Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

16.02.2023 року позивачка звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаним позовом, у якому просила суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №137149 від 11.06.2021 року, що видав приватний нотаріус КМНО Остапенко Євген Михайлович, та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що 11.06.2021 року приватний нотаріус КМНО Остапенко Євген Михайлович здійснив виконавчий напис №137149 По виконавчому напису нотаріуса, приватний виконавець Парфьонов Г.В. відкрив виконавче провадження №67807025 про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» суми заборгованості. Позивачка з цим категорично не погоджується, та вважає, що виконавчий напис № 137149 від 11.06.2021 р. вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, а тому звернулась до суду з відповідною позовною заявою. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.02.2023 року заяву [PERSON] про забезпечення позову, задоволено та зупинено стягнення за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. №137149 виданий 11.06.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» суми заборгованості, який перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича (виконавче провадження №67807025). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.02.2023 року відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання. 28.02.2023 року представник відповідача подав до суду заяву про визнання позовних вимог, де також просив суд у рішенні застосувати ч. 1 ст. 142 ЦПК України у зв`язку із визнанням ним позову у підготовчому судовому засіданні та клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката (Вхідний №ЕП - 4048). 21.03.2023 року в судове засідання позивачка не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце слухання справи належним чином та своєчасно. 21.03.2023 року представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позовних вимог, де також просив суд у рішенні застосувати ч. 1 ст. 142 ЦПК України та клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката 21.03.2023 року треті особи в судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце слухання справи, належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомили. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з\~ч.\~4\~ст.\~206\~ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.\~19\~Цивільного\~процесуального\~кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні факти. 09.12.2021 року засобами електронного зв`язку позивачкою було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження № 67807025 від 07.12.2021 року. Виконавче провадження було відкрито приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Георгієм Володимировичем на підставі отриманої від відповідача заяви відкриття виконавчого провадження від 01.12.2021 року . Відповідно до Постанови, Відповідач є стягувачем. За ідентифікатором доступу, позивачем з автоматизованої системи виконавчого провадження було отримано матеріали виконавчого провадження № 67807025. Виконавчим документом є виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.M. №137149, що виданий 11.06.2021 року про стягнення з боржника, яким є [PERSON] , на користь відповідача заборгованості у розмірі 8512,16 грн. Відповідно до виконавчого напису, стягнення у розмірі 8512,16 грн. відбувається на підставі Кредитного договору №004-Z/015769 від 18.02.2010 року, укладеного між АТ «Банк «Фінанси та кредит» та позивачкою. В свою чергу, відповідно до виконавчого напису: відповідно до Договору відступлення прав вимоги №000127-а від 29.05.2018 р. АТ «Банк «Фінанси та кредит» відступив право вимоги за кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»; відповідно до Договору відступлення прав вимоги №25/01/21-1 від 25.01.2021 р. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступив право вимоги за кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія з управління активами»; відповідно до Договору відступлення прав вимоги №250121-ВП від 25.01.2021 р. ТОВ «Фінансова компанія з управління активами» відступив право вимоги за кредитним договором ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», відповідно до Договору відступлення прав вимоги №250521-ВП від 25.05.2021 р. ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» відступив право вимоги за кредитним договором відповідачу. Вищезазначені договори про відступлення права вимоги на підтвердження права Відповідача звернутися з вимогою про стягнення грошових коштів з позивача до Заяви про відкриття виконавчого провадження. В заяві відкриття виконавчого провадження зазначено, що до неї додається оригінал кредитного договору. Натомість, разом із заявою було надану Виписку з особового рахунку за Кредитним договором №004-Z/015769 від 18.02.2010 року, яка затверджена підписом та печаткою відповідача. Судом встановлено, що стягнення з позивача здійснюється неправомірно, оскільки ніяких договорів із відповідачем, ТОВ «Фінпром маркет», а також ТОВ «Фінансова компанія управління активами», ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та АТ «Банк «Фінанси та кредит» позивачкою не укладались. Таким чином, суду невідомо звідки виникла заборгованість перед даним стягувачем, невідомо яким чином визначався розмір вказаної заборгованості та з якої дати в такому випадку відраховувався трирічний термін для вчинення відповідного виконавчого напису, а тому вказаний виконавчий напис є незаконним. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5. Відповідно до п. 2 Переліку документів для одержання виконавчого напису, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. №1172, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису за кредитним договором додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до п. 3.5 Глави 16 Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стятувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Розрахунок боргу, здійснений банком щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах, річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. При цьому, ст. 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у ії вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. За результатами аналізу вищенаведених норм суд дійшов наступних висновків. Суд роз`яснює, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов?язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов?язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов?язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо одна із цих дій не виконана, заборгованість не вважається безспірною. Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом у Постановах від 23.01.2018 року у справі № 310/9293/15, від 30.09.2019 у справі №357/12818/17, які є обов`язковими до застосування у цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини. Судом встановлено, що позивач категорично заперечує свою заборгованість, а також факт існування та укладення між нею та АТ «Банк «Фінанси та кредит» кредитного договору №004-Z/015769 від 18.02.2010 року, тому не може йти мови про безспірність заборгованості, що є підставою для стягнення заборгованості лише в судовому порядку, а не за виконавчим написом нотаріуса. Судом встановлено, що оригінал чи копія кредитного договору не були надані відповідачем. В заяві відкриття виконавчого провадження зазначено, що до неї додається оригінал кредитного договору. Натомість, разом із заявою було надану Виписку з особового рахунку за Кредитним договором, яка затверджена підписом та печаткою відповідача. Отже, судом встановлено, що у даному випадку приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розмір станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, та чи не було більше трьох років з дня виникнення права вимоги, чим порушив норми ЗУ «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Враховуючи все вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] у цій частині підлягають задоволенню. Проте, суд не може прийняти визнання позовних вимог у частині стягнення з відповідача усіх судових витрат понесених позивачкою, та роз`яснює, що суд може прийняти визнання лише тих позовних вимог, які яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. Судом встановлено, що позивачка заплатила судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1073,60 гривень, та судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 536,80 гривень. Отже, суд вважає за необхідне повернути позивачці судовий збір, який був нею сплачений за подання позовної заяви у розмірі 536,80 гривень та судовий збір за подачу заяву про забезпечення позову у розмірі 268,40 гривень. Згідно п. 1 ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України,судові витрати складаються з судового збору та витрат,пов`язаних з розглядом справи. До витрат,пов`язаних з розглядом справи,належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України, витрати,пов`язані з правничою допомогою адвоката,несуть сторони,крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічний висновок викладено в постанові ВП ВС від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16. Згідно матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на правничу допомогу у розмірі 13420,00 гривень, проте не надає суду належних та допустимих доказів, що позивачка понесла такі витрати, оскільки в матеріалах справа відсутні наступні документи: акт виконаних робіт з детальним описом та розрахунком наданих послуг, квитанції до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, які можуть свідчити про те що позивач сплатив для адвоката грошову суму визначену у розрахунку витрат на правову допомогу. Враховуючи все вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги яка стосується стягнення на корить позивача з відповідача судових витрат на правову допомогу. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, що є складовою вимогою частини першої\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. На підставі викладеного та

Outcome: partial