Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості Займи» звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором надання фінансових послуг №1833326323217 від 29.11.2018 року в загальному розмірі 70\~308,81 грн. та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29 листопада 2018 року між ТОВ «Прості Займи» та відповідачем було укладено договір про надання фінансових послуг № 1833326323217 на суму 3 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 60,00 грн. за кожен день такого користування, строком на 16 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Кредитний договір було укладено в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства в електронній формі, яка відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової форми. ТОВ «Прості Займи» є фінансовою установою та здійснює діяльність щодо надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Товариство виконало свої зобов`язання з приводу надання грошових коштів, перерахувало кошти за кредитним договором на банківську картку позичальника платіжною системою ТОВ «Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яка є учасником внутрішньодержавної платіжної системи «FLASHPAY». Відповідно до довідки, наданої ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на підтвердження виконання переказу, 29.11.2018 року о 09:21:45 відповідачу були перераховані грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн. Таким чином, відповідно до кредитного договору відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти у строк 16 календарних днів з дня отримання кредиту. Окрім зазначеного, відповідач також взяв на себе зобов`язання, у разі виникнення заборгованості, сплатити неустойку у вигляді пені згідно з умовами кредитного договору. Термін платежу за договором настав 14 грудня 2018 року, однак відповідач не виконав свої зобов`язання, не повернув отримані кошти та не сплатив проценти. Разом з тим, 21.12.2018 року [PERSON] частково здійснив внесення коштів на рахунок Товариства у сумі 1725,00 грн. Станом на 26.10.2021 року заборгованість відповідача за кредитним договором склала 70\~308,81 грн., з яких: сума кредиту 3 000,00 грн., проценти за користування кредитом 63\~109,87 грн., пеня 445,13 грн., індекс інфляції за весь період прострочення 767,88 грн. та три проценти річних від простроченої суми 2\~985,93 грн. На підставі викладено позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 21.12.2021 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 29.07.2022 року витребувано від Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» інформацію про повні реквізити карти [NUMBER] , категорія карти Visa із зазначенням прізвища, по батькові особи, на ім`я якої відкрита зазначена карта, про надходження на зазначену карту 29.11.2018 року 9:21:45 переказу у розмірі 3000,00 гривень. Ухвалою суду від 20.09.2022 року витребувано від Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» інформацію чи відкривалась на ім`я [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] картка [NUMBER] ; якщо так, то повідомити про повні реквізити картка [NUMBER] категорія карти Visa, а також інформацію про надходження на зазначену карту 29.11.2018 року 9:21:45 переказу у розмірі 3000,00 гривень. Ухвалою суду від 01.11.2022 року повторно витребувано від Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» інформацію чи відкривалась на ім`я [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] картка [NUMBER] ; якщо так, то повідомити про повні реквізити картка [NUMBER] категорія карти Visa, а також інформацію про надходження на зазначену карту 29.11.2018 року 9:21:45 переказу у розмірі 3000,00 гривень. Ухвалою суду від 28.11.2022 року витребувано з [INFO] інформацію щодо перебування [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на військовому обліку. Також вказаною ухвалою витребувано з [INFO] інформацію щодо перебування [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на військовому обліку. Ухвалою суду від 28.11.2022 року втретє витребувано від Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» інформацію чи відкривалась на ім`я [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] картка [NUMBER] ; якщо так, то повідомити про повні реквізити картка [NUMBER] категорія карти Visa, а також інформацію про надходження на зазначену карту 29.11.2018 року 9:21:45 переказу у розмірі 3000,00 гривень. Ухвалою суду від 19.12.2022 року вчетверте витребувано від Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» інформацію чи відкривалась на ім`я [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] картка [NUMBER] ; якщо так, то повідомити про повні реквізити картка [NUMBER] категорія карти Visa, а також інформацію про надходження на зазначену карту 29.11.2018 року 9:21:45 переказу у розмірі 3000,00 гривень. Ухвалою суду від 19.12.2022 року повторно витребувано з [INFO] інформацію щодо перебування [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на військовому обліку. Також вказаною ухвалою повторно витребувано з [INFO] інформацію щодо перебування [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на військовому обліку. Ухвалою суду від 25.01.2023 року вп`яте витребувано від Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» інформацію чи відкривалась на ім`я [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] картка [NUMBER] ; якщо так, то повідомити про повні реквізити картка [NUMBER] категорія карти Visa, а також інформацію про надходження на зазначену карту 29.11.2018 року 9:21:45 переказу у розмірі 3000,00 гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, неодноразово надсилав на адресу суду заяви про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву не подав. У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. З цього приводу Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо, у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, 29 листопадом 2018 року між ТОВ «Прості Займи» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансових послуг №1833326323217 шляхом підписання заяви-анкети для отримання кредиту в Інформаційно-телекомунікаційній системі товариства в електронній формі. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит на особисті потреби в розмірі 3 000,00 грн. строком на 16 днів до 14.12.2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 960,00 грн. Розмір процентів: 2% за кожен день користування кредитом (730% річних). При виникненні заборгованості відповідач зобов`язався сплатити неустойку у вигляді штрафу в розмірі 3% за кожен день користування у межах встановленого строку та пеню у розмірі 3,64% від суми заборгованості починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день 5,02 %, на 30-й день 7,67 % у порядку, що передбачений розділом 4 Умов. Згідно з наданою позивачем інформацією щодо порядку (процедури), хронології дій щодо укладання електронного договору, вчинених товариством в інформаційно-телекомунікаційній системі та поза нею з зазначенням часу та дати таких дій, після подачі відповідної заяви позичальником отримано унікальний код на підтвердження оформлення позики через SMS на мобільний номер, вказаний на сайті при реєстрації, який було введено відповідачем на цьому сайті, підтвердивши подачу заяви-анкети. Відповідач заповнив свої дані на сайті позивача. Перш ніж отримати позику, відповідач ознайомився з правилами та умовами позики (оферта) переглянувши їх за посиланням www.bistrozaim.ua і підтвердив свою згоду, поставивши відповідну позначку в пункті «З Правилами й умовами надання, позики ознайомлений, і підтверджую направлення оферти у відповідності до запропонованої редакції, а також згоду на обробку персональних даних, в тому числі на передачу даних в бюро кредитних історій». Далі, після подачі заявки, відповідач отримав унікальний код підтвердження оформлення позики через SMS на свій мобільний номер, зазначений ним при реєстрації на сайті товариства. Після отримання SMS, відповідач ввів отриманий код на сайті, і, таким чином, підтвердив подачу заявки та підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором у вигляді алфавітно-цифрової послідовності. ТОВ «Прості Займи» виконало свої зобов`язання з приводу надання грошових коштів, а саме, кошти у сумі 3 000,00 грн. за кредитним договором перераховані на банківську картку позичальника (відповідача) № [NUMBER] платіжною системою ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (WayForPay), що також підтверджується наданою інформацією з АТ КБ «ПриватБанк». Згідно з розрахунками заборгованості за договором про надання фінансових послуг №1833326323217 від 29.11.2018 року, наданими позивачем, у відповідача за період з 29.11.2018 року по 26.10.2021 року виникла заборгованість у розмірі 70\~308,81 грн., з яких: 3 000,00 грн. - тіло кредиту, 63\~109,87 грн. - проценти за користування кредитом, 445,13 грн. - пені, 767,88 грн. - інфляційних втрат і 2985,93 грн. - 3 % річних. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (у редакції, чинній на час укладення договору) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Сторони по справі не заперечували, що між ними було укладено кредитний договір та досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Так, сторони досягли згоди, що відповідач має повернути кредит в розмірі 3 000,00 грн. до 14 грудня 2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 960,00 грн., тобто 60 грн. на день, що складає 730 % річних. Крім того, сторонами у договорі погоджено, що при виникненні заборгованості відповідач має сплатити неустойку у вигляді штрафу в розмірі 3% за кожен день користування у межах встановленого строку та пеню у розмірі 3,64% від суми заборгованості починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день 5,02 %, на 30-й день 7,67 % у порядку, що передбачений розділом 4 Умов. У зв`язку з порушенням позичальником строку повернення кредиту ТОВ «Прості Займи» (позикодавець) заявив вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання фінансових послуг №1833326323217 від 29.11.2018 у розмірі 70 308,81 грн., з яких: 3 000,00 грн. - тіло кредиту, 63 109,87 грн. - проценти за користування кредитом, 445,13 грн. - пені, 767,88 грн. - інфляційних втрат і 2985,93 грн. - 3 % річних. Разом з тим, суд перевірив вимогу позивача в частині стягнення процентів за користування кредитом після закінчення строку кредитування за період з 29 листопада 2018 року по 26 жовтня 2021 року в сумі 63\~109,87 грн. та прийшов до висновку про помилковість наданого розрахунку, з огляду на наступне. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Таким чином, позикодавець ТОВ «Прості Займи» відповідно до статті 1048 ЦК України має право на стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 14 грудня 2018 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами в сумі 63\~109,87 грн. за процентною ставкою 730 % річних (60 грн. за кожен день) включає період з 14 грудня 2018 року по 26 жовтня 2021 року, який виходить за межі строку кредитування. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по процентах поза межами строку кредитування. Крім того, суд бере до уваги, що 21.12.2018 року відповідачем частково сплачено заборгованість у розмірі 1725,00 грн., з яких 670,13 грн. проценти за користування кредитом, 1054,87 грн. пеня. Таким чином, оскільки за умовами кредитного договору №1833326323217 від 29.11.2018 року визначено строк кредитування на 16 днів до 14 грудня 2018 року, за вказаний період з відповідача слід стягнути відсотки за користування кредитом у розмірі 289,87 грн. (60,00 грн. за кожен день х 16 670,13 грн.), як визначено умовами договору. Враховуючи ту обставину, що відповідач не повернув суму боргу у строк, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені, 3 % річних та суми інфляційних витрат, нарахованих на прострочений кредит на підставі статті 625 ЦК України. Суд перевірив розрахунок заборгованості по пені та дійшов висновку про стягнення з відповідача 445,13 грн., нарахованих на суму заборгованості у розмірі 3,64 % від суми заборгованості починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день 5,02 %, на 30-й день 7,67 % у порядку, що передбачений договором, з урахуванням часткового погашення на суму 1054,87 грн. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18. Дослідивши розрахунок заборгованості, суд не погодився з визначеним позивачем розміром 3 % річних у сумі 2985,93 грн. та інфляційних втрат у сумі 767,88 грн., нарахованих відповідачу за весь час прострочення, оскільки позивачем при здійснені розрахунку було враховано розмір відсотків за користування кредитом, нарахованих за період з 29.11.2018 року по 26.10.2021 року в сумі 63\~109,87 грн. Тому, суд, здійснивши розрахунок, дійшов висновку про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 283,12 грн. та інфляційних втрат у розмірі 640,64 грн. за період прострочення починаючи з 14 грудня 2018 року до 26 жовтня 2021 року виходячи з суми заборгованості, яка була визначена позивачем у розмірі 3289,87 грн. (тіло кредиту 3 000,00 грн. та проценти 289,87 грн.). Розрахунок 3 % річних здійснювався за формулою: 3289,87 грн. (сума заборгованості) ? 3 ? 1048 (кількість днів прострочення) : 365 : 100. Розрахунок інфляційних втрат за формулою: 3289,87 грн. (сума заборгованості) ? 119,473% (сукупний індекс інфляції) : 100 % - 3289,87 грн. (сума заборгованості). За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ТОВ «Прості Займи» підлягають частковому задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку надав належні та неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved