Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

У листопаді 2022 року Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в інтересах малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] , [INFO] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Комунальний заклад «Запорізька загальноосвітня санаторна школа-інтернат №7» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на профілактичному обліку у відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради перебувають малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , як такі, що опинились у складних життєвих обставинах, через ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. 03.02.2022 року відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради спільно з інспекторами патрульної поліції під час здійснення профілактичного рейду територією району були відвідані діти за адресою: [ADDRESS] . За результатом відвідання встановлено, що в помешканні не були створені умови для нормального життя та виховання дітей, панувала антисанітарія, були складені акти проведення оцінки рівня безпеки дітей, згідно з якими, для дітей перебувати в таких умовах було небезпечним, томи вони були тимчасово влаштовані до КНП «Міська дитяча лікарня №1» для медичного огляду. По відношенню до матері дітей поліцією складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП. Постановами Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.09.2021 року (справа № 335/8445/21) та від 28.04.2022 року (справа № 335/1665/22) [PERSON] визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. Мати дітей [PERSON] 03.02.2022 року написала заяву про тимчасове влаштування її дітей до православного дитячого будинку «Надія». Батько дітей [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане 04.01.2022 року Вознесенівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). 18.02.2022 року відділом по району спільно з Запорізьким міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, проведено повторне обстеження умов проживання родини [PERSON] , за підсумками якого встановлено деяке поліпшення умов проживання, проте в кімнаті все ще був присутній неприємний запах, мухи, комахи. Згідно з оцінкою потреб родини [PERSON] складеною Запорізькими міським центром соціальних служб, в родині наявні складні життєві обставини. Під час обстеження умов проживання [PERSON] висловила бажання повернути дітей в свою родину, їй надано консультацію щодо переліку необхідних документів для розгляду вказано питання. Відповідно до довідок Комунального закладу «Запорізька загальноосвітня санаторна школа-інтернат №7» від 15.08.2022 року №81 та №83, Малолітній [PERSON] навчається в 4-б класі вказаного закладу, а малолітня [PERSON] була зарахована до 1-б класу вказаного закладу. Згідно з характеристиками дітей, виданими вказаним навчальним закладок, мати дітей не цікавилась навчально-виховною діяльністю дітей, жодного разу не з`являлась у закладі освіти, не відвідувала батьківські збори та свята. Зв`язок із класним керівником не підтримує. З [PERSON] проводились бесіди класними керівниками, проте вона не виконує рекомендації педагогічних працівників. Протягом 2020-2022 року до відділу по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради не однократно надходили від вказаного навчального закладу листи про відсутність дітей на заняттях без поважних причин. Відповідно до листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» від 05.09.2022 року №1503/01-08, малолітті [PERSON] та [PERSON] знаходились під спостереженням Центру з народження. З 2017 року мати не виконувала батьківські обов`язки стосовно стану здоров`я дітей, не приходила з ними на прийом в поліклініку, не виконувала призначення лікарів, не спілкувалась з лікарем, не відповідала на телефонні дзвінки та повідомлення. На прийоми до лікаря дітей приводив батько, лікування проводилось згідно призначення лікаря, але дітей невчасно приводили нагляд. При оглядах діти були неохайні та недоглянуті, слідів насилля чи побиття помічено не було. В зв`язку з початком воєнних дій на території України, діти були евакуйовані разом з дитячим будинком за межі м. Запоріжжя. В Православному дитячому будинку «Надія» з дітьми проведені бесіди з метою з`ясування їх думки щодо позбавлення матері батьківських прав по відношенню до них. За підсумками бесід діти заперечували проти позбавлення матері батьківських прав. Останній раз мати дітей виходила на телефонний дзвінок навесні 2022 року, після чого перестала виходити на зв`язок, до відділу по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з питання повернення дітей в свою родину та інформації щодо їх життя, стану здоров`я, утримання так і не звернулась. Крім того в 2013 році до відділу по Вознесенівсьокму району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради вже надходила інформація про родину [PERSON] , а саме згідно з листом КУ «Міська дитяча клінічна поліклініка №2» від 23.07.2013 року № 01-11/140 мати з січня 2013 року не виконувала рекомендації лікарів щодо лакування сина [PERSON] , дитина потребувала стаціонарного лікування неврологічного профілю, чого мати не забезпечувала. Проте в ході проведеної відділом по району служби 9управління) у справах дітей Запорізької міської ради роботи профілактично-виховного характеру із матір`ю дітей вона влаштувала сина на стаціонарне лікування до санітарію та на якийсь час змінила своє ставлення до виконання батьківських обов`язків. Питання доцільності або недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до її дітей розглядалась на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації міської ради 20.10.2022 року. Запросити [PERSON] на засідання не виявилось можливим через відсутність зв`язку із нею. За підсумками засідання, враховуючи наявні документи та відсутність позитивних змін у ставленні [PERSON] до виконання батьківських обов`язків, її систематичне та свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків, комісія дійшла висновку про наявність підставі позбавлення [PERSON] батьківських прав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України та направлення до суду матеріалів та позову про позбавлення її батьківських прав по відношенню до малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Позивач зазначає, що [PERSON] веде асоціальний спосіб життя, який створює загрозу життю та здоров`я малолітніх [PERSON] та [PERSON] , ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а саме: не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, діти не навчаються, пропускають заняття з поважних причин, чим порушується їх право здобуття повної загальної середньої освіти та ст. 53 Конституції України про обов`язковість здобуття повної загальної середньої освіти. Все вищезазначене відповідає поняттю «ухилення від виконання батьківських обов`язків», викладеним у п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року № № «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». Відповідно до п. ст. 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи вищевикладене, з метою захисту прав малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , позивач просив позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до вказаних дітей. Стягнути з [PERSON] на корись особи або установи, яка буде здійснювати опіку над вказаними дітьми, аліменти на їх утримання у розмірі всіх сукупних доходів, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2022 року вказану справу передано на розгляд судді Макарову В.О. Ухвалою суду від 25.11.2022 року, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 21.12.2022 року. Ухвалою суду від 18.01.2023 року, закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляду справі по суті на 16.02.2023 ро У судове засідання, призначене на 16.02.2023 року було відкладено на 01.03.2023 року за клопотанням відповідача [PERSON] . Через неявку відповідача в судове засідання, призначене у справі на 01.03.2023 року, судовий розгляд у справі відкладено на 30.03.2023 року. В судовому засіданні 30.30.2023 року представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує у зв`язку з тим, що відповідач на протязі тривалого часу не цікавиться життям дітей. Представники третьої особи в судовому засіданні вважали за доцільне задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою про доставку SMS, про причини неявки суду не повідомила. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначив представник Панченко І.О. у судовому засіданні. За такого суд вважає можливими ухвалити у справі заочне рішення. Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача та думку щодо позову представників третьої особи, оцінивши в сукупності докази відповідно до ст. 89 ЦПК України, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у м. Запоріжжі народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 07.6.2012 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, батьками якого є мати відповідач [PERSON] , а батьком [PERSON] [INFO] у м. Запоріжжі народилась [PERSON] , шо підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 03.06.2015 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, батьками якого є [PERSON] та [PERSON] [INFO] у м. Запоріжжі помер батько дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 04.01.2022 року Вознесенівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). 03.02.2022 року відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради спільно з інспекторами патрульної поліції під час здійснення профілактичного рейду територією району були відвідані діти за адресою: [ADDRESS] . За результатом відвідання встановлено, що в помешканні не були створені умови для нормального життя та виховання дітей, панувала антисанітарія, були складені акти проведення оцінки рівня безпеки дітей, згідно з якими, для дітей перебувати в таких умовах було небезпечним, томи вони були тимчасово влаштовані до КНП «Міська дитяча лікарня №1» для медичного огляду. Згідно постанов Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.09.2021 року (справа № 335/8445/21) та від 28.04.2022 року (справа № 335/1665/22) [PERSON] визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. Згідно заяви [PERSON] особисто підтвердила тимчасове влаштування її дітей до православного дитячого будинку «Надія». 18.02.2022 року відділом по району спільно з Запорізьким міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, проведено повторне обстеження умов проживання родини [PERSON] , за підсумками якого встановлено деяке поліпшення умов проживання, проте в кімнаті все ще був присутній неприємний запах, мухи, комахи. Згідно з оцінкою потреб родини [PERSON] складеною Запорізькими міським центром соціальних служб, в родині наявні складні життєві обставини. Під час обстеження умов проживання [PERSON] висловила бажання повернути дітей в свою родину, їй надано консультацію щодо переліку необхідних документів для розгляду вказано питання. Як вбачається із довідок Комунального закладу «Запорізька загальноосвітня санаторна школа інтернат №7» від 15.08.2022 року №81 та №83, малолітній [PERSON] навчається в 4-б класі вказаного закладу, а малолітня [PERSON] була зарахована до 1-б класу вказаного закладу. Як вбачається з характеристик довідок Комунального закладу «Запорізька загальноосвітня санаторна школа інтернат №7» виданих на ім`я дітей, мати дітей [PERSON] не цікавилась навчально-виховною діяльністю дітей, жодного разу не з`являлась у закладі освіти, не відвідувала батьківські збори та свята. Зв`язок із класним керівником не підтримує. З [PERSON] проводились бесіди класними керівниками, проте вона не виконує рекомендації педагогічних працівників. Протягом 2020-2022 року до відділу по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради не однократно надходили від вказаного навчального закладу листи про відсутність дітей на заняттях без поважних причин. Відповідно до листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» від 05.09.2022 року №1503/01-08, малолітті [PERSON] та [PERSON] знаходились під спостереженням Центру з народження. З 2017 року мати не виконувала батьківські обов`язки стосовно стану здоров`я дітей, не приходила з ними на прийом в поліклініку, не виконувала призначення лікарів, не спілкувалась з лікарем, не відповідала на телефонні дзвінки та повідомлення. На прийоми до лікаря дітей приводив батько, лікування проводилось згідно призначення лікаря, але дітей невчасно приводили нагляд. При оглядах діти були неохайні та недоглянуті, слідів насилля чи побиття помічено не було. Проте, в зв`язку з початком воєнних дій на території України, діти були евакуйовані разом з дитячим будинком за межі м. Запоріжжя. В Православному дитячому будинку «Надія» з дітьми проведені бесіди з метою з`ясування їх думки щодо позбавлення матері батьківських прав по відношенню до них. За підсумками бесід діти заперечували проти позбавлення матері батьківських прав. Згідно позову, останній раз мати дітей виходила на телефонний дзвінок навесні 2022 року, після чого перестала виходити на зв`язок, до відділу по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з питання повернення дітей в свою родину та інформації щодо їх життя, стану здоров`я, утримання так і не звернулась. У 2013 році до відділу по Вознесенівсьокму району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надходила інформація про родину [PERSON] . Згідно з листом КУ «міська дитяча клінічна поліклініка №2» від 23.07.2013 року № 01-11/140 мати з січня 2013 року не виконувала рекомендації лікарів щодо лакування сина [PERSON] , дитина потребувала стаціонарного лікування неврологічного профілю, чого мати не забезпечувала. Проте в ході проведеної відділом по району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради роботи профілактично-виховного характеру із матір`ю дітей вона влаштувала сина на стаціонарне лікування до санітарію та на якийсь час змінила своє ставлення до виконання батьківських обов`язків. Питання доцільності або недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до її дітей розглядалась на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації міської ради 20.10.2022 року. Запросити [PERSON] на засідання не виявилось можливим через відсутність зв`язку із нею. За підсумками засідання, враховуючи наявні документи та відсутність позитивних змін у ставленні [PERSON] до виконання батьківських обов`язків, її систематичне та свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків, комісія дійшла висновку про наявність підставі позбавлення [PERSON] батьківських прав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України та направлення до суду матеріалів та позову про позбавлення її батьківських прав по відношенню до малолітніх [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] не спростовано та не надано жодного доказу, що, як зазначено у позовній заяві вона не веде асоціальний спосіб життя, який створює загрозу життю та здоров`я малолітніх [PERSON] та [PERSON] , ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а саме: не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, діти не навчаються, пропускають заняття з поважних причин, чим порушується їх право здобуття повної загальної середньої освіти та ст. 53 Конституції України про обов`язковість здобуття повної загальної середньої освіти. [PERSON] була присутня під час розгляду справи двічі. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Сукупність зібраних по справі доказів свідчить про те, що відповідач [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , не цікавиться їх навчанням, не забезпечує за ними необхідного догляду: харчування, медичного догляду та лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дітей, як складову виховання, не спілкуються з дітьми; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, тому суд дійшов висновку, що в інтересах дітей, є доцільним позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її дітей сина [PERSON] а доньки [PERSON] . Обставини, зазначені позивачем в позові, повністю підтверджені дослідженими судом письмовими доказами, які наявні в матеріалах справи. Враховуючи, що викладені в позовній заяві твердження позивача в процесі розгляду знайшли своє підтвердження, тривалий період свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, за переконанням суду задоволення позову, найголовніше, буде відповідати інтересам неповнолітніх дітей. При цьому, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки, на думку суду, він складений з урахуванням усіх конкретних обставин справи та не суперечить інтересам дітей. За таких фактичних обставин, вимоги позивача до відповідача про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню. При цьому, суд вважає за доцільне роз`яснити [PERSON] , що вона не позбавлена у подальшому права вирішувати питання про поновлення ї у батьківських правах відносно дітей в порядку, передбаченому ст. 169 СК України. При вирішенні позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей суд виходить з наступного. Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст. 180 СК України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В ході судового провадження встановлено, що відповідач [PERSON] , є матір`ю: [PERSON] . Таким чином, відповідачем порушені права неповнолітніх дітей на матеріальне забезпечення до досягнення повноліття, оскільки законодавством саме на батьків покладається обов`язок по утриманню неповнолітньої дитини. Відповідачем не надано доказів на спростування заявлених позивачем вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. В ході судового розгляду даного позову не встановлено наявності у відповідача інших утриманців або наявності інших обставин, що перешкоджають стягненню з останньої аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Заперечень у виді відзиву на позовну заяву щодо позовних вимог Сарненської міської ради та доказів надання в добровільному порядку коштів на утримання дітей, відповідачем суду подано не було, а тому, з огляду на наведене, суд вважає вимоги позивача про стягнення аліментів з [PERSON] правомірними. Суд вважає за доцільне визначити стягувані з відповідача аліменти відповідно до ст. 183 СК України у частці від заробітку останньої, в розмірі, вказаному у позові, оскільки саме про такий порядок просить у позовній заяві позивач, відповідачем проти цього заперечень не надано. При визначенні розміру аліментів, який має бути стягнуто з відповідача, судом враховується, що згідно із ч. 2 ст. 182 СК України - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, згідно із ч. 1 ст. 183 СК України, визначається судом. Також, згідно зі ст. 430 ЦПК України, суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання до суду даного позову. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved