Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, в якій просить визначити місце проживання дитини [PERSON] разом з його батьком, що проживає за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1 100 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що від спільного проживання він та відповідач мають сина, [PERSON] , [INFO] . Позивач разом із своїм сином фактично проживають в [ADDRESS] . Зареєстровані вони по [ADDRESS] . Зазначив, що відповідач разом з ними не проживає. 11 серпня 2020 року вона написала розписку, про те що залишає дитину та покинула їх. Відомо, що зараз відповідач проживає в [ADDRESS] . Позивач має стабільний самостійний дохід, його робочий день дозволяє займатися дитиною та піклуватися про неї. Крім того, разом з ними проживають його батьки: [PERSON] та [PERSON] , які мають сили й бажання доглядати за своїм онуком, коли його не буде вдома. Вони проживають у будинку де створені всі умови для проживання, розвитку та виховання дитини. 02 грудня 2020 року розпорядженням № 618 Вишгородської районної державної адміністрації визначено місце проживання малолітньої дитини разом з відповідачем за адресою: [ADDRESS] . Зазначене розпорядження він отримав 07 грудня 2020 року та з ним не погоджується. На момент подання даного позову дитина проживає разом із позивачем. Вважає, що орган опіки та піклування при визначенні місця проживання дитини не врахував, що відповідач не має постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання дитини. Орган опіки та піклування не встановив в яких умовах буде проживати їхня дитина за адресою місця проживання відповідача. Також вважає, що проживання дитини разом із ним відповідатиме її інтересам. Позивач не чинитиме жодних перешкод для спілкування матері із дитиною і готовий зі свого боку сприяти тому, щоб дитина не була позбавлена піклування матері. Вважає, що матеріальне становище та створені ним умови для проживання є більш сприятливими для повноцінного розвитку та виховання їхнього сина, а тому у якнайкращих інтересах дитини необхідно визначити місцем проживання дитини за адресою його місця проживання. Крім того, зазначив, що утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є природним обов`язком батьків, зокрема ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Між позивачем та відповідачем на момент пред`явлення даного позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Дитина проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] , а відповідач може і повинна надавати допомогу на утримання дитини у розмірі необхідному для її розвитку та виховання, тому вважає, що необхідно стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1 100,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 01 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 01 березня 2021 рокузамінено у цивільній справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Службу у справах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації, та залучено до участі в розгляді цієї справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Службу у справах дітей Димерської селищної ради. В ході підготовчого розгляду справи 02 березня 2021 року представником відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] , було подано до суду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, в якій просила: визначити місце проживання дитини [PERSON] разом з його матір`ю за адресою: [ADDRESS] , Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 25.02.2021 року, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, починаючи з 25.02.2021 року по 14.05.2022 року. Вимоги зустрічного позову вмотивовані тим, що з 2017 по 2020 роки [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, вели спільний побут та господарство, мали спільні права та обов`язки без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] та його батьки: [PERSON] та [PERSON] постійно принижували [PERSON] в присутності її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Окрім цього, [PERSON] систематично застосовував фізичне та психологічне насилля по відношенню до [PERSON] [PERSON] неодноразово зверталася за допомогою до правоохоронних органів щодо систематичного її побиття [PERSON] [PERSON] з двома дітьми на руках була змушена покинути [PERSON] у зв`язку з систематичним насильством з боку останнього, aле [PERSON] та його батьки завадили цьому і силою забрали [PERSON] та вигнали [PERSON] та її старшого неповнолітнього сина [PERSON] на вулицю. 11.08.2020 року [PERSON] приїхала за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, щоб побачити свого сина [PERSON] та забрати дитину та його речі. Під час поїздки [PERSON] до сина [PERSON] , [PERSON] та його батьки психологічно та фізично знущалися над [PERSON] і під психологічним тиском змусили написати розписку щодо того, що [PERSON] залишає дитину [PERSON] на батька. Після припинення спільного проживання [PERSON] неодноразово зверталась до [PERSON] щодо проживання дитини разом з нею та надання можливості бачитись з дитиною. Проте, [PERSON] в більшості випадках в грубій формі відмовляв [PERSON] навіть в можливості побачитись з дитиною. Разом з цим зазначила, що [PERSON] незважаючи на фізичне та психологічне насилля з боку [PERSON] та його батьків регулярно навідувалася до свого сина. Окрім цього зазначала, що [PERSON] декілька разів вимагав та отримував від [PERSON] кошти на утримання сина. Зазначила, що 04.11.2020 року [PERSON] звернулася з заявою до Вишгородської РДА щодо визначення місця проживання [PERSON] з матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією заяви від 04.11.2020 року. Вишгородська районна державна адміністрація Київської області відповідно до розпорядження № 618 від 02.12.2020 року визначила місце проживання [PERSON] з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Але [PERSON] не виконував розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області відповідно до розпорядження № 618 від 02.12.2020 року. Крім того, зазначила, що [PERSON] по місцю проживання характеризується задовільно. Умови проживання для дитини хороші, що підтверджується копією акту обстеження умов проживання від 03.11.2020 року. Враховуючи зазначене, найкраще забезпечення інтересів дитини передбачає визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Разом з тим, зазначила, що дітям має бути забезпечено належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь - якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Такий рівень [PERSON] одна не зможе забезпечити, тому батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), оскільки працює в та має стабільний дохід. У випадку задоволення цього зустрічного позову в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю, з [PERSON] має бути стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також аліменти на її утримання у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб до досягнення сином [PERSON] трирічного віку. Ухвалою суду від 15.06.2021 року прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] . Ухвалою суду від 27 липня 2021 рокуза клопотанням відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) замінено у цивільній справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору за зустрічним позовом - Службу у справах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації, та залучено до участі в розгляді цієї справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за зустрічним позовом - Службу у справах дітей Іванківської селищної ради. Ухвалою суду від 02 лютого 2022 року заяву [PERSON] про забезпечення зустрічного позову задоволено частково. Зобов`язано [PERSON] , починаючи з 06 лютого 2022 року в першу та третю неділю календарного місяця о 12 годині 00 хвилин передавати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , його матері [PERSON] , з зовнішньої сторони хвіртки домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а в другу та четверту неділю о 12 годині 00 хвилин приймати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , від його матері [PERSON] , з зовнішньої сторони хвіртки домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , до набрання законної сили рішенням у цій справі, а також заборонено [PERSON] змінювати місце перебування малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а саме: [ADDRESS] , без повідомлення матері [PERSON] , до набрання законної сили рішенням у цій справі. Ухвалою суду від 23 лютого 2022 року за клопотанням представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Іванківської селищної ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів - залишено без розгляду в частині позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] та скасовано заходи забезпечення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Іванківської селищної ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, вжиті ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 02 лютого 2022 року. Прийнято заяву про зміну предмету зустрічного позову у цивільній справі та ухвалено В подальшому розглядати справу з урахуванням зміненого предмету зустрічного позову, а саме: «Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 7500 (сім тисяч п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 25 лютого 2021 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] включно. Допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць.» 19.05.2022 року представником відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] , було подано до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що доводи позивача в тій частині, що відповідач добровільно покинула дитину не ґрунтуються на обставинах справи. Крім того позивач, як обґрунтування позову, вказує на своє матеріальне становище яке дозволяє позивачу створити для дитини сприятливі умови повноцінного розвитку і виховання, ніж відповідач. Поряд з цим, позивачем до позовної заяви не надано належних та допустимих доказів тих обставин, що позивач має стабільний самостійний дохід, який дає можливість створити для дитини сприятливі умови життя, повноцінного розвитку і виховання. Відповідач вважає, що заявлений позов є необґрунтованим, а викладені у ньому підстави не підтверджуються належними і допустимими доказами, а тому відповідач просить суд відмовити у задоволенні первісного позову в повному обсязі. Ухвалою суду від 18 липня 2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Просили суд задовольнити первісний позов, у задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі. [PERSON] зауважив, що наразі сину встановлено діагноз аутизм. Він активно займається його лікуванням. Стан здоров`я дитини викликає необхідність постійного догляду за дитиною та необхідність приділяти їй багато уваги. Наразі він працює та отримує стабільний дохід. Графік його роботи дозволяє приділяти дитині необхідну кількість уваги та піклуватися про неї. У час, коли знаходиться на роботі, доглядати за сином йому допомагають батьки, з якими він проживає. Зауважив, що [PERSON] без ніякого примусу залишила їх спільного сина проживати з ним. Ніколи не перешкоджав [PERSON] бачитися з сином, якщо це проходило у спокійній обстановці. З часу, коли [PERSON] поїхала за кордон, вона втратила інтерес до їх спільного сина. За більш ніж рік приблизно п`ять разів телефонувала по відеозв`язку та розмовляла з сином. В жовтні 2022 року, коли приїжджала до України, прийшла до сина лише один раз, а саме 23.10.2023 року. Та лише після того, як він випадково зустрів її та нагадав про необхідність навідати сина. З жовтня не спілкувалась із дитиною. Матеріальної допомоги не надає, інколи до війни приносила продукти та іграшки. Явка відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] , в судове засідання була визнана судом обов`язковою, однак остання в судове засідання не з`явилась, особистих пояснень суду не надала. В судовому засіданні 24.01.2023 року представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] просила відмовити у задоволенні первісного позову в повному обсязі та задовольнити зустрічний позов зі зміненим предметом позову з підстав викладених у зустрічній позовній заяві, заяві про зміну предмету позову а також відзиві на первісний позов. Пояснила, що [PERSON] рятуючи життя та здоров`я своєї старшої дитини та своє на початку військової агресії Російської Федерації виїхала за кордон, де перебуває на сьогоднішній день. У разі відмови у задоволенні первісного позову та задоволенні зустрічного позову [PERSON] повернеться до України, знайде роботу та буде піклуватися за [PERSON] . Внаступні судові засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності [PERSON] та її представника, відкликала клопотання про виклик свідків відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом). В судовому засіданні 24.01.2023 року представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області Денисова С.М. залишила розгляд справи на розсуд суду. В наступні судові засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від начальника служби [PERSON] до суду надійшло клопотання про проведення судового засідання за відсутності представника Служби у справах дітей та сім`ї Димерської селищної ради. Не заперечують щодо прийняття рішення на розсуд суду. Представник третьої особи Служби у справах дітей Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від в.о. начальника служби [PERSON] до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Служби у справах дітей Іванківської селищної ради. Зустрічний позов [PERSON] підтримують в повному обсязі. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її племінником. З перших днів [PERSON] не приймала участь у вихованні дитини. Більше вихованням займався [PERSON] та його батьки. Зауважила, що [PERSON] сама не захотіла забирати із собою дитину. Після того, як [PERSON] пішла з дому, вихованням дитини займається [PERSON] за допомогою свої батьків. Свідок зазначила, що часто заїжджає до них в гості, будинок хороший, створенні належні умови для проживання дитини. Стосунки між сином та батьком чудові. Крім того, в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] є його племінником. Коли допомагав з переїздом [PERSON] , обстановка була спокійною, конфліктної ситуації не було. У 2022 році часто приїжджав до них в гості. Умови для дитини створені хороші. Зауважив, що вихованням дитини займається батько [PERSON] . Крім того, в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON] . [PERSON] бачила з дитиною лише один раз. Завжди з дитиною був [PERSON] , та його батьки. Ставлення [PERSON] та його батьків до дитини дуже хороше. Дитина завжди охайно і чисто одягнена та доглянута. Крім того, в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що перебуває з [PERSON] в дружніх стосунках та хрещений [PERSON] . Під час спільного проживання сторін, мати [PERSON] інколи була байдужа до дитини. Вважає, що вона не змогла б самостійно піклуватися за дитиною. Приблизно в 2021 році бачив, як [PERSON] приходила до дитини, однак вона тікала від матері. Зазначив, що після початку війни [PERSON] він не бачив. Крім того, в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є матір`ю [PERSON] . [PERSON] проживала з її сином [PERSON] з 2018 року. В чотири місяці [PERSON] залишила сина на цілі сутки. Одного вечора, старший син [PERSON] поранив палець. Після чого, завезли його до лікарні на обстеження. Зранку чоловіки поїхали на роботу, а [PERSON] повідомила, що піде до сестри зробити перев`язку. Молодшого сина [PERSON] знову залишила. Їжу не готувала. Потім прийшла зібрала свої речі та коли повернувся син [PERSON] , вони відвезли [PERSON] додому, конфлікту не було. Після чого побачила розписку написану [PERSON] про залишення сина [PERSON] . В 2022 році [PERSON] приходила до сина лише один раз, а саме 23.10.2022 року. Зауважила, що в [PERSON] розлад спектру аутизму та він потребує багато уваги. [PERSON] дуже активно займається лікування сина, відвідує необхідних лікарів за рекомендаціями. Коли [PERSON] на роботі, вихованням дитини займається вона. Також зазначила, 15.12.2021 року не впустила співробітників служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської РДА з співробітниками Вишгородської ЮПСП ГУ НП та матір [PERSON] до будинку, оскільки була дома сама з дитиною, деякі з присутніх осіб вели себе агресивно, знімали, без дозволу зайшли не територію домоволодіння, стукали у вікно та кричали. Заслухавши пояснення учасників справи, свідків та дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням, особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що від спільного проживання у сторін [PERSON] та [PERSON] народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 21 травня 2019 року, серії [NUMBER] . 11.08.2020 року [PERSON] покинула місце спільного проживання [PERSON] та спільної дитини [PERSON] ( [ADDRESS] ) та написала розписку про залишення дитини [PERSON] батьку. Згідно довідки про склад сім`ї та реєстрації за місцем проживання від 03.12.2020 року № 1133 та відповіді на адвокатський запит Демидівської сільської ради Вишгородського району Київської області Єфімчук М.О. та дитина [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживають по [ADDRESS] разом з батьками [PERSON] та [PERSON] . Мати дитини разом з дитиною не проживає з 11 серпня 2020 року. Відповідно до акту обстеження матеріально побутових умов від 27.10.2020 року за адресою: [ADDRESS] в належних умовах проживають [PERSON] його син [PERSON] , разом з батьками [PERSON] та [PERSON] . На час складання акту матір [PERSON] відсутня (зі слів батька не проживає з 11 серпня 2020 року) Батько утримує сина за власні кошти. Дитина ні в чому немає потреби та повністю забезпечена всіх необхідним для повноцінного життя. Розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації від 02.12.2020 року № 618 визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом із його матір`ю за адресою: [ADDRESS] . З листів Вишгородського ВП ГУНП в Київській області від 28.12.2020 року, 22.11.2021 року та довідок про розгляд заяви [PERSON] за № 15988 від 29.09.2020 року, № 20125 від 14.12.2020 року, № 20184 від 15.12.2020 року, № 7104 від 07.05.2021 року, № 11199 від 04.07.2021 року вбачається, що копії матеріалів справи направлено до Вишгородської РДА для вирішення питання притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 184 КУпАП, а також з метою усунення перешкод участі матері у вихованні дитини, [PERSON] рекомендовано звернутися з позовом до суду. Жодних відомостей, щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 184 чи ст. 173-2 КУпАП матеріали справи не містять. Згідно із службовою характеристикою [PERSON] за час проходження служби у військовій частині зарекомендував себе з позитивної сторони. Викликає повагу до себе, уміє триматись з усіма коректно. Добре розвинуто почуття колективізму та товаристництва. Згідно з характеристикою за місцем проживання [PERSON] за час проживання в селі Демидів зауважень зі сторони сільської ради та громадськості до [PERSON] не було. У спілкуванні з людьми завжди знаходить спільну мову. Відповідно до акту №4 обстеження умов проживання та виховання дитини в сім`ї від 19.02.2021 року за адресою: [ADDRESS] в належних умовах проживають батько [PERSON] його син [PERSON] , [INFO] , дідусь [PERSON] та бабуся [PERSON] . У [PERSON] з батьком є окрема кімната , де створені належні умови для повноцінного розвитку та відпочинку. Дитина забезпечена сезонним одягом, взуттям. Продуктами харчування. Інформації щодо неналежного виконання батьківських обов`язків батьком чи зауважень щодо недогляду за [PERSON] до служби у справах дітей раніше не надходило. Мати не бере участі у вихованні та розвитку дитини. [PERSON] працює в ТОВ «Перший столичний хлібзавод» з 03.01.2023 року на посаді водія автотранспортних засобів транспортної служби, дохід за період з січня 2023 року по лютий 2023 року склав 15 265,49 грн. Даний факт підтверджується довідками від 10.01.2023 року та від 16.03.2023 року. [PERSON] має інвалідність з дитинства 2 групи. Група інвалідності встановлена з 03.03.2011 року довічно. Діагноз МСЕК - помірна розумова відсталість. Станом на 01.01.2021 року [PERSON] управлінням соціального захисту призначено такі види державних соціальних допомог: державна допомога особам з інвалідністю - 1769,00 грн./місяць, та державна допомога при народженні дитини - 860,00 грн./місяць, що підтверджується відповіддю Управління соціального захисту населення Іванківської районної державної адміністрації Київської області № 01-3-45 від 11.01.2021 року та посвідченням [PERSON] серії [NUMBER] . Як вбачається з виписки № 2827 із медичної карти стаціонарного хворого Райпсихіатру Іванківської ЦРЛ від 19.11.2021 року [PERSON] не потребує стороннього догляду та контролю, може доглядати за дитиною. Згідно з витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання та довідки-характеристики від 03.11.2020 року № 649 виданою Блідчанською сільською радою Іванківського району Київської області [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . По місцю проживання характеризується задовільно, оскільки матеріалів про притягнення її до юридичної відповідальності до сільської ради не надходило. Крім того, з довідки-характеристики від 08.11.2021 року № 649 виданою Іванківською селищною радою вбачається, що [PERSON] зі своїм сином [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] . Менший син [PERSON] , [INFO] за місцем реєстрації не проживає. Мати по місцю проживання характеризується задовільно, ввічлива, доброзичлива. Скарг і зауважень стосовно поведінки в громадський місцях і побуті до селищної ради не надходило. Відповідно до актів обстеження умов проживання від 03.11.2020 року та 21.05.2021 року за адресою: [ADDRESS] , створені належні умови для проживання, окремі кімнати для дітей, є куточки для занять, іграшки, одяг, продукти харчування та особистої гігієни. Стосунки в сім`ї гарні та довірливі. За вказаною адресою проживають [PERSON] та її син [PERSON] .. Відповідно до висновку Служби у справах дітей Димерської селищної ради про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Димерської селищної ради від 16 квітня 2021 року № 87, [PERSON] разом з дитиною проживає за адресою: [ADDRESS] , де створені всі умови для проживання малолітнього [PERSON] [PERSON] проживає разом зі своїм старшим сином за адресою: [ADDRESS] , де також створені всі умови для проживання малолітнього [PERSON] .. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 13.04.2021 року не виявлено причин, через які б батько не зміг займатися вихованням дитини, в той же час батько не заперечує ту обставину, що дітям більше потрібна материнська турбота, ласка та догляд, які більш оптимально може надати саме матір. Служба у справах дітей дійшла висновку, що для прийняття рішення в правовому полі з дотриманням Конвенції про права дитини, цивільно-правових норм потрібно урахувати стан здоров`я матері, допитати свідків під присягою. Враховуючи вищевикладене Служба у справах дітей Димерської селищної ради вважає за доцільне покласти на розсуд суду щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] . Як вбачається з копії виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 1640 [PERSON] , [INFO] встановлено діагноз: розлади зі спектру аутизму з якісними порушеннями реципрокної соціальної взаємодії, комунікації. Порушенням рецептивно-експресивного мовлення (НМ-I); активності і уваги у дитини з когнітивною недостатністю, стереотипною поведінкою (дата виписки 03.10.2022 року). Також на звернення [PERSON] від 07.03.2023 року було складено акт обстеження умов проживання від 10 березня 2023 року, відповідно до якого за адресою: [ADDRESS] створені всі необхідні умови для всебічного гармонійного розвитку дитини. Є місце для сну. Відпочинку, проведення дозвілля, також в наявності одяг, взуття по сезону, іграшки. Взаємостосунки в родині доброзичливі. Батько та бабуся багато часу приділяють вихованню та розвитку дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Під час розгляду справи судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо місця проживання спільної дитини, і визначення такого постійного місця проживання необхідне в першу чергу в інтересах самої дитини, з огляду на її вік, стан здоров`я та потребу у психо-емоційній стабільності задля подальшого нормального розвитку. При визначенні місця проживання дитини суд виходить з врахування найкращих інтересів дитини, враховуючи всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Так суд бере до уваги, що малолітній [PERSON] з народження проживає з сім`єю батька, з 11.08.2020 року мати покинула місце їх спільного проживання, написавши розписку про залишення дитини батьку. Саме батько дитини приділяє їй більше уваги та свого часу, більше займаючись дозвіллям дитини, її розвитком, лікуванням тощо, що свідчить про наявність більшого емоційного зв`язку дитини з батьком, аніж з матір`ю. Батьком дитини створено всі необхідні умови для проживання дитини та її всебічного гармонійного розвитку. Мати ж дитини самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. На початку агресії Російської Федерації разом зі старшим сином покинула територію України та виїхала за кордон, після чого майже повністю припинила своє спілкування з [PERSON] та не зважаючи на те, що активні бойові дії на території Київської області закінчилися ще у кінці березня 2022 року, з лютого 2022 року лише один раз особисто спілкувалася з дитиною. При цьому суд зауважує, що враховуючи вік дитини та стан її здоров`я спілкування з дитиною засобами телефонного зв`язку чи Інтернету не може замінити особисте спілкування та контакт дитини з матір`ю та не свідчить про достатній емоційний зв`язок дитини та матері, особливо враховуючи малу кількість навіть таких розмов матері та дитини. Свідоме рішення матері виїхати за кордон, навіть якщо мотивом такого рішення було врятування життя та здоров`я свого та старшої дитини не позбавляє матір обов`язку виконувати свої батьківські обов`язки щодо молодшої дитини. Судом також не встановлено жодної протиправної поведінки батька, що давали б підстави для відмови йому у визначенні місця проживання сина разом з ним. Визначаючи місце проживання дитини, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а саме, що батько створені всі необхідні умови для проживання дитини та її всебічного гармонійного розвитку, він відповідально ставиться до виконання свої батьківських обов`язків, займається вихованням та утриманням сина, піклується про його стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, офіційно працює та має достатній регулярний дохід, його робочий день є таким, що він має час займатися вихованням, лікуванням та навчанням дитини, гуляти та іншим чином піклуватися про неї, а також враховуючи сталі соціальні зв`язки дитини за місцем її проживання, стан здоров`я дитини та його психологічний стан, зокрема прихільність до батька та його родини (батьків), проживання з ними в атмосфері любові, турботи, захисту та встановлення низького рівня емоційного зв`язку з матір`ю, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд вважає за доцільне подальше проживання малолітнього [PERSON] разом із батьком, що сприятиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю матиме більш позитивний вплив на дитину, ніж залишення її проживати разом із батьком у звичайному для неї середовищі. Доводи представника [PERSON] , що до того, що у разі відмови у визначенні місця проживання дитини разом з батьком мати повернеться до України, знайде роботу та зможе належним чином піклуватися про сина та забезпечити необхідні умови для проживання дитини, не можуть бути прийняті судом до уваги як підстава для відмови у задоволенні первісного позову, оскільки суд вирішує спір, виходячи із наявних фактичних обставин та матеріально-побутових умов проживання батьків, а не їх намірів на майбутнє, які можуть сприйматись судом лише як припущення, на яких не може ґрунтуватись рішення суду за змістом ст.81 ч.6 ЦПК України. Враховуючи положення ч.6 ст. 19 СК України суд не погоджується з розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації від 02.12.2020 року № 618, яким визначено місце проживання малолітнього [PERSON] разом з його матір`ю та не приймає його до уваги. Як такий що суперечить інтересам дитини, не є актуальним та не враховує нових обставин, встановлених при розгляді справи у суді. Представник правонаступника Служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації - Служба у справах дітей Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області у своєму висновку а також в судовому засіданні залишив розгляд питання щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] на розсуд суду. Разом з цим, суд вважає за необхідне наголосити окремо, що визначення місця проживання дитини разом з її батьком не позбавляє можливості змінити таке місце проживання дитини у майбутньому при істотній зміні обставин, або самою дитиною після досягнення нею чотирнадцятирічного віку, а також не позбавляє мати дитини права спілкуватися з сином та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки мати дитини не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояв турботи відносно неї та участі у її вихованні та розвитку. Таким чином, первісний позов в частині визначення місця проживання дитини разом з батьком підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог первісного та зустрічного позову про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою ВРУ № 789-ХП від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховуються дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини другої, четвертої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що з 11.08.2020 року дитина проживає разом із позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) та перебуває на його утриманні, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не було досягнуто, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) аліментів на утримання дитини. Суд наголошує, що обов`язок по утриманню дітей, піклування про їх фізичний і духовний розвиток, створення умов для отримання належної освіти, не може бути покладений виключно на одного із батьків. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи потребу позивача за первісним позовом у фінансовій допомозі з боку відповідача за первісним позовом, та у відповідності до ст. 182 СК України, стан здоров`я та матеріальне положення дитини, стан здоров`я та матеріальне положення [PERSON] , яка є інвалідом 2 групи, однак в силу свого віку є працездатною, а також той факт, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд приходить до переконання, що відповідач за первісним позовом спроможна сплачувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1 100 гривень 00 копійок, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Це відповідатиме, як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Згідно із п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що дитини проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні, підстав для задоволення зустрічного позову судом не встановлено. Оскільки відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір стягненню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved