Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

03 грудня 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, третьої особи, про вселення, посилаючись на те, що його матір - відповідач, самостійно змінила замки без його відома та без відома його батька, який є співвласником квартири [ADDRESS] , в якій зареєстрований та проживав позивач та не надає йому доступ у приміщення. Звернення до правоохоронних органів не дали результату, а тому позивач просить вселити його у судовому порядку у спірну квартиру. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. Ухвалою від 07.12.2021 р. відкрито загальне позовне провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання на 11.01.2022 року. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву у 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження. У призначене підготовче засідання позивач та його представник не з`явилися, надали суду заяву про проведення підготовчого засідання у їх відсутність , просили закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду. Відповідачка електронною поштою направила на адресу суду заяву про відкладення розгляду справу , оскільки з метою збереження життя змушена була покинути територію України та виїхати в Чехію. Ухвалою від 21.10.2022 року закрито підготовче провадження у даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 20 грудня 2022 року на 11.00 год. у приміщенні Центрального районного суду м. Миколаєва. Судове засідання, призначене на 20.12.2022 року було відкладено на 20 лютого 2023 року за клопотанням відповідача. В подальшому судове засідання було відкладено на 22 березня 2023 року та відповідачку було завчасно повідомлено про час та місце судового засідання та відповідно до положень ЦПК України роз`яснено, що у разі її неявки в судове засідання наступають наслідки, передбачені ст. 223 ЦПК України. Одночасно відповідачу було роз`яснено право звернутися до суду із заявою про розгляд справи без їх участі, або брати участь дистанційно у режимі відеоконференцзв'язку з використанням власних технічних засобівчи у приміщенні іншого суду. Також роз`яснено порядок обміну процесуальними документами через поштову скриньку в системі обміну електронними документами на офіційному вебпорталі судової влади України , в підсистемі "Електронний суд" або через інші офіційні адреси Центрального районного суду м. Миколаєва. Запропоновано надати суду докази на підтвердження об`єктивних обставин, які перешкоджають прийняти участь у судовому засіданні чи скористатися своїм правом на надання письмових пояснень, клопотань чи будь яких інших заяв по суті справ чи з процесуальних питань. 21.03.2023 року від відповідача надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за межами приміщення суду та просила відкласти судове засідання, призначене на 22.03.2023 року . Ухвалою суду від 22.03.2023 року відмовлено відповідачу у відкладенні розгляду справи та проведенні судового засідання в режимі відеоконференції, через порушення порядку подання такої заяви та неодноразовим поданням заяв про відкладення розгляду без надання доказів на обґрунтування таких підстав. 22.03.2023 року у судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, надались заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, погодились на заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання не з`явилась , повідомлялася судом належним чином, правом на подання відзиву не скористалась. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав письмові пояснення, в яких вважав, що позов підлягає задоволенню, обґрунтовуючи тим, що позивач є сином його та відповідача. Коли дитині було 2 роки, під час шлюбу було отримано молодіжний кредит на будівництво спірного житла - двокімнатної квартири, яка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Під час надання нормоплощі та визначення кредиту на житло, були враховані інтереси малолітньої на той час дитини - позивача. Пільговий кредит надавався із розрахунку на трьох членів сім`ї. Крім того, наш син Позивач зареєстрований у вказаній квартирі та має право на користування нею. Після розірвання шлюбу із відповідачем, з 2012 року позивач знаходиться повністю на утриманні та вихованні батька. Будучи неповнолітнім, позивач проживав і разом з матір`ю і разом з батьком. Позивач мав ключі від спірної квартири. Восени 2021 року позивач повідомив батька, що прийшов до дому за місцем своєї реєстрації та не зміг відчинити двері. З`ясувалось, що відповідач змінила замки та без дозволу співвласника - третьої особи, здала вказану квартиру у оренду стороннім людям.Позивач проживав та користувався у вказаній квартирі частиною батька з його дозволу. Третя особа вважає, що їх син протиправно позбавлений права користування вказаною квартирою. У зв`язку з неявкою сторін по справі та наявності відповідних заяв по суті спору від них, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Крім того, суд дійшов висновку про те, що відсутні перешкоди для ухвалення рішення суду за письмовими матеріалами справи без участі сторін, оскільки сторони подали суду заяви по суті справи, подача яких передбачена ст.ст.178,179,180 ЦПК України, отже позиція сторін суду зрозуміла та їй буде дана належна оцінка при ухваленні рішення. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідачеві багаторазово роз`яснювалося право на подачу відзиву чи письмових заперечень. За вищезазначеного, судом зроблено висновок, що у справі наявні усі необхідні докази для ухвалення рішення суду в межах предмету позовних вимог (положення ч.1ст. 77 ЦПК України) та з урахуванням положень ст.ст.77,80,89 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 24.10.2002 року було укладено шлюб. У шлюбі народився син - позивач по справі [PERSON] , [INFO] . 16.03.2005 року між відповідачкою, за погодженням з її чоловіком на той час [PERSON] , та Миколаївським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, укладено кредитну угоду на будівництво житла - двокімнатної квартири, загальною площею 49,6 кв.м., якій в подальшому присвоєно адресу: [ADDRESS] . У відповідності до п. 19-20 Порядку надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженого постановою КМУ №584 від 29.05.2001 р., в редакції, станом на день укладення кредитної угоди, рішення про надання кредиту приймається регіональним управлінням Фонду. Розмір кредиту на будівництво (реконструкцію) житла визначається регіональним управлінням Фонду, виходячи з норми 21 кв. метр загальної площі житла на одного члена сім'ї та додатково 20 кв. метрів на сім'ю (далі - нормативна площа), вартості будівництва (реконструкції) житла за цінами, що діють на час укладення кредитного договору, та витрат на страхування в період будівництва (реконструкції) житла без урахування першого внеску позичальника. При цьому розрахункова вартість 1 кв. метра житла не повинна перевищувати опосередкованої вартості його спорудження, що склалася в регіоні відповідно до даних Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства, і відрахувань на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури в межах 25 відсотків розрахункової вартості. Конкретний відсоток таких відрахувань визначається в порядку, визначеному законодавством. У разі перевищення нормативної площі та/або розрахункової вартості будівництва (реконструкції) житла, встановленої кредитним договором, позичальник сплачує за власний рахунок вартість будівництва (реконструкції) понаднормативної площі житла та/або різницю між фактичною вартістю житла і вартістю, встановленою кредитним договором, а також додаткові витрати на страхування у терміни, встановлені в договорі про інвестування. Згідно «Розрахунку розміру кредиту, сум внесків позичальника та суми коштів на страхування на період будівництва (реконструкції) житла», пільговий кредит надавався із розрахунку на трьох членів сім`ї, батьків та дитини - позивача. З 21.04.2006 року позивач , як рідний син власника квартири, зареєстрований та постійно проживає у вказаній квартирі. 21.05.2012 року між відповідачкою та третьою особою ( батько позивача) розірвано шлюб рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва у справі №1423/10213/2021 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, рішення набрало законної сили 01.06.2012 р... Як стверджує позивач, з 2012 року вінтакож знаходився на утриманні та вихованні батька. Будучи неповнолітнім, позивач проживав і за адресою реєстрації з матір`ю, а також часто перебував і у батька, проте мав ключі від квартири [ADDRESS] . Згідно договору про сплату аліментів на дитину, укладеному 25.05.2012 р. між відповідачем та третьою особою, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Денисовою О.О., визначено місце проживання позивача разом із матір`ю. В подальшому відповідачка уклала шлюб та створила нову сім`ю, народила доньку. [INFO] позивач досяг повноліття. Згідно пояснень позиваач та третьої особи, [PERSON] на час літніх канікул проживав з батьком, а коли 06.11.2021 року повернувся додому за місцем своєї реєстрації , то не зміг відчинити двері через заміну замків. Відповідачка змінила замки на дверях та вселила у квартиру сторонніх осіб. Вказані обставини підтверджуються наданим до матеріалів справи відеозаписом, а також листом ВП №1 МРУП ГУ НП в Миколаївській області від 09.11.2021 року №ОП-139/51/7-21, наданому за результатом виклику на місце події. В матеріалах справи наявні пояснення свідків [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , які є сусідами відповідачки та підтверджують факт того, що позивач не може потрапити до квартири [ADDRESS] , та в якій проживають квартиранти. Матеріалами справи підтверджено, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності відповідача та третьої особи. Третя особа надав письмові пояснення, в яких зазначив, що його син - позивач, проживав у спірній квартирі, користуючись його часткою з його згоди. Заміну замків та вселення квартирантів у спірну квартиру відповідач із ним не узгодила. Частиною 1 ст. 405 ЦК України вказано, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири) (ч. 1 ст. 156 ЖК України). Діти - члени сім`ї власника житлового приміщення - мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником. Враховуючи письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позивач набув права користування квартирою [ADDRESS] на законних підставах, тобто набув права сервітуту, який встановлений законом, тому для його виникнення не потрібне укладення батьками та дітьми спеціального договору про користування житлом (ч. 1 ст. 402 ЦК України). Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до ст. 65 ЖК України, Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.05.1985 № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» 2 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ від 25.05.98 №15), вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що право користування житловим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися як члени сім`ї наймача в установленому законом порядку. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Статтею 47 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав і інтересів визначені у статті 16 ЦК України, і такий перелік не є вичерпним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також перераховані конкретні способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved