Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-23 00:00:00

До Придніпровського районного суду м.Черкаси звернуся адвокат Макеєв В.Ф., який діє в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, в якому просить визнати місце проживання малолітньої дитини [PERSON] із батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] сплачувати на користь [PERSON] аліменти до досягнення донькою повноліття у розмірі частки всіх видів доходів, але не менше 5-% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно; зобов`язати [PERSON] сплачувати на користь [PERSON] аліменти на його утримання в розмірі 1/5 частки всіх видів доходів щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення донькою трирічного віку. Крім того, подано клопотання про призначення у справі та проведення судово-психіатричної експертизи. Ухвалою суду від 07 вересня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 05.10.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Також, 05.10.2022 року адвокатом Давигорою С.А., яка діє в інтересах [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON] про визначення місця продивання доньки з матір`ю. Позовні вимоги мотивує тим, що 14 липня 2018 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Черкаським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про що було складено актовий запис №1011. В період перебування у зареєстрованому шлюбі відповідач завагітніла, проте починаючи з листопада 2020 року по дату народження доньки, подружжя не проживало разом, як чоловік та жінка. [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON] . З часу народження дитини і до теперішнього дня донька [PERSON] фактично проживає з матір`ю за адресою реєстрації матері: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження житлових умов, згідно якого у дитини [PERSON] у квартирі наявна окрема кімната, яка повністю облаштована для дитини, мебльована, умови проживання задовільні - в помешканні дотримуються санітарно-гігієнічних норм, підключені всі комунальні послуги, є необхідна побутова техніка. Дитина має ліжечко, одяг та взуття, предмети особистої гігієни, забезпечена продуктами харчування. Також позивач зазначила, що житло в якому малолітня донька [PERSON] , [INFO] проживає, належить на праві приватної власності рідній матері позивача. В квартирі зареєстрована лише позивач, що підтверджується відповіддю Управління з питань державної реєстрації №12987-2 від 14.12.2020 року. Також, позивач наголосила, що квартира, яка є фактичним місцем проживання дитини та матері є житлом, що повністю забезпечує їх комфортні умови перебування. Дитина має окрему кімнату, побутові потреби дитини забезпечує матір. Окрім цього, позивач також зазначила, відповідно до рішення суду з відповідача стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини, та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Також, Придніпровський суд м.Черкаси встановив, що малолітня [PERSON] фактично проживає з матір`ю [PERSON] , і достатніх підстав для спростування даної обставини немає. На підставі вищевикладеного просила визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] 24 жовтня 2022 року ухвалою суду зустрічний позов [PERSON] , в особі адвоката Давигори Світлани Анатоліївни до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини та об`єднано їх в одне провадження 06 грудня 2022 року ухвалою суду в задоволенні клопотання про проведення судово-психіатричної експертизи по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей ЧМР про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, зустрічним позовом [PERSON] , в особі адвоката Давигори С.А. до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей ЧМР про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю відмовлено. Ухвалою суду від 06 грудня 2022 року зобов`язано Службу у справах дітей Черкаської міської ради надати висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини [PERSON] , [INFO] , батьків, які бажають проживати з дитиною. 06 грудня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 11.01.2023 року через канцелярію суду, представником позивача за первісним позовом [PERSON] - адвокатом Макеєвим В.Ф. подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. 11 січня 2023 року ухвалою суду первісну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей ЧМР про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини залишено без розгляду. 31.01.2023 року представником позивача - адвокатом Давигорою С.А., через канцелярію суду, подано заяву про відновлення відповідачем свого дошлюбного прізвища - [PERSON] . 20.02.2023 року на виконання вимог ухвали суду від 06 грудня 2022 року Службою у справах дітей Черкаської міської ради направлено Висновок про визнання місця проживання малолітньої Опаріної КД. У судове засідання позивач за зустрічним позовом [PERSON] та представник - адвокат Давигора С.А. не з`явилися, проте подали спільну заяву про розгляд справи за зустрічним позовом без їх участі. Просили позовні вимоги зустрічного позову задоволити. Також, [PERSON] просила стягнути з відповідача [PERSON] всі понесенні судові витратив в рамках даної справи, а саме судовий збір та витрати на правову допомогу, які підтвердженні письмовими документами. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник - адвокат Макеєв В.Ф. у судове засідання не з`явилися також, проте останній подав до суду заяву, у якій справу просив слухати без його участі. Представник третьої особи: Служба у справах Черкаської міської ради в судове засідання не з`явився. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони з 14 липня 2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії Серія [NUMBER] , від даного шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Згідно з характеристикою виданою головою правління ОСББ «Гагаріна 27» Буханцевою Л., [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] з серпня 2019 року. За роки проживання за вказаною адресою проявила себе виключно з позитивного боку. Відповідно до копії Договору купівлі-продажу квартири від 8 серпня 2019 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (мати позивача). Згідно з Актом обстеження умов проживання №381 від 16 вересня 2022 року складеного представниками Служби у справах дітей ЧМР, умов проживання малолітньої дитини [PERSON] за адресою [ADDRESS] , зроблено висновок, що для виховання та розвитку дитини створено комфортні умови проживання. З висновку органу опіки та піклування м.Черкаси про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , від 06.02.2023 №404-01-21, вбачається, що орган опіик та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . У висновку також вказано про те, що [PERSON] сплачує аліменти на утримання доньки та дружини, відповідно до рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси. Батько [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] . Має задовільні умови проживання. Будь яка інша інформація про [PERSON] відсутня. Крім того, під час засідання Комісії мати дитини [PERSON] підтримала свої позовні вимоги та повідомила, що з листопада 2022 року вона з чоловіком розлученні. Батько дитини [PERSON] повідомив, що є студентом, навчається у м.Київ, нині проживає у м.Черкаси з батьками. Громадянин [PERSON] не наполягав на зміні місця проживання доньки. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Предметом спору у даній справі є визначення місця проживання дитини. Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Логічно - граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). У постанові від 13 травня 2020 року (справа № 686/20582/19-ц) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про те, що відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі. Відповідно до частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 Сімейного кодексу України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з частиною 4 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 Сімейного кодексу України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У пункті 1 статті 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі №377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Таким чином, суд, враховуючи перш за все інтереси дитини та її вік, оцінивши всі обставини, які у даному конкретному випадку мають істотне значення для визначення її місця проживання, подані докази в їх сукупності, висновок органу опіки та піклування, беручи до уваги всі можливості батьків забезпечити належні умови для виховання та розвитку дитини, її духовний та фізичний розвиток, та зважаючи на те, що батько не заперечує проти проживання дитини з матір`ю, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] саме з матір`ю - [PERSON] . Відповідно до ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають понесені нею витрати на сплату судового збору в розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного та ст.29 ЦК України, ст.19, 141, 160, 161 СК України,

Outcome: approved