Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

25.08.2021 року [PERSON] звернулась до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, про стягнення моральної шкоди у розмірі 25000 грн. та матеріальної шкоди у розмірі 375 грн. 80 коп. Позовні вимоги обґрунтовує наступним чином. 16.01.2021 року позивачка отримала повідомлення про притягнення її до адміністративної відповідальності до постанови серії ІД № 00296554 за фактом порушення правил паркування. В той же день, 16.01.2021 року позивачка сплатила штраф у розмірі 200 грн. Однак не зважаючи на добровільну сплату штрафу, відповідачем 13.05.2021 року за вих. №2/8-11555 направлено до органу державної виконавчої служби заяву про примусове стягнення з позивачки в подвійному розмірі вже сплаченого штрафу, наслідком чого стало відкриття виконавчого провадження №65931596 та блокування її рахунків. 08.07.2021 року через мобільний додаток «Монобанк» позивачка побачила повідомлення згідно якого виконавча служба заблокувала на її рахунку 590 грн. Служба підтримки банку 19.07.2021 року повідомила їй, що арешт накладений повністю на рахунок, а не на частину в розмірі 590 грн. 09.07.2021 року через нерозуміння причин обмеження її у позивачки погіршився стан здоров`я, що знайшло своє вираження у підвищеному артеріальному тиску на підставі чого вона була змушена придбати ліки на суму 327 гривень 80 копійок. 12.07.2021 році позивачка звернулась за правовою допомогою до адвоката Чіняєвої О.М., яка зазначила, що відносно позивачки 30.06.2021 року виконавче провадження №65931596 за вищевказаним фактом вчиненим 16.01.2021 року. 12.07.2021 року адвокатом на адресу відповідача направлений адвокатський запит щодо підстав направлення до органу ДВС заяви про примусове виконання рішення, яке добровільно виконано. Листом від 13.07.2021 року відповідач повідомив, що не зміг ідентифікувати платіж позивача, а тому направив заяву до органу ДВС. 12.07.2021 року позивачка звернулась до органу ДВС та подала заяву про ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження №65931596 та заяву про сплату штрафу за виконавчим документом. 23.07.2021 року позивачка все ж ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження та з`ясувала, що провадження все ще не закрито. 01.08.2021 року адвокатом було подано на адресу відповідача адвокатський запит щодо надання доказів направлення на адресу ДВС заяви про виконання постанови про накладення адміністративного стягнення. 02.08.2021 року виконавче провадження №65931596 було закрито. Враховуючи зазначене, позивач прохає стягнути на її користь понесені нею витрати у сумі 375 грн. 80 коп., яка складається з 327 грн. 80 коп. витрати на ліки; 18 грн. витрати на оплату послуг пошти; 30 грн. витрати на оплату паркування через необхідність прибуття до ДВС. Також, позивачка прохає стягнути на її користь 25000 грн. моральної шкоди, оскільки вона протягом 26 днів була протиправно позбавлена можливості користуватись розміщеними на банківських рахунках коштами. Ухвалою суду від 26.08.2021 року було відкрито провадження по справі та призначено дату розгляду. 09.12.2021 року до суду надійшов відзив від відповідача, у якому зазначено, що на адресу інспекції з питань контролю паркування ДМР не надходило інформації сплати штрафу [PERSON] , у зв`язку із чим згідно з законодавством були наявні підстави до направлення постанови для примусового виконання. Відповідно до п. 3.7 глави Постанови Національного банку України № 22 від 21.04.2004 року «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» Визначено, що реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про\~ платіж та документи, з яких здійснюється перерахування коштів одержувачу.\~ Платник відповідає за дані, зазначені у реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". У зв`язку з тим, що позивачем не дотримано принципу повного внесення відомостей про призначення платежу та не повідомлено інспекцію з контролю за паркуванням Дніпровської міської ради твердження про недотримання принципу належного управління не знаходять свого підтвердження, оскільки дії інспекції повністю відповідають вимогам чинного законодавства. Також відповідач зазначив, що належних підтверджень тому, що відповідач повинен сплатити позивачу моральну та матеріальну компенсацію відсутні. Оскільки, позивач не надав у своєму позові доводів щодо наявності усіх елементів даного правопорушення. Враховуючи це відповідач не вбачає за необхідне сплачувати моральну та матеріальну компенсацію позивачці. Ухвалою від 01.04.2022 року, справу прийнято до свого провадження цим складом суду та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих позивачем та відповідачем письмових доказів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16.01.2021 року позивачем отримано повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності до постанови серії ІД № 00296554 за фактом порушення правил паркування за ст. 152-1 КУпАП. 16.01.2021 року [PERSON] перерахувала на рахунок зазначений у повідомленні про притягнення до адміністративної відповідальності грошові кошти у розмірі 200,00 грн., згідно платіжного квитанції № 0.0.1978807664.1. 30.06.20221 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження № 65931596 з примусового виконання постанови Інспекції з питань контролю за паркуванням РАП № 286953255 від 23.02.2021 року. 02.08.2021 року виконавче провадження № 65931596 закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку із повним виконанням. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 56 Конституції України кожному\~гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~1173\~ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів Згідно ст.\~1174\~ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи Застосовуючи\~статті 1173,1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Отже, необхідною підставою для відшкодування такої шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач. Згідно ч. 4 ст. 307 КУпАП, у разі несплати штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення документ, що підтверджує його сплату, або його копія не пізніше трьох робочих днів після закінчення строку, передбаченого\~частиною першою\~цієї статті, надсилається правопорушником до органу (посадовій особі), який виніс постанову про накладення цього штрафу. Суд зазначає, що позивач не повідомляла у будь-який спосіб Інспекцію з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про сплату штрафу згідно постанови серії ІД № 00296554, а у квитанції № 0.0.1978807664.1 відсутні реквізити вказаної постанови. Відповідно до положень ч. 3\~ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна\~сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 81\~ЦПК України доказування\~не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Позивачем не надано доказів протиправності дій працівників Інспекції з питань контролю за паркуванням ДМР, внаслідок яких їй була заподіяна шкода, зокрема, тим, що інспекція не змогла одразу розпізнати сплачений штраф. При цьому сам факт того, що відповідач не перевірив її квитанцію про сплату штрафу та направив постанову для примусового виконання до ДВС не може бути доказом того, що дії відповідача заподіяли позивачу матеріальну чи моральну шкоду. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, заподіяної направленням відповідачем постанови на примусове виконання до ДВС не підлягають задоволенню, у зв`язку із недоведеністю. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, через те, що позивач за законом звільнений від сплати судового збору, він підлягає віднесенню на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed