Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-23 00:00:00

В січні 2023 позивачка [PERSON] звернулась до суду із даним позовом, посилаючись на те, що вона 26.11.1988 року уклала шлюб із відповідачем [PERSON] , який зареєстрований у Володимир-Волинському міському відділі ЗАГС, актовий запис № 333. Від спільного подружнього життя у них народилось двоє дітей, які на даний час вже є повнолітніми. На теперішній час фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, шлюб між ними носить формальний характер, з 2012 року вони спільного господарства не ведуть, між ними втрачено почуття любові і поваги один до одного. Вказує, що збереження їхньої родини неможливе, майнового спорук них немає, а відповідач відмовляється шлюб розірвати у позасудовому порядку, просила шлюб між ними розірвати. Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити, стягнути з відповідача на її користь судові витрати та витрати на правову допомогу, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище - [PERSON] та просила слухати справу у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Ухвалою суду від 24.03.2023 ухвалено провести заочний розгляд вказаної справи, оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, в той же час позивачка не заперечувала проти заочного вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2ст.247 ЦПК Україниу зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені уст.24 СК України, у якій, крім іншого, передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3, 4ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Заст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 26.11.1988 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований у Володимир-Волинському міському відділі ЗАГС, актовий запис № 333, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Як вбачається з матеріалів справи, від спільного подружнього життя у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час є повнолітніми. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Проголошена Конституцією Україниохорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Враховуючи те, що у позивача по справі відсутній намір на примирення, бажання поновити сімейні стосунки та проживати однією сім`єю, враховуючи те, що сторони тривалий час проживають окремо, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, а нею при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн., то у порядку передбаченомуст.141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. З приводу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За положеннями ч.ч.1,2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2)у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Підставою для відшкодування відповідних судових витрат, в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу, є довіреність або ордер, виданий згідно Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», детальний опис робіт (наданих послуг), а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено клопотання про стягнення судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді. В матеріалах справи міститься Договір про надання правової допомоги від 04.01.2023, акт приймання - передачі наданих послуг по договору про надання правової допомоги від 04.01.2023 та квитанція до прибуткового касового ордера № 2 від 04.01.2023. Згідно цих документів адвокат уповноважений представляти інтереси позивача в суді. В прохальній частині позовної заяви позивачка просить стягнути з відповідача 3900 грн. витрат на правову допомогу. З квитанції до прибуткового касового ордера вбачається, що позивачем [PERSON] оплачено адвокату Жук Ю.Б. вартість послуг в розмірі 3900,00 грн., а отже згідно ст. 141 ЦПК України вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved