Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-16 00:00:00

В жовтні 2022 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона (позивачка) з 9 липня 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та проживала разом з ним однією сім`єю. [PERSON] працював в ДП «Тетерівський лісгосп» на посаді водія. 19 квітня 2022 року, під час виконання своїх трудових обов`язків, в робочий час, внаслідок наїзду автомобіля на протитанкову міну, яку залишено військовослужбовцями збройних сил рф, [PERSON] загинув. Створеною для цього комісією було проведено спеціальне розслідування даного нещасного випадку та складено відповідний акт за формою Н-1, яким підтверджено, що вказаний нещасний випадок стався в робочий час під час виконання [PERSON] свого трудового обов`язку. В зв`язку з втратою чоловіка вона (позивачка) зазнала тяжких моральних страждань та завдану їй моральну шкоду оцінює в розмірі 200 000 грн., яку має їй відшкодувати відповідач. Тому просила стягнути з відповідача на свою користь на відшкодування завданої їй моральної шкоди 200 000 грн. Ухвалою суду від 17 жовтня 2022 року було відкрито провадження у справі, ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 10 листопада 2022 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому той зазначив, що проведеним спеціальним розслідуванням нещасного випадку, що стався 19 квітня 2022 року, не було встановлено вини відповідача у настанні цього нещасного випадку, а тому у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позов підтримали, викладене підтвердили, вважали, що нещасний випадок з чоловіком позивачки трапився саме з вини відповідача, який, не маючи акту розмінування території, направив туди загиблого для виконання робіт. Представник відповідача Демидов Я.М. в судовому засіданні позов не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позов, вважав, що зазначений нещасний випадок стався хоч і в робочий час та при виконанні трудових обов`язків [PERSON] , однак, внаслідок дії обставин непереборної сили і потерпілий знав про особливу небезпеку проведення робіт на територіях, де відбувались бойові дії. Чи здійснювались заходи щодо забезпечення безпечних умов праці в умовах воєнного стану та розмінування території лісгоспу йому невідомо, відповідних документів надати суду не може. Вислухавши пояснення позивачки, її представника та представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка була дружиною [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу (а.с.9,122). Чоловік позивачки [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював на посаді водія автотранспортних засобів транспортного цеху, виключений із списків особового складу з 19 квітня 2022 року в зв`язку зі смертю за наказом ДП «Тетерівський лісгосп» № 44-о від 25 квітня 2022 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с.21,84-85) та визнається сторонами. Як вбачається з матеріалів (а.с.10,12-20) та що визнається сторонами, 19 квітня 2022 року з [PERSON] стався нещасний випадок, внаслідок якого він загинув, за наступних обставин. 18 квітня 2022 року [PERSON] отримав усне розпорядження від начальника транспортного цеху ДП «Тетерівський лісгосп» Савченка С.Д. про те, що 19 квітня 2022 року він разом зі старшим майстром лісу [PERSON] повинен займатись вивезенням лісопродукції з кварталу 53 виділу 3 Мирчанського лісництва. 19 квітня 2022 року, близько 7 год. 30 хв., [PERSON] прийшов на роботу, отримав шляховий лист та вантажним автомобілем марки КАМАЗ 43101, д.н.з [NUMBER] поїхав у с.Поташня Бородянського району Київської області за старшим майстром лісу [PERSON] , після чого вони разом заїхали в ліс та, проїхавши приблизно 3 км по лісовій дорозі, наїхали на вибуховий пристрій, внаслідок чого стався вибух, [PERSON] загинув на місці, а [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Згідно акту спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 19 квітня 2022 року близько 8 години 30 хвилин, форми Н-1/П від 29 липня 2022 року вказаний нещасний випадок стався в робочий час під час виконання [PERSON] своїх трудових обов`язків, осіб, дії або бездіяльність яких призвела до настання нещасного випадку, не встановлено (а.с.12-20). Згідно з ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За змістом ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, компенсується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ч.1 ст.160 Кодексу законів про працю України, постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Отже, суд приходить до висновку, що нещасний випадок з потерпілим [PERSON] стався у тому числі з вини відповідача, який не забезпечив безпечні умови праці працівників на підприємстві. Так, достовірно знаючи про небезпеку перебування на територіях, де відбувались бойові дії через збройну агресію рф та були деокуповані лише на початку квітня 2022 року, не маючи відповідних документів щодо проведення розмінування території лісгоспу, відповідач на свій власний ризик вже 19 квітня 2022 року направив [PERSON] в небезпечну місцевість для виконання виробничих завдань. При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що в акті розслідування нещасного випадку, не вказано осіб, дії або бездіяльність яких призвела до настання нещасного випадку, та зазначено, що такі особи не були встановлені, оскільки дана обставина не спростовує висновків суду. Суд враховує, що установлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст.16 ЦК України. Відповідно до положень ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Приймаючи до уваги глибину моральних страждань позивачки, яка є дружиною загиблого [PERSON] , те, що вона втратила чоловіка, непоправність понесеної нею втрати, завданої смертю рідної людини, ураховуючи приписи законодавства України та принципи розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а тому визнає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки на відшкодування завданої моральної шкоди 200 000 грн., що, на думку суду, є співмірним понесеним нею (позивачкою) стражданням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід бюджету судовий збір в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень (1% від 200 000 грн.).

Outcome: approved