Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 05.06.2008 року між ним та відповідачем був укладений шлюб. Від даного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Шлюб із [PERSON] виявився невдалим. На протязі із 2016 року він з відповідачкою не підтримують фактичні шлюбні відносини, проживають окремо. Причиною припинення фактичних шлюбних відносин стало те, що у них відсутні спільні інтереси, мають різні погляди на життя, шлюб та сім`ю, відсутнє взаємопорозуміння. 15.09.2022 року ним була подана до Лохвицького районного суду позовна заява про розірвання шлюбу із [PERSON] . Рішеням Лохвицького районного суду шлюб розірвано. Після того, як вони із відповідачкою припинили підтримувати фактичні шлюбні відносини, їх син [PERSON] залишився проживати разом зі ним, а дочка [PERSON] , залишилася проживати разом із матір`ю. При цьому [PERSON] виїхала із місця реєстрації і постійного місця проживання у м. Київ, точна адреса йому не відома, разом із дочкою. Син із 2016 року до даного часу проживає разом з ним, перебуває на його утриманні, навчається у 7 класі Васильківської філії Лохвицької гімназії № 1. На даний час відповідачка не цікавиться життям, здоров`ям та розвитком сина [PERSON] і таким чином не виконує свої батьківські обов`язки, передбачені ст. 150 Сімейного кодексу України, тому з метою забезпечення інтересів дитини виникла необхідність позбавити батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 23.01.2023р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадженння та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 06.03.2023 р. підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду, в судове засідання викликано для з`ясування думки неповнолітнього [PERSON] та педагога та/або психолога Васильківської філії Лохвицької гімназії № 1, учнем якої є дитина. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Позивач, відповідаючи на запитання суду, пояснив, що він звернувся до суду з позовом і для того, що можна було без згоди відповідачки виїжджати з дитиною за кордон, а також вважав на непотрібне просити суд стягувати з відповідачки аліменти на утримання сина. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечила проти задоволення позову, просила суд не позбавляти її батьківських прав, зазначила, що матеріально сину допомагає шляхом перерахування коштів позивачу та його теперішній співмешканці [PERSON] , вона працює, хоча і неофіційно, в м. Київ швачкою, підприємство виконує замовлення на пошиття одягу для військових; позивач особисто їй казав, що зверувся з цим позовом, щоб уникнути мобілізації; син на канікулах приїжджав до неї в м. Київ, і вона з дочкою та сином спільно проводили час; також пояснила, що їй дуже б хотілося, щоб син, якщо виявить бажання, з наступного навчального року проживав з нею, хоча не заперечує, щоб він спілкувався з позивачем та проживав з ним до кінця цього навчального року. Представник третьої особи ССД виконавчого комітету Лохвицької міської ради в судовому засіданні підтримала висновок наданий 20.02.2023 року, при цьому зазначила, що такий висновок було надано на підставі того, що відповідач не займалася вихованням сина та не піклувалася про нього останнім часом. Опитаний поза межами залу судового засідання в присутності психолога [PERSON] та педагога [PERSON] неповнолітній [PERSON] пояснив, що любить обох батьків, на даний час проживає з татом та його співмешканкою, в якої також є два сини; з мамою він спілкується по телефону; хотів би проводити час як з татом, так і з мамою та сестрою. До мами в м. Київ їздив декілька разів, мама водила в парк, по магазинах, вона йому купила телефон та передає кошти для нього. Суд вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження в с. Христанівка Лохвицького району Полтавської області, [INFO] народився [PERSON] , батьком якого записаний [PERSON] , матір`ю- [PERSON] (а.с. 4). Заочним рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 01.11.2022 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.37-38). З довідок виконавчого комітету Лохвицької міської ради від 05.10.2022 року № 268, 269, вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Фактично проживає без реєстрації місця проживання [ADDRESS] разом зі своїм сином [PERSON] , [INFO] . За вищевказаною адресою зареєстрована та проживає співмешканка [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , разом з своїми синами, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За місцем реєстрації [PERSON] проживає. Разом з ним зареєстровані, але не проживають за місцем реєстрації за вищевказаною адресою: мати - [PERSON] , [INFO] ; брат - [PERSON] , [INFO] ; дружина - [PERSON] , [INFO] ; донька - [PERSON] , [INFO] ; син - [PERSON] , [INFO] (а.с.6, 9). Як вбачається p акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 05.10.2022 року, [PERSON] та син [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] разом з сином проживає без реєстрації місця проживання в [ADDRESS] . Син перебуває на його утриманні, займається його вихованням. За даною адресою разом з ними проживають співмешканка [PERSON] , [INFO] , разом з своїми синами, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.8). 06.10.2022р. директором Лохвицької гімназії № 1 була видана довідка № 74, в якій зазначено, що вихованням, навчанням та матеріальним забезпеченням свого сина [PERSON] протягом останніх 6 років займається батько [PERSON] ; мати [PERSON] жодного разу не була присутня на батьківських зборах, не цікавилася, навіть в телефонному режимі, навчанням свого сина (а.с. 7). У Висновку служби у справах дітей виконавчого комітету Лохвицької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] від 17.02.2023 р. зазначено, що орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 31-34). Надаючи правову оцінку позовним вимогам стосовно позбавлення батьківських прав та наданим доказам, суд зазначає наступне. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При цьому у частині четвертій статті 164 СК України визначено, що під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Пленум Верховного Суду України в Постанові №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та про поновлення батьківських прав», наголошує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто позбавлення прав на виховання, захист інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Як вбачається з самого висновку, зі слів дитини мати дійсно не проживає з ними, періодично спілкується з дитиною в телефонному режимі, вітала з Днем народження та надсилала кошти, пропонувала неодноразово приїхати до неї за місцем її проживання (м.Київ). Сам [PERSON] прихильно ставиться до своєї матері, бажає підтримувати зв`язок з нею та сестрою [PERSON] . Всі наведені факти підтверджує мати (а.с.33). Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітнього сина має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19. Враховуючи вищенаведене, та думку неповнолтінього [PERSON] , висловлену ним в суді, висновокоргану опіки та піклування виконавчого комітету Лохвицької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] , не може бути покладено в основу рішення, а повинен оцінюватися в комплексі з іншими доказами по справі з метою забезпечення найкращих інтересів дитини. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Як вказано в ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України"). Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року). Позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя. Однак, на думку суду, у даній ситуації таке втручання не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне невиконання відповідачем своїх обов`язків, зокрема стосовно участі у вихованні дитини. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків щодо виховання. Необхідно також установити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Для виявлення таких обставин суд ретельно перевірив докази, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, та вважає що, позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності, тому суд застосовує її тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультативними. До суду не було надано доказів того, що відповідач жорстоко поводилася з дитиною, перебуває на обліку щодо захворювання на алкоголізм чи наркоманію, або своєю поведінкою негативно впливає на виховання. Позивачем не надані суду допустимі і беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками відповідачем, які б свідчили про ухилення від виховання сина і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, більше того зі слів самої дитини встановлено, що відповідачка, по можливості, спілкується з сином, надає посильне матеріальне забезпечення для нього, у зв`язку з чим необхідно відмовити в задоволенні позову. Крім того, суд зазначає, що враховуючи те, що в державі Україна в даний час відбуваються воєнні дії, введений воєнний стан, відбувається мобілізація, та беручи до уваги пояснення відповідачки та відповіді позивача на запитання, у суду виникли сумніви щодо того, чи не є подання позивачем цього позову зловживанням своїми правами, та чи не має цей спір очевидно штучний характер в розумінні п. 4 ч. 2 ст. 44 ЦПК України. Оскільки суд відмовив у задоволенні позову, судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed