Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

28.02.2023 року [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить постановити рішення, яким розірвати шлюб та визначити місце проживання їх малолітніх дітей, а саме: доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 жовтня 2011 року у виконавчому комітеті Широківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем - [PERSON] , про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №14. Від даного шлюбу народилось двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя в них не склалось, шлюбні стосунки припинені, спільне господарство не ведеться, сім`я фактично розпалась. На підставі вищезазначеного позивач просить розірвати шлюб. На даний час діти проживають разом з відповідачем, оскільки вона переїхала жити до батьків в с. Вільхівка і не хоче щоб діти змінювали місце навчання та свій побут, доки вона не зможе влаштувати їм належні умови для проживання. Матеріальний стан позивачки зараз не дозволяє їй утримувати дітей, у зв`язку з чим вона мусить виїхати за кордон на заробітки. Тому просила суд визначити місце проживати дітей разом із батьком. В судове засідання позивачка не з`явилася однак надала письмову заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила постановити рішення яким розірвати шлюб та встановити місце проживання дітей з батьком. В судове засідання відповідач не з`явився, однак надав письмову заяву в якій просив слухати справу у його відсутності на не заперечував стосовно задоволення позову. Третя особа до суду не з`явилась, про день час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, які врегульовані Сімейним кодексом України. Під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 22 жовтня 2011 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане виконавчим комітетом Широківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, й зроблений в книзі реєстрації актів запис за №14 (а.с.7). В шлюбі народилась двоє дітей: - донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим виконавчим комітетом Широківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 05.11.2012 року (а.с.10); - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим виконавчим комітетом Широківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 12.05.2018 року (а.с.11). Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачем та відповідачем відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сім`я фактично розпалась, унеможливлює їх сумісне співіснування та шкодить їх інтересам та інтересам дітей. При ухваленні рішення судом враховано спільне бажання [PERSON] та [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дітей, що має істотне значення, у зв`язку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. У відповідності до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч.2 ст.160 СК України). Згідно вимог ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Зі слів позивача, вона переїхала жити до батьків в інший район, самостійно утримувати дітей не має змоги, а тому збирається виїхати на заробітки за кордон. На даний час, діти знаходяться за місцем проживання батька - [PERSON] , на повному утриманні якого і перебувають. Як вбачається із висновку органу опіки та піклування Виноградівської міської ради Берегівського району Закарпатської області №02-15/1182 від 23.03.2023 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання їх батька [PERSON] , а саме: [ADDRESS] . Аналізуючи вищенаведені обставини та враховуючи вимоги норм сімейного законодавства, Конвенції про права дитини ратифіковану 27.02.1991 р., стать дітей, належні умови проживання за місцем проживання батька, що сприяють розвитку і належному вихованню дітей, суд вважає доцільним визначення місця проживання дітей з батьком та на його повному утриманні, що повністю відповідає інтересам дітей. Судові витрати в справі покласти на відповідача, оскільки рішення ухвалено на користь позивача. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved