. Щодо стягнення з [PERSON] процентів за кредитом відповідно до п.3.3 Кредитного договору у розмірі 4800 грн. суд дійшов до наступного висновку. Пунктом 3.3. договору передбачено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 4,0 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування (річна процентна ставка становить 1460,00%) Кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору. У п.п. 5.2-5.2.2, позичальник, підписуючи даний договір, засвідчив, що ознайомлений, повністю розуміє та погоджується з усіма умовами та змістом договору, додатків до нього та Правил і зобов`язується їх дотримуватись; інформація, надана товариством, забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги за цим договором без нав`язування її придбання. Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (далі - Правила), які розміщені на сайті monetka.ua. Згідно п. 4.14 Правил, впродовж терміну договору позичальник має право продовжити строк його дії (зробити пролонгацію), сплативши нараховані % по кредиту (до закінчення терміну договору), при цьому, продовження відбувається на строк, зазначений у договорі при отримання кредиту, та дає з дати сплати нарахованих %. Також, для продовження договору можливо скористатися послугою пролонгації «за комісію», сплативши комісію, яка відображена в особистому кабінеті. Строк пролонгації договору «за комісію» становить 7 або 14 днів. Встановлено, що строк дії договору від 20.03.2021 року сторонами визначений 30 днів, якщо позичальник не виявить наміру пролонгувати даний договір (п. 1.3 Договору). В матеріалах справи відсутній належний та допустимий доказ, який б свідчив про вчинення позичальником [PERSON] таких дій, які обумовлені в п. 4.14 Правил, отже, договір кредиту від 20.03.2021 року не був пролонгований та закінчив свою дію 20.04.2021 року. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З урахуванням наведеного, вимоги позивача про стягнення із [PERSON] процентів за кредитом у розмірі 4800 грн., нарахованих внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, після спливу строку кредитування (20.04.2021року), задоволенню не підлягають. Вимог про стягнення відсотків згідно статті 625 ЦК України позивачем в даному позові заявлено не було. Слід відмітити, що пункт 3.3. договору чітко передбачає нарахування відсотків за підвищеною ставкою -4 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом,а не за кожен день прострочення, та у разі пролонгації договору. З огляду на викладене, суд відхиляє доводи представника позивача проте, що п. 3.3 кредитного договору встановлено розмір процентної ставки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» задоволено частково на 49,40 % (1787,70+ 2900 грн х 100 % / 9 487 грн. 70 коп. (ціна позову). Враховуючи розмір задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1238 грн. 01 коп. (2481 грн. сплачений судовий збір за подання позовної заяви х 49,40 %). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 59 Конституції України визначено, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною 2 ст.15 ЦПК України визначено, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною 1 ст.26 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. У пункті 4 ч.1 ст.1 цього ж Закону визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Із положень ст.137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Статтею 19 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Судом встановлено, що інтереси позивача представляє адвокат Руденко К.В., який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльність № 2412, видане Радою адвокатів Полтавської області 23 жовтня 2018 року та довіреності від 09 листопада 2021 року. У позовній заяві представник позивача просив стягнути понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надано: договір №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, укладений між ТОВ «ФК «Ріальто» та ФОП [PERSON] ; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2412, видане Радою адвокатів Полтавської області 23.10.2018 року; копію довіреності, видану ТОВ «ФК» Ріальто» адвокату Руденку К.В. на представництво інтересів у судах;копію платіжного доручення №247 від 14.10.2022 року на суму 96 000 грн.; копію акту приймання передачі наданих послуг від 02.06.2022 року № 6/01 до договору про надання юридичних послуг № 02/06/2022 від 02.06.2022 року, відповідно до якого оплата за підготовку позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] за Договором №2102227-35508-1 від 27.02.2021 року та клопотання про витребування доказів, що подається разом з позовною заявою становить 8000 грн., складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику [PERSON] за Договором № 2102227-35508-1 від 27.02.2021 року складає 1000 грн., тобто розмір гонорару становить 9000 грн. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже суд при визначенні суми відшкодування, виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. За обставинами даної справи предметом судового розгляду є позовні вимоги ТОВ «ФК «Ріальто», які за результатами розгляду справи задоволені частково, а тому і витрати на професійну правничу допомогу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України. Враховуючи обсяг послуг наданих представником позивача адвокатом Руденком К.В. співмірність наданих адвокатом послуг та суми виплаченого гонорару, та те, що справу було розглянуто у спрощеному позовному провадженні, без участі представника позивача у судовому засіданні, а також те, що позов задоволено частково та відповідач заперечував проти задоволення у повному обсязі, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на надання професійної правової допомоги у розмірі 4446 грн. (9000 грн. х 49,40%).

Outcome: partial