Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

25.03.2021 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які заявою від 16.08.2022 року уточнив та просить встановити факт, що [PERSON] , який помер [INFO] є рідним дідусем по батьківській лінії [PERSON] , [INFO] та визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер його дідусь [PERSON] , за життя заповіт він не залишив, позивач являється спадкоємцем за законом за правом представлення, оскільки його батько [PERSON] , який є за законом спадкоємцем першої черги помер [INFO] , тобто до відкриття спадщини після смерті його батька, однак письмовою відповіддю Ізмаїльської державної нотаріальної контори №1483/02-14 від 03.12.2020 року, [PERSON] було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] , оскільки відсутні документи, які встановлюють родинний зв`язок та відсутні документи, які посвідчують право власності на спадкове майно. Підтвердити той факт, що [PERSON] є онуком [PERSON] можуть свідки. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні, вказав, що [PERSON] всиновив [PERSON] . Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечує проти їх задоволення. За обставинами справи пояснила, що батько позивача [PERSON] народжений матір`ю поза шлюбом як одинокою матір`ю, про що свідчить запис в актовому записі про народження. Визнання батьківства чи усиновлення в подальшому не здійснювалось. Будь які документи, які вказують на те, що [PERSON] є батьком [PERSON] , який народився [INFO] відсутні. Крім того, [PERSON] , померлий [INFO] , в період з вересня 1960 року по листопад 1963 року перебував в лавах радянської армії, що виключає можливість народження дитини від нього. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він знає [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з 1981 року, вони свати. За цей час ніхто не говорив, що [PERSON] не рідний син [PERSON] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що з [PERSON] вона познайомилась у 1983-1984 роки. Вона бувала в них у гостях. [PERSON] називав [PERSON] своїм сином. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначила, що вона племінниця [PERSON] та донька [PERSON] . [PERSON] був не рідним сином діда [PERSON] , сином [PERSON] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що знає цю сім`ю з 1984 року. Про те, що [PERSON] не рідний син [PERSON] вона знала. [PERSON] жив у флігелі, [PERSON] говорила, що батька [PERSON] теж звали [PERSON] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона являється дружиною [PERSON] . [PERSON] казав, що [PERSON] не його син і [PERSON] це підтверджувала. Вислухавши представника позивача та відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №241490233 від 22.01.2021 року. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00024175458 від 08.10.2019 року, [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] , згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 57842001 від 08.10.2019 року, наданого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , померлого [INFO] - відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являється: - син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 12.07.1971 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС. Згідно до вимог ч.1 ст.1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Позивач звертається з позовними вимогами, посилаючись на те, що він [PERSON] являється онуком [PERSON] , померлого [INFO] та має право на спадкування за правом представлення оскільки його батько [PERSON] помер [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , повторно виданим 14.11.2020 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), тобто до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] . Посилання представника позивача на те, що [PERSON] всиновив [PERSON] не знайшли своє документальне підтвердження. Згідно довідки КУ «Ізмаїльський архів» №4-Р від 26.10.2020 року, в документах виконкому Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих за 1963-1969 роки відомості про всиновлення [PERSON] відсутні. Відповідно до запису акта про народження №730 від 19.09.1961 року, [PERSON] народився [INFO] та його матір`ю записана [PERSON] , відомості про батька відсутні. Згідно актового запису про шлюб № 47 від 23.01.1967 року був укладений шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На підставі відповіді Ізмаїльського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області від 14.09.2012 № 2373/61-18 в архіві відсутній актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] . Крім цього, матеріали справи не містять доказів зміни прізвища [PERSON] на [PERSON] . Згідно записів у військовому квитку [PERSON] серії [NUMBER] , [PERSON] 16.10.1960 року був призваний на військову службу до лав радянської армії та був демобілізований 19.11.1963 року на підставі наказу МО СРСР №203 від 03.09.1963 року. Відповідно до записів у трудовій книжці [PERSON] , [INFO] [PERSON] був зарахований на курси матросів ЦКК у Радянському Дунайському пароплавстві на підставі наказу №863 від 12.12.1963 року. Таким чином, враховуючи вищезазначені документи, суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що його батько [PERSON] , [INFO] був сином [PERSON] , померлого [INFO] . Допитаними в судовому засіданні свідками цей факт також не був встановлений. Письмовою відповіддю Ізмаїльської державної нотаріальної контори №1483/02-14 від 03.12.2020 року, [PERSON] було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] , оскільки відсутні документи, які встановлюють родинний зв`язок та відсутні документи, які посвідчують право власності на спадкове майно. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України у п. 27 Постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року №2, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 77, 78) в порядку, передбаченому статтями 235, 237, 239 ЦПК України в новій редакції. Таким чином, посилаючись на викладені обставини та норми закону, суд вважає, що позивачем не було доведено тих фактів, на які він посилається, хоча, відповідно до ст. 12, ч. 2 ст. 78, ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Такі докази позивачем представлені не були, а тому суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] , про встановлення факту, що [PERSON] , померлий [INFO] є рідним дідусем [PERSON] , [INFO] та визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed