Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила змінити спосіб стягнення аліментів, які було визначено рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 березня 2012 року, шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно на частину всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09 липня 2014 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачкою. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 березня 2012 року стягнуто аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання спільної дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. На даний час встановлений рішенням суду розмір аліментів в сумі 1000 грн. є недостатнім для матеріального забезпечення всіх необхідних потреб дитини відповідного віку, а доходу позивача не вистачає. На даний час матеріальний стан позивача змінився, оскільки зросли витрати на утримання дитини у зв`язку зі зростанням цін на продукти та одяг, підвищенням прожиткового рівня на дитину відповідного віку. Прожитковий мінімуму станом на 03 лютого 2023 року складає 2833 грн., а 50 % від вказаної суми складає 1416 грн. 50 коп., що не відповідає мінімальному гарантованому розміру аліментів на одну дитину. У зв`язку з викладеним, позивачка вимушена звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 лютого 2023 року, головуючим суддею у справі визначено Головчака М.М. 23 лютого 2023 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Призначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, у відповідності до ст. 178 ЦПК України, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що є військовослужбовцем, має дохід який складається із заробітної плати. Від другого шлюбу має на утриманні двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згоден сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання дитини у розмірі 1416 грн. 50 коп. У зв`язку з викладеним просив відмовити у задоволенні позовних вимог про зміну розміру аліментів. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09 липня 2014 року розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , батьками в свідоцтві про народження вказано позивачку та відповідача. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 березня 2012 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 12 січня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 березня 2012 року, 12 березня 2012 року Подільським районним судом м. Києва видано виконавчий лист. 03 вересня 2014 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище - [PERSON] . У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 524/7388/17 (провадження № 61-37490св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 662/64/18 (провадження № 61-41266св18), від 05 лютого 2020 року у справі № 664/252/19-ц (провадження № 61-20737св19), від 13 лютого 2020 року у справі № 466/4009/18 (провадження № 61-10529св19), від 27 травня 2020 року у справі № 128/373/18 (провадження № 61-43813св18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Разом з тим, аналіз змісту ст. 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК України. Згідно ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. У частинах 1, 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч. 3 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України. Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, ч.1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19). Отже зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості. Отже, саме державною виконавчою службою проводиться стягнення аліментів з відповідача у відповідності до чинної редакції статті 182 СК України, тобто у розмірі, не меншому, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено у 2023 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років складає 2833 грн. Разом з тим, позивачка не подала до суду жодного доказу, який свідчив би про зміни в сімейному стані чи стані здоров`я сторін, а також про наявність інших обставин, що підлягають врахуванню при зміні розміру аліментів. Натомість відповідачем надано суду докази наявності на утриманні двох малолітніх дітей від другого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які згідно Витягів з реєстру територіальної громади зареєстровані за спільною з відповідачем адресою: [ADDRESS] . Позивачкою також не надано доказів на підтвердження покращення матеріального стану відповідача, а також доказів погіршення її матеріального стану, тому суд не вбачає підстав, визначених статтею 192 СК України, для зміни встановленого розміру аліментів. Не може бути підставою для задоволення позовних вимог та збільшення розміру аліментів і твердження позивачки про те, що аліменти, які сплачуються відповідачем, є меншими за мінімальний гарантований розмір. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Порядок стягнення аліментів визначений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та Розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮ України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція). Згідно з ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. А тому, саме по собі збільшення мінімального гарантованого розміру аліментів не є підставою для зміни розміру аліментів, встановлених рішенням суду, що відповідає висновку, зробленому Верховним Судом у постанові від 12 вересня 2018 року (справа №459/2181/17). Крім того, позивачкою необґрунтовано та не надано суду доказів того чи буде відповідати інтересам дитини стягнення аліментів у частці від доходу, а не твердій грошовій сумі, не надано будь-яких доказів на підтвердження розміру витрат, які здійснюються нею для утримання дитини, не надано доказів на підтвердження її майнового та сімейного стану. Твердження позивачки про наявність підстав для зміни розміру аліментів не підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому є припущеннями. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, оскільки позивачем не доведені зміни матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та інші передбачені Сімейним кодексом України випадки, в тому числі спроможності відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, що було б підставою для зміни способу стягнення аліментів, що стягуються з відповідача за рішенням суду. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», а в задоволенні позову відмовлено, відшкодування судових витрат не здійснюється. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed