Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , яка діє на підставі належним чином завіреної довіреності, звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з останньої на користь позивача в порядку регресу суму страхового відшкодування в розмірі 38526,36 грн, суму витрат на проведення експертної оцінки в розмірі 860,60 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.09.2019 о 09.05 годині в м. Харкові по вул. Зубарєва, з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої була заподіяна матеріальна шкода власнику автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] . Оскільки відповідач збитки, спричинені внаслідок ДТП, [PERSON] не відшкодувала і станом на дату ДТП не має чинного договору страхування її цивільно-правової відповідальності, страхове відшкодування [PERSON] відповідно до вимог законодавства здійснив позивач. Після виплати страхового відшкодування позивач надсилав відповідачу претензію про добровільну сплату суми страхового відшкодування в порядку регресу, але остання таку виплату не провела. На підставі викладеного представник позивача просила позов задовольнити. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що позов є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки шкода завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею; дії водія [PERSON] теж не відповідали вимогам ПДР, постановою від 11.02.2020 провадження стосовно неї у даній справі закрито, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, винним у скоєнні даної ДТП нікого не визнано, тому немає жодних правових підстав стягувати з неї зазначені кошти, у зв`язку з чим просила в задоволенні позову відмовити. Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому вона зазначила, що вважає посилання відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, необґрунтованими та такими, що не мають значення для справи, оскільки провадження у справі за фактом вчинення ДТП закрито відповідно до п.7 ст.247 КУпАП, застосування якого можливе виключно у випадку наявності вини особи у скоєнні адміністративного правопорушення; факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно відповідача, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, не свідчить про відсутність правових підстав для настання цивільно-правової відповідальності останньої; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого; таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, яка в свою чергу, якщо в процесі розгляду справи не спростована, є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди; обов`язок доведення відсутності вини в завданні шкоди постраждалому покладається на відповідача. У зв`язку з вищевикладеним просила позов задовольнити в повному обсязі. Від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляду справи без її участі. Від відповідача надійшла заява, згідно якої вона проти задоволення позову заперечувала, доводи, викладені у відзиві на позов, підтримала та просила розглядати справу без її участі. Суд, розглянувши позовну заяву, відзив, відповідь на відзив, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини. З постанови Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.02.2020 вбачається, що 21.09.2019 о 09.05 годині [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21081», д.н.з. [NUMBER] , в м. Харкові по вул. Зубарева, при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Окружна дорога, не надала перевагу в русі автомобілю Skoda Octavia, д.н.з. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі та скоїла з ним зіткнення. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушила вимоги п.п.16.11 ПДР України (а.с.9,10). З вищезазначеної постанови вбачається, що згідно висновку експерта за результатами проведення транспортно-трасологічної та автотехнічої експертизи № 22819/26634 дії водія автомобіля «ВАЗ 21081», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] в даній дорожньо-транспортній ситуації не відповідали вимогам п.п.10.1, 16.11, дорожнього знаку 2.1 ПДР України, для виконання яких у неї не було перешкод технічного характеру та які знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. Також, зі змісту вищезазначеної постанови вбачається, що згідно висновку транспортно-трасологічної та автотехнічої експертизи № 22919/26634 від 12.12.2019 дії водія автомобіля [PERSON] не відповідають п.п.12.4, 12.9 «б» ПДР України. Однак будь-які дані щодо наявності перешкод технічного характеру для виконання ним зазначених вимог ПДР та які б знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, відсутні. Відповідачем в ході розгляду справи будь-яких клопотань щодо залучення іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди до участі у розгляді справи, призначення експертизи тощо не заявлено. Частиною 2 статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - п`ятій цієї статті. При цьому, пунктом 7 статті 247 КУпАП визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Нормами Кодексу не встановлено, що при закритті провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд зобов`язаний встановити вину особи. Однак, як зазначив Верховний Суд у своїх постановах від 07.02.2018 у справі №910/18319/16 та від 18.02.202 у справі №916/2586/18, що з правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Тобто, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі статті 38 КУпАП за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, не звільняє від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ні водія, який спричинив ДТП, ні страхову компанію, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність такого водія. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає встановленим і доведеним, що саме з вини відповідача сталася ДТП, внаслідок якої була заподіяна матеріальна шкода власнику автомобіля Skoda Octavia, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] в розмірі 37665,76 (вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу без ПДВ). Вказане підтверджується копією постанови Фрунзенського районного суду міста Харкова від 11.02.2020 (а.с.9), копією відповіді НПУ (а.с.7,8), копією звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту (а.с.15-24). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах , зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За змістом ст.\~ст. 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана ,\~зокрема,\~з пошкодженням\~чи фізичним\~знищенням транспортного\~засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до\~п.п.\~«а» п.\~41.1\~ст.\~41\~Закону МТСБУ\~за рахунок\~коштів фонду\~захисту потерпілих\~відшкодовує шкоду\~на умовах,\~визначених цим\~Законом,\~у разі\~її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідач не заперечувала факт відсутності у неї страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів станом на дату скоєння ДТП, що також вбачається з відповіді від НПУ (а.с.7,8). Згідно з\~абз.\~2\~п.\~22.1\~ст.\~22\~Закону в разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. [PERSON] станом на дату ДТП застрахував свою цивільно-правову відповідальність в ПАТ «СК «Країна», серія та номер страхового полісу №\~АМ/8880827 (а.с.7). Згідно з копією наказу позивача від 24.03.2020 (а.с.25), копією платіжного доручення (а.с.26) позивач виплатив [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 37665,76 грн. Відповідно до п.п.38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону МТСБУ після\~сплати страхового\~відшкодування має\~право подати\~регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у\~пункті 13.1\~статті 13 цього Закону. Відповідно до копії рахунку на оплату №\~743 від 21 жовтня 2019 р. (а.с.27), копії платіжного доручення (а.с.28) позивач поніс витрати в розмірі 860,60 грн на оплату послуг ТОВ Незалежна Експертна Компанія», пов`язаних з оцінкою шкоди, заподіяної власнику автомобіля Skoda Octavia, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] . Пунктом 1\~ч.\~1\~ст.\~512,\~ч.\~1\~ст.\~514\~ЦК України\~передбачено,\~що кредитор\~у зобов`язанні\~може бути\~замінений іншою\~особою внаслідок передання\~ним своїх\~прав іншій\~особі за\~правочином (відступлення\~права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 1, 6\~статті 82\~ЦПК України\~установлено,\~що обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~не підлягають\~доказуванню,\~якщо суд\~не має\~обґрунтованого сумніву\~щодо достовірності\~цих обставин\~або добровільності\~їх визнання.\~Обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~зазначаються в\~заявах по\~суті справи,\~поясненнях учасників\~справи,\~їхніх представників. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Суд розподіляє судові витрати відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved