Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

19 квітня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідач [PERSON] є його колишньою дружиною. Шлюб між ними розірвано рішенням Нововолинського міського суду від 24 березня 2022 року. У шлюбі з останньою народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом від 23 грудня 2019 року з нього в користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання [PERSON] , [PERSON] в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 25 листопада 2019 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. Судовий наказ відповідач подала в органи ВДВС лише 20 січня 2022 року, однак стягнення з аліментів проводиться з 25 листопада 2019 року. Зазначає, що з 01 вересня 2021 року син [PERSON] проживає разом з ним і перебуває виключно на його утриманні. Більше того, рішенням Виконавчого комітетру Нововолинської міської ради від 16 лютого 2022 року визначено місце проживання [PERSON] з батьком, а [PERSON] - з матір`ю. Оскільки змінилися обставини, що впливають на присуджені періодичні платежі по аліментам, дитина проживає з ним, і при цьому саме з нього в користь відповідача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , у відповідності до ч.4 ст.273 ЦПК України, просить звільнити його від сплати аліментів, починаючи з 01 вересня 2021 року (з часу фактичного проживання дитини з ним). Також просив суд стягнути з відповідача в свою користь 5000 грн. витрат понесених ним на професійну правничу допомогу адвоката. У судовому засіданні позивач [PERSON] просив позов задоволити. Зазначив, що син [PERSON] проживає разом з ним і перебуває на його утриманні. З приводу визначення місця проживання дитини відповідач зверталася до Виконавчого комітету Нововолинської міської ради, і рішенням №99 від 16 лютого 2022 року визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , разом з ним, а місце проживання малолітнього [PERSON] , разом з матір`ю [PERSON] . З 12 вересня 2021 року по 02 жовтня 2021 року та з 08 жовтня 2021 року по 18 грудня 2021 року він дійсно перебував за кордоном, а тому у ці періоди його син [PERSON] гостював у матері [PERSON] . Просив врахувати, що відповідач подала судовий наказ до відділу виконавчої служби лише після розірвання їх шлюбу, тобто в 2022 році, однак аліментні платежі були нараховані йому з 2019 року. Попри це, він повністю сплатив [PERSON] нараховану суму заборгованості і на даний час сплачує їй аліменти на утримання сина [PERSON] . Представник позивача [PERSON] підтримав позов та просив його задоволити, зазначив, що відповідач понад два роки не подавала судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів до виконання. Тривалий час останній не знав про існування судового наказу, оскільки в період з 2019 року по 2021 рік проживав разом з відповідачем і вони спільно утримували та виховували дітей. 20 січня 2022 року [PERSON] подала судовий наказ до примусового виконання, а у виконавчій службі роз`яснено позивачу, що обов`язок по сплаті аліментів у нього виник з 2019 року, тому він має заборгованість перед [PERSON] за період з 2019 року по 2022 рік. Попри це, в вересні 2022 року [PERSON] сплатив всю суму заборгованості і надалі сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] . Відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнала позов частково, не заперечила щодо звільнення позивача від сплати еліментів на утримання сина [PERSON] . Вважає, що стягнення аліментів слід припинити з дати постановлення рішення Виконавчим комітетом Нововолинської міської ради №99 від 16 лютого 2022 року, яким визначено місце проживання дітей. Просила відмовити у стягненні з неї витрат на правничу допомогу та судових витрат за їх необгрунтованістю. Свої заперечення виклала у відзиві (а.с.43-45). Представник позивача [PERSON] підтримала думку свого довірителя. Вимоги позивача щодо припинення стягнення аліментів з 01 вересня 2021 року не підтверджується жодними належними та допустими доказами. Вважає, що саме з дати постановлення рішення про визначення місця проживання дитини, припиняється стягнення аліментів. Просила відмовити у стягненні судових витрат з відповідача. Зазначила, що договір про правничу допомогу не містить суми витрат понесених [PERSON] . Розрахунок та квитанція до ордеру не підписані позивачем, крім того позивачем до матеріалів справи не долучений акт виконаних адвокатом робіт. Суд, заслухавши позивача, його представника, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 24 березня 2022 року, що набрало законної сили (а.с.6-7). У цьому шлюбі народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до наказу Нововолинського міського суду від 23 грудня 2019 року з [PERSON] в користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання [PERSON] , [PERSON] у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 25 листопада 2019 року і до досягнення кожною дитиною повноліття (а.с.3). Відповідно до постанови головного державного виконавця Нововолинського міського ВДВС Західного МУЮ (м. Львів) Гринюк Л.Г. про відкриття виконавчого провадження серії ВП [NUMBER] від 20 січня 2022 року, примусове стягнення аліментів за рішенням суду здійснюється з 25 листопада 2019 року (а.с.4). Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що його син [PERSON] проживає разом із ним саме з 01 вересня 2021 року. Свої вимоги підтверджує актом обстеження умов проживання дитини від 07 жовтня 2021 року, який складений комісією у складі головного спеціаліста ССД Стащишин О. та фахівця НМЦСССДМ [PERSON] (а.с. 4 зворот). Однак такі вимоги останнього в повному обсязі не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Позивач [PERSON] пояснив, що в період з 12 вересня 2021 року по 02 жовтня 2021 року та з 08 жовтня 2021 року по 18 грудня 2021 року, він перебував за кордоном і син [PERSON] проживав у матері - відповідача [PERSON] . Крім того, в акті обстеження умов проживання не визначена дата (час) проживання [PERSON] з батьком [PERSON] , комісією встановлено, що з 31 серпня 2021 року подружжя [PERSON] разом не проживає і з огляду на пояснення сторін, немає підстав ввжати, що [PERSON] проживає разом з [PERSON] саме з 01 вересня 2021 року. При вирішенні спору, суд враховує, що рішенням Виконавчого комітетру Нововолинської міської ради №99 від 16 лютого 2022 року визначено місце проживання [PERSON] з батьком, а [PERSON] - з матір`ю (а.с.5). Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. З урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що після постановлення судового наказу, яким з [PERSON] стягуються періодичні платежі у виді аліментів, кардинально змінилися обставини, що впливають на присуджені платежі, тому враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення з нього аліментів за судовим наказом. Враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами та передбачають забезпечення потреб дитини, суд звільняє [PERSON] від сплати аліментів, які стягуються за судовим наказом Нововолинського міського суду від 23 грудня 2019 року, починаючи з 16 лютого 2022 року, тобто з дати постановлення рішення Виконавчим комітетом Нововолинської міської ради №99 про визначення місця проживання малолітніх дітей. При розподілі судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підтвердження понесених судових витрат у зв`язку з розглядом справи в суді, позивачем долучено договір про надання правничої допомоги від 18 квітня 2022 року (а.с.8), ордер (а.с.9) та розрахунок витрат на професійну правничу допомогу на суму 5000 (а.с.11). На підтвердження оплати гонорару адвокату, останнім надано квитанцію до прибуткового касового ордера на аналогічну суму (а.с.12). Склад та розмір витрат пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Однак суд виходить з того, що згідно з нормами чинного ЦК України, сторони у справі вільні у здійснення своїх прав. Враховуючи положення ст.81 ЦПК України та те, що позивачем документально підтверджено оплату правової допомоги адвоката, враховуючи складність справи, обсяг робіт виконаних адвокатом, механізм розрахунку гонорару адвоката обумовлений договором та відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] слід стягнути 3000 грн. понесених витрат на правничу допомогу адвоката. Також, суд стягує з відповідача [PERSON] в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved