Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», в якому просить стягнути з відповідача на її користь: - 72000 (сімдесят дві тисячі) гривень 00 копійок страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілої; - 15630 (п`ятнадцять тисяч шістсот тридцять) гривень 00 копійок страхового відшкодування витрат на поховання. Позов обґрунтований таким: 29.11.2021 близько 12 год. 48 хв. в Донецькій обл., м. Костянтинівка по вул. Ломоносова відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки "ВАЗ 2101" р.н. [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок ДТП [PERSON] від отриманих травм померла. Вищевказані обставини підтверджуються Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань номер: 12021050000000846 від 29.11.2021 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, Довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 3021333750718845, Актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції [PERSON] № 105 від 29.11.2021, результатом аналізу на вміст алкоголю в крові (сечі) [PERSON] № 495/1 від 29.11.2021, Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції [PERSON] від 29.11.2021, протоколом допиту підозрюваного [PERSON] від 23.12.2021, Висновком експерта № 422 від 13.12.2021 та свідоцтвом про смерть потерпілої. Як випливає з показів підозрюваного [PERSON] , зафіксованих у протоколі допиту від 23.12.2021, останній свою вину в скоєнні ДТП визнав повністю. Внаслідок ДТП мати потерпілої [PERSON] - [PERSON] зазнала шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок Відповідача. Законодавством України визначено досудовий порядок отримання грошової компенсації за спричинену шкоду третіми особами внаслідок ДТП майну, життю та/або здоров`ю, і такий порядок міститься у Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який являється спеціальним законом, оскільки застосовується у спеціальних правовідносинах. Даним законом не покладено обов`язку на особу, яка має право на одержання страхового відшкодування отримувати це страхове відшкодування виключно шляхом врегулювання страхового випадку в досудовому порядку. Це підтверджує Постанова Великої Палати Верховного Суду України від 11.12.2019 по справі № 465/4287/15 провадження №4-406цс19. Законодавством України визначено досудовий порядок отримання грошової компенсації за спричинену шкоду третіми особами внаслідок ДТП майну, життю та/або здоров`ю, і такий порядок міститься у Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який являється спеціальним законом, оскільки застосовується у спеціальних правовідносинах. Цим законом не покладено обов`язку на особу, яка має право на одержання страхового відшкодування, отримувати це страхове відшкодування виключно шляхом врегулювання страхового випадку в досудовому порядку. Це підтверджує Постанова Великої Палати Верховного Суду України від 11.12.2019 по справі №465/4287/15, провадження № 14-406цс19. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, смерть потерпілого настала на місці дорожньо-транспортної пригоди та була прямим причинним наслідком цієї пригоди. Матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілій було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілої. Отже, з вищевикладеного випливає, що саме володільці джерела підвищеної небезпеки є відповідальними за шкоду завдану ними в розумінні ст.ст.1166,1187 ЦК України, а не пішоходи чи пасажири, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди. Пунктом 27.3. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування і регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. У відповідності до свідоцтва про народження [PERSON] її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Батько загиблої [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим 02.07.1993. Чоловіка та дітей у загиблої [PERSON] не було, вона проживала разом з матір`ю. Таким чином, особою, яка має право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю [PERSON] , є її мати - [PERSON] . На день настання страхового випадку статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" встановлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6000,00 грн. З урахуванням викладеного, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 72000,00 грн, виплачується рівними частинами між особами, які мають право на отримання страхового відшкодування. Отже, частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування в порядку пункту 27.3. Закону, дорівнює 72000,00 грн. Відшкодування витрат на поховання. Згідно з пунктом 27.4. статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV: "Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку". Позивачка понесла витрати на поховання потерпілої у розмірі 15630,00 грн, що підтверджується товарним чеком від 30.11.2021, виданим ФОП [PERSON] на суму 8400,00 грн та товарним чеком від 30.11.2021, виданим ФОП [PERSON] на суму 7230,00 грн. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат. Станом на дату подання позову в суд позивачкою не понесені судові витрати. У зв`язку із розглядом даної справи у суді, Позивачка очікує понести витрати, зокрема на професійну правничу допомогу при розгляді справи у суді першої інстанції - до 18000,00 грн. Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02.02.2022 у справі за дійсним позовом відкрите провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.38). Судовою ухвалою від 15.03.2022 зупинене провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України (а.с.60-61). Судовою ухвалою від 02.02.2023 провадження у справі поновлено зі стадії, на якій його було зупинено (а.с.66). Судовою ухвалою від 02.02.2023 витребувано в АТ «СГ «ТАС» копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР9268758, яким застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобілю марки "ВАЗ 2101" р.н. [NUMBER] , керованого 29.11.2021 [PERSON] , [INFO] (а.с.68-69). Відповідач позов не визнав, подавши на нього відзив (а.с.42-44), в якому виклав підстави невизнання позовних вимог, пославшись на таке: Виходячи з положень п.2.1. ст.2, ч.1 ст.6, п.32.1. ст.32, п.35.1. ст.35, п.35.2. ст.35 35.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, для отримання страхового відшкодування Позивачці необхідно звернутися до АТ «СГ «ТАС» (приватне) в передбаченому законодавством порядку та надати необхідні документи для визначення розміру шкоди. В разі звернення Позивачки у передбаченому законодавством порядку до АТ «СГ «ТАС» (приватне) було б розглянуте дане питання при наявності необхідних документів та прийняте рішення про здійснення виплати страхового відшкодування. Позивачка станом на 08.02.2022 не зверталася до АТ «СГ «ТАС» (приватне) із заявою про страхове відшкодування та не надавала жодних документів в порядку, передбаченому законодавством, внаслідок чого питання про виплату страхового відшкодування не розглядалося, а отже звернення Позивачки до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів вважає безпідставним, оскільки факту порушення, невизнання, або оспорювання прав, свобод чи інтересів з боку АТ «СГ «ТАС» (приватне) не було. На даний час АТ «СГ «ТАС» (приватне), відповідно до чинного законодавства України, не має підстав для здійснення виплати страхового відшкодування, оскільки Позивачкою не дотриманий передбачений законодавством порядок отримання страхового відшкодування. Позивачка у порушення ст.33-1 та ст.35 Закону № 1961-IV не надала страховику документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, також не надала документального підтвердження того, що по справі спірного ДТП завершене провадження та прийняте рішення набрало законної сили. За обставин даної справи, кримінальне розслідування за фактом спірного ДТП ще триває та особу, винну у скоєному ДТП не встановлено. Зауважив, що у спірних правовідносинах ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон № 1961-IV є спеціальним нормативно-правовим актом. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Закон № 1961-IV визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної здоров`ю особи при експлуатації наземних транспортних засобів. З аналізу п.36.2. ст.36 Закону № 1961 -IV вбачається, що відсутність у страховика інформації про набрання законної сили рішення у кримінальній справі щодо спірного ДТП зумовлює припинення перебігу строку прийняття страховиком рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, тобто позбавляє обов`язку страхову компанію провести страхову виплату. Згідно зі ст.3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Поняття «матеріали кримінального провадження» використовується законодавцем як синонім поняття «кримінальна справа», що випливає зі змісту ч.1 ст.35, ч.1 ст.73, ст.317, ч.1 ст.334, ч.1 ст.358, ч.4 ст.395, ст.423, ч.3 ст.426, ч.1 ст.430, ст.443, ст.525, ч.2 ст.570, ч.3 ст.600 КПК України. Таким чином, у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вжито поняття «кримінальна справа» у тому ж значенні, що і у КПК термін «матеріали кримінального провадження», що не суперечить цивільному законодавству. На підставі вищевикладеного АТ «СГ «ТАС» (приватне) не має можливості прийняти рішення по справі до моменту набрання рішення в кримінальному провадженні законної сили, що свідчить про відсутність вини відповідача. Згідно з п.23.1 ст.23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Статтею 27 Закону № 1961 -IV визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого. Згідно з п.27.1 ст.27 Закону № 1961-IV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Для вирішення питання, чи є смерть потерпілого прямим наслідком спірної ДТП, виникає потреба у спеціальних знаннях, які інші засоби доказування замінити не можуть. Відповідач заперечує вказані обставини, тому ці обставини мають бути доведені позивачкою у порядку, передбаченому ст.81, п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України належними та допустимими доказами. Позивачка у своїй позовній заяві викладає лише позовні вимоги, але не зазначає доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку вона посилається, чим порушує п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України. Таким чином, з огляду на приписи п.п.1,6 ст.81, п.6 ст.82, ч.2 ст.78 ЦПК України, оскільки факти, встановлені під час розгляду кримінальної справи щодо наявності чи відсутності вини водія, встановлення особи водія, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем, у скоєнні спірної ДТП та настання смерті потерпілої особи внаслідок вказаної ДТП в тому числі буде залежати наявність або відсутність обставин, що є підставами для задоволення або відмови в задоволенні позовних вимог у даній справі. Позивачка станом на 08.02.2022 не зверталася до АТ «СГ «ТАС» (приватне) заявою про страхове відшкодування та не надавала жодних документів в порядку, передбаченому законодавством, внаслідок чого, питання про виплату страхового відшкодування не розглядалося, а отже звернення Позивачки до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів вважає безпідставним, оскільки факту порушення, невизнання, або оспорювання прав, свобод чи інтересів з боку АТ «СГ «ТАС» (приватне) не було та справа розглядається в кримінальному провадженні. Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України преюдиціальне значення надається лише вироку суду у кримінальному провадженні, ухвалі про закриття кримінального провадження. Надані позивачем докази не замінюють собою вирок суду у кримінальному провадженні або ухвалу про закриття кримінального провадження. Верховний Суд відзначив, що витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів, оскільки реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року по справі № 333/6816/17 (провадження № 14-87цс20) зроблено висновок, що «Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим». На підставі вищевикладеного, вважає, відсутні підстави стягнення з відповідача страхового відшкодування на користь позивачки згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з відсутністю вироку суду в кримінальному провадженні або ухвали про закриття кримінального провадження, які набрали законної сили та вказували, що шкода здоров`ю позивачки заподіяна з вини водія, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем, та є прямим наслідком спірної ДТП. Також Відповідач заперечує проти стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки такі вимоги суперечать приписам ч.6 ст.81, ч.5 ст.135, ч.ч.2,4 ст.137 та ч.ч. 3,8 ст.141 ЦПК України, ч.ч.2,3 ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Сума витрат на професійну правничу допомогу визначена всупереч приписам ч.ч.2,4 ст.137 та ч.ч.3,8 ст.141 ЦПК України, вимоги про стягнення витрат на правову допомогу не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому відповідач просить суд вважати це клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. На підставі вищевикладеного просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого: Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 ЦК України за положеннями якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2). Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом (ч.3). Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом (ч.4). Відповідно до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1). Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1 ч.2). Відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, врегульовано ст.1187 ЦК України, згідно з якою джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч.1). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2). Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5). За роз`ясненнями Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини (абз.1 п.4). Тобто, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду, завдано життю та здоров`ю особи, на чому неодноразово зауважував Верховний Суд (справи №751/8121/17 від 14.01.2019; №500/2095/15-ц від 10.01.2019; №757/59802/16-ц від 05.12.2018). Доказом того, що смерть [PERSON] стала наслідком дії джерела підвищеної небезпеки під час ДТП 29.11.2021, тобто доказом безпосереднього причинного зв`язку між подією ДТП і шкодою, спричиненою її наслідками, є чинний вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18.10.2022 у кримінальній справі №233/61/22 (а.с.76-81), яким [PERSON] був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, за таких обставин: «29 листопада 2021 року приблизно о 12 годині 48 хвилин в світлий час доби, водій [PERSON] , [INFO] , в порушення п.2.1 «а» Правил дорожнього руху України, відповідно до якого: Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: a) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; не маючи при собі посвідчення на право керування транспортними засобами відповідної категорії, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 219060-110-40 СПГ», реєстраційний номер [NUMBER] , діючи в порушення вимог п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, відповідно до якого: 2.9 Водієві забороняється: a) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин»; перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись в лівій смузі руху по проїжджій частині пр. Ломоносова, яка має дві смуги руху в кожному напрямку, в м. Костянтинівка Краматорського району Донецької області, з боку вулиці Шмідта, в напрямку вулиці Ємельянова, зі швидкістю не менше ніж 81,8 км/год, діючи тим самим в порушення п.п.12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, відповідно до яких: п.12.4: У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год; п.12.9 Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил. Рухаючись вказаним напрямком, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого в районі перехрестя з вулицею Плотинною, перед ним, в лівій смузі руху став знижувати швидкість та зупинився попутний легковий автомобіль, водій якого пропускав двох пішоходів, які рухались пішохідним переходом один за одним, справа наліво відносно напрямку їх руху, серед яких другою йшла потерпіла [PERSON] , [INFO] . При проїзді вказаного пішохідного переходу водій [PERSON] , в порушення вимог п.п.10.1, 11.1, 11.4, 18.4 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: п.10.1: Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п.11.1: Кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними; п.11.4: На дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги; п.18.4: Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека; діючи необережно, проявляючи злочинну недбалість, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не маючи перешкод технічного характеру, об`єктивно маючи можливість виявити небезпеку для руху у вигляді пішохода [PERSON] , та усвідомлюючи, що перед нерегульованим пішохідним переходом зменшив швидкість та зупинився попутний для нього транспортний засіб, не зменшив швидкість та не зупинився, після чого не переконавшись у безпечності виконуваного ним маневру на дорозі з двостороннім рухом, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, об`їжджаючи попутний транспортний засіб, який стояв перед пішохідним переходом та пропускав пішоходів, та на зустрічному боці дороги передньою лівою частиною керованого ним автомобіля скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , яка рухалась справа наліво відносно напрямку його руху, в зоні дії дорожніх знаків 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід», та яка в момент наїзду знаходилась лівою боковою стороною свого тіла до автомобіля під керуванням [PERSON] . В результаті даної ДТП пішохід [PERSON] отримала такі тілесні ушкодження: масивна поєднана травма тіла, множинні переломи ребер до декількох анатомічних ліній зліва, перелом ключиці зліва, масивні переломи кісток черепа з ушкодженням твердої мозкової оболонки та множинними крововиливами під м`яку мозкову оболонку, закритий перелом великогомілкової та малогомілкової кісток зліва, синець на повіках правого ока з переходом на виличну ділянку та ділянку правої щоки, масивне садно в лобній області справа з переходом на тім`яну область, синець по задній поверхні правого ліктьового суглобу з раною на його фоні, садна на тильній поверхні правої кисті, синець по внутрішній поверхні лівого гомілковостопного суглобу з раною на його фоні, ділянка осадження епідермісу по зовнішній поверхні лівої гомілки в нижній третині, явища порушення мікроциркуляції у нирках. Зазначені ушкодження стосовно до живих осіб по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення, і знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті. Смерть [PERSON] настала [INFO] в автомобілі швидкої медичної допомоги по дорозі в лікарню, внаслідок розвиненого у неї травматичного шоку, обумовленого вищевказаною поєднаною травмою тіла. Допущені водієм [PERSON] порушення вимог п.п.10.1,11.1,11.4,18.4 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та суспільно небезпечними наслідками у вигляді смерті [PERSON] ». Вищезгадуваним вироком також задоволений цивільний позов позивача [PERSON] заявлений до відповідача [PERSON] «про відшкодування моральної шкоди та процесуальних витрат на правову допомогу» та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 150000,00 грн. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19.01.2023 вирок суду першої інстанції залишений без змін і з цієї дати набрав законної сили (а.с.82-83). Згідно з копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] (а.с.20), [INFO] у місті Костянтинівка Краматорського району Донецької області у віці 32 роки настала смерть [PERSON] , [INFO] . Позивачкою [PERSON] , як матір`ю [PERSON] (на підтвердження чого надана копія свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , - на а.с.21), заявлений спір до ПАТ «СК «ТАС» про стягнення страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілої, у розмірі 72000,00 грн, та про стягнення витрат на поховання у розмірі 15630,00 грн. Розмір понесених витрат на поховання [PERSON] у сумі 8400,00 грн та у сумі 7230,00 грн (загалом - 15630,00 грн) позивачка підтвердила товарними чеками від 30.11.2021 (а.с.23,26). Моральна втрата оцінена позивачкою у 72000 грн 00 коп. Станом на дату ДТП відповідальність водія транспортного засобу марки ВАЗ219060-110-40 СПГ, номерний знак [NUMBER] , 2012 року випуску, за спричинену шкоду майну третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, - була застрахована відповідно до Полісу № АР/9268758 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів строком дії 24.03.2021 - 23.03.2022. Цим Полісом, який діяв на момент настання ДТП, передбачена страхова сума на одного потерпілого: - за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - двісті шістдесят тисяч грн, - за шкоду, заподіяну майну, - сто тридцять тисяч грн; Розмір франшизи - одна тисяча п`ятсот грн; Страхувальник - [PERSON] , [INFO] . Забезпечений транспортний засіб (ТЗ) - автомобіль ВАЗ219060-110-40 СПГ, номерний знак [NUMBER] , 2012 року випуску (а.с.73). Порядок і умови виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Відповідно до п.2.1. ст.2 Закону № 1961-IV, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно зі ст.6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з п.22.1 ст.22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 1.12. статті 1 Закону № 1961-IV визначено, що дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. За приписами статті 27 Закону № 1961-IV «Шкода, пов`язана із смертю потерпілого»: - 27.1. Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди; - 27.2. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку; - 27.3. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами; - 27.4. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку; - 27.5. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Відповідно до п.33-1.1. ст.33-1 Закону № 1961-ІУ особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально. Згідно з п.35.1. ст.35 Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. Позивачка у передбаченому Законом № 1961-ІУ порядку до відповідача як страховика не зверталася, відповідно питання про виплату страхового відшкодування відповідачем не вирішувалося. Обставина звернення потерпілого до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою, проте ця обставина не виключає можливість потерпілого звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Це стала позиція, яка знайшла своє відображення у практиці Великої Палати, полягає у тому, що положення Закону України «Про обов`язкове страхування….» визначають конкретні права та обов`язки страховика, страхувальника та потерпілого. При цьому обов`язок страхової компанії розпочати врегулювання випадку та здійснити виплату протягом 90 (дев`яносто) днів розпочинається з моменту надходження від потерпілого відповідної заяви на виплату. Норми закону є позасудовою процедурою врегулювання спору, а тому сам потерпілий має право обирати, що йому робити - піти з заявою про виплату до страхової, чи звернутися з позовом до суду про виплату страхового відшкодування, і така вимога не буде передчасною в межах судового провадження (постанови № 756/3004/18 від 16.06.2021; № 447/1403/19 від 02.06.2021; № 910/6013/20 від 12.02.2021). Тому суд вважає помилковими доводи сторони відповідача про передчасність звернення позивачки з дійсним позовом до суду. Вирішуючи питання обґрунтованості заявлених позивачкою позовних вимог, суд враховує положення п.27.4. статті 27 Закону № 1961-IV «Шкода, пов`язана із смертю потерпілого», згідно з яким страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, загальний розмір якого стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Розмір мінімальної заробітної плати на час ДТП 29.11.2021 складав 6000,00 грн (Закон України «Про Державний бюджет на 2021 рік»). Тож загальний розмір витрат на поховання не може перевищувати 72000,00 грн. Позивачкою заявлене до стягнення страхове відшкодування витрат на поховання у розмірі 15630,00 грн, який не перевищує 72000,00 грн, і що підтверджене належними та допустимими доказами. Тож, в цій частині позов підлягає задоволенню. В частині вимог стягнення страхового відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю внаслідок ДТП дочки позивачки, належить відмовити, враховуючи таке: За положеннями статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1). Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2). Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4). Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.5). Оскільки питання відшкодування моральної втрати позивачки у визначеному нею розмірі вирішено чинним вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18.10.2022 у кримінальній справі №233/61/22, яким цивільний позов [PERSON] заявлений до [PERSON] задоволений повністю, стягнуто з відповідача на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди 150000 (сто п`ятдесят тисяч ) гривень 00 копійок, інших підстав для додаткового відшкодування стороною позивачки не заявлено, позов в цій частині не обгрунтований. Тож позов підлягає частковому задоволенню. Щодо судових витрат: Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (п.1 ч.2). Як визначено ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях позивачка звільнена на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». За приписами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тож, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 992,40 грн, виходячи з такого: Відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З 01 січня 2022 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» в розрахунку на місяць у розмірі 2684 грн. Отже, при поданні позову розмір судового збору в частині стягнення заборгованості по заробітній платі не мав бути меншим за 992,40 грн. Оскільки 1% від задоволеної до стягнення грошової суми менший за 992,40 грн (>156,30 грн = 15630,00 грн*1%), тому з відповідача в доход Держави належить стягнути судовий збір у сумі 992,40 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України відносить витрати на професійну правничу допомогу. За приписами ст.137 ЦПК України: «1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами». Тобто розмір витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, входить до предмету доказування у справі. На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу стороною позивача надані: - Нотаріально посвідчена 03.12.2021 довіреність (з правом передоручення), якою [PERSON] уповноважила фізичну особу Мелеха П. О. представляти її інтереси у суді по факту події, що мала місце 29.11.2021, в результаті якої загинула її дочка [PERSON] (а.с.30); - Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № Ж 594 від 03.12.2021 між Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» в особі керуючого партнера Мелех Дмитра Орестовича, з однієї сторони, і [PERSON] , з іншої сторони (а.с.31-32); - Додаток від 17.12.2021 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № Ж 594 від 03.12.2021, укладений про те, що плата за надані Адвокатським об`єднанням послуги на виконання Договору про надання професійної правової допомоги становить 3000 (три тисячи) грн за 1 (одну) годину роботи (а.с.33); - Детальний розрахунок робіт (наданих послуг), виконаних для надання правничої (правової) допомоги від 11.01.2022, складений про те, що на підставі Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № Ж 594 від 03.12.2021 Адвокатське об`єднання «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» надало [PERSON] правничу (правовоу) допомогу, обумовлену Договором щодо захисту інтересів останньої шляхом підготовки та подання позовної заяви до АТ «Страхова група «ТАС» (приватне) про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи у такому обсязі: Правовий аналіз наявних доказів (документів) по справі (1 година) - 3000,00 грн., Опрацювання законодавчої бази, що регулюють відносини між позивачем та відповідачем; формулювання правової позиції по веденню справи та вибір стратегії; аналіз судової практики (1 година) - 3000,00 грн; Написання, підготовка, копіювання та надсилання позовної заяви з додатками в суд (в т.ч. сторонам) (4 години) - 12000,00 грн, Загалом - 18000,00 грн (а.с.34); - Ордер на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] , виданий 13.01.2022 Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» адвокату Стефківському Володимиру Івановичу (а.с.35). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року (справа № 904/4507/18) вказала на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Ураховуючи наведене, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин справи, оцінивши подані позивачкою докази на підтвердження обґрунтованості вимог компенсування витрат на професійну правничу допомогу, суд дістає висновку, що вимоги стягнення витрат позивачки на професійну правничу допомогу не обґрунтовані. Так, пп.3.1.3. п.3.1. Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № Ж 594 від 03.12.2021 передбачений обов`язок Клієнта своєчасно та в повному обсязі оплатити послуги Адвокатського об`єднання на умовах цього Договору. Єдина така умова зафіксована у пп.3.2.2. п.3.2. Договору, яким передбачено здійснення оплати Клієнтом наданих Адвокатським об`єднанням послуг лише після одержання грошової компенсації за спричинену шкоду. Доказів одержання позивачкою грошової компенсації за спричинену шкоду, як і доказів оплати послуг Адвокатського об`єднання, нею суду не надано та про наявність таких не зазначено. Тож, витрати позивачки на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції компенсації не підлягають.

Outcome: partial