Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

28 січня 2022 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача 200 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька. Вимоги позову обгрунтовані тим, що 01.12.2019 року на перегоні Шевченкове-Південне-Гракове у Чугуївському районі Харківської області потяг №005 (2358) здійснив наїзд на [PERSON] , [INFO] , який внаслідок отриманих травм помер. За фактом події було розпочате кримінальне провадження. У лікарському свідоцтві про смерть та довідці про причину смерті зазначено, що [PERSON] загинув від несумісної з життям тупої сукупної травми тіла. Позивач вважає, що між наїздом на [PERSON] та смертю останнього наявний причинно-наслідковий зв`язок. Як зазначає позивач, вона втратила батька та така втрата спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір, повністю зруйновано її нормальне життя. З врахуванням невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивач оцінила моральну шкоду в сумі 200 000,00 грн. А тому з посиланням на положення статей 1187, 1167, 1172, 1168, 23 ЦК України позивач звернулась до суду з цим позовом. 04.10.2022 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в якому представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. Як зазначає представник, працівниками залізничного транспорту не були порушені правила безпеки руху або експлуатації транспорту, а також відсутні недоброякісний ремонт транспортних засобів, колій, засобів сигналізації та зв`язку тощо, що свідчить про правомірність дій відповідача. Крім того, відповідач зазначає, що в діях [PERSON] наявна ознака умислу. Дії [PERSON] в частині раптового виходу на залізничну колію за 10-15 метрів перед локомотивом, не реагування на сигнали локомотивної бригади, є обставинами що вказують на вину загиблого та свідчать про наявність умислу в його діях на скоєння суїциду, який розпочався з моменту наближення до залізничних колій останнім. Позивач не довела належними та допустимими доказами моральні страждання, не надано розрахунок моральної шкоди. Відповідь на відзив до суду не надходила. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, звернулись до суду із заявою про слухання справи у їх відсутність та просили заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні, яке відбулось 02.02.2023 року вимоги позову не визнала та просила відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві. В судове засідання, яке відбулось 21 березня 2023 року представник відповідача не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, звернувся до суду із клопотанням про відкладення слухання справи. Однак, оскільки відповідач подав відзив на заявлені вимоги, надав власні пояснення по суті заявлених вимог, враховуючи строк перебування справи в провадженні суду, суд відхилив зазначене клопотання. А тому суд на підставі положень статті 223 ЦПК України продовжив слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання. Вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, врахувавши процесуальні заяви сторін, вислухавши пояснення представника відповідача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є донькою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується матеріалами справи. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2019 року о 10:20 год на «Південній залізниці» ВП «Купянськ-Вузлова дистанція колії» перегін ст. Шевченково - ст. Граково, 77 км ПК 5 з.п. Пролісний, потягом [NUMBER] ВЛ-82М [NUMBER] під керуванням машиніста [PERSON] , відбувся наїзд на громадянина [PERSON] , [INFO] , який отримав травми не сумісні з життям та на місці помер. Відомості про зазначене кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019220000001728 від 01.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.276 ч.3 КК України. Постановою від 17.02.2021 року кримінальне провадження №12019220000001728 від 01.12.2019 року закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Як зазначено в постанові, при проведенні досудового розслідування встановлено, що 01.12.2019 року приблизно о 10:30 в районі 77 кілометра 5 пікету перегону «Шевченкове-Гракове» в районі платформи «Пролісне» Чугуївського району Харківської області відбувся наїзд вантажним потягом [NUMBER], сполученням «Купянськ-Харків сорт.» під керуванням машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] на пішохода [PERSON] .. В результаті наїзду пішохід від отриманих травм загинув на місці ДТП. В постанові слідчого та висновку експерта №12-17-425-Чт/19 зазначено, що смерть [PERSON] настала від несумісної із життям сукупної травми тіла. Крім того, як зазначено, при судово-токсикологічній експертизі крові трупу [PERSON] виявлено етиловий спирт у кількості 3,90 проміле, що згідно офіційній таблиці для живих свідчить про тяжке отруєння алкоголем. У постанові зазначено, що відповідно до висновку судової залізнично-транспортної експертизи №583 від 29.01.2021 року, безпосередньою технічною причиною наїзду на пішохода [PERSON] стало його перебування в межах габариту рухомого складу при слідуванні поїзда [NUMBER] в межах зупинного пункту «Пролісний». Запобігти залізнично-транспортній пригоді міг пішохід [PERSON] , виконавши вимогу п.2.3 Правил безпеки громадян у частині перебування поза межами небезпечної зони при слідуванні поїзда [NUMBER] зупиночного пункту «Пролісний». Як вбачається з матеріалів справи, електровоз ВЛ82м [NUMBER] перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Купянськ» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» та машиніст електровоза [PERSON] перебуває в трудових відносинах з 30.08.2018 року з виробничим підрозділом «Локомотивне депо Купянськ» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», що підтверджується листом АТ «Укрзалізниця» від 11.11.2021 року. Відповідно до п. 8, п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У відповідності до ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Для покладання на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Така ж правова позиція висловлена й у висновках Верховного Суду, викладених у Постановах від 25 листопада 2020 року (справа №760/28302/18-ц) та від 02 листопада 2020 року (справа №133/1238/17). При цьому, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі, якщо шкоду завдано смертю фізичної особи. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Така ж правова позиція висловлена у висновках Великої Палати Верховного Суду, викладених у Постанові від 08 листопада 2018 року (справа №336/3665/16-ц). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому, згідно з частиною другою статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом, тобто груба необережність потерпілого може бути підставою для зменшення розміру відшкодування, а не відмови у повному обсязі. З метою забезпечення безпеки громадян на залізничному транспорті, територіях вокзалів, станцій і підприємств та на виконання ст.16 Закону України "Про транспорт" були прийняті Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, що затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року №54. Пунктом 2.1 Правил передбачено, що пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). На станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики "Перехід через колії". Пунктом 2.2 зазначених Правил передбачено, що перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку. Згідно з п.2.3 Правил, при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. За п.2.6 Правил, забороняється переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. Органом досудового розслідування встановлено, що дії [PERSON] не відповідали вимогам пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті. Слідством встановлено, що гальмівна система вантажного поїзда [NUMBER] перебувала в технічно справному працездатному стані, пішохід травмований був внаслідок своїх необережних і необачних дій, при перебуванні в габариті рухомого складу при проходженні вантажного поїзда [NUMBER]; у діях членів вантажного поїзда [NUMBER] не вбачається порушень Правил безпеки руху або експлуатації залізничного транспорту, які б перебували у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди суд виходить з того, що моральна шкода позивачці завдана смертю її батька, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя позивачки їй душевні страждання. Відновити становище, яке існувало до смерті батька у житті позивачки не можливо. При цьому суд враховує, що смерть батька позивачки спричинена також у зв`язку з його особистою необережністю та порушенням Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, перебуванням в стані алкогольного сп`яніння, а отже однією з причин загибелі є недотримання померлим правил поведінки на залізничному транспорті, що тягне за собою зменшення суми відшкодування. З огляду на те, що позивачка просила стягнути на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 200 000,00 грн., то з урахуванням зазначених обставин стягненню підлягає сума у розмірі 30 000,00 грн., що на думки суду є належним відшкодуванням у даному випадку. На підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 300,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial