Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

21.12.2022 [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини заробітної плати батька, щомісячно і до 23 років або до закінчення навчання. На обґрунтування позовної заяви зазначила, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , яка наразі є студенткою Навчально-наукового інституту педагогіки, психології, менеджменту та освіти дорослих "Українська інженерно-педагогічна академія". Дочка сторін проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги, відповідач має можливість надавати кошти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, однак такої допомоги не надає. На підставі викладеного [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 29 грудня 2022 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 24.01.2023. 24.01.2023 та 21.02.2023 судові засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача. 14.03.2023 належним чином повідомлені учасники в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] до канцелярії суду надала заяву відповідно до якої просила здійснювати розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала в повному обсязі з підстав викладених в ньому, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, рекомендованими листами, направленими на його адресу місця реєстрації судом, та шляхом публікації оголошення про виклик в суд на офіційному сайті Судової влади України, Причин неявки суду [PERSON] не повідомив, відзиву на позов не надавав, будь яких заяв чи клопотань з процесуальних питань, в тому числі й щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно зі статтею 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)\~відповідач не\~з`явився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Зважаючи на те, що всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статтями 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] Свідоцтво про народження, серії [NUMBER] виданого 06 січня 2005 року, актовий запис № 1 (а.с. 5). Згідно копій Довідки № ДМП-ПС21-1-435 від 17.11.2022 виданої керівником інституту "Українська інженерно-педагогічна академія" Британ Ю., копії студентського квитка серії [NUMBER] , виданого 01.09.2021 на ім`я [PERSON] та дійсного до 30.06.2025, [PERSON] є студенткою другого курсу Навчально-наукового інституту педагогіки, психології, менеджменту та освіти дорослих "Українська інженерно-педагогічна академія" денної форми здобуття освіти, фаху 053 психологія, зарахована наказом № 229 від 10.08.2021 (а.с. 5, 5 зворот). Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі статтею 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Положеннями п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Коментарями до статті 199 Сімейного кодексу України роз`яснено, що обов`язок по утриманню повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, не є продовженням обов`язку по утриманню дитини до вісімнадцяти років. Це два самостійні обов`язки, які закріплені в різних главах Сімейного кодексу України. Вони мають власні підстави виникнення і припинення. Однак, відповідно до коментованої статті і вказаного роз`яснення Пленуму Верховного Суду України обов`язок щодо утримання повнолітніх дочки, сина виникає за умови їх потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням. З вищенаведеного вбачається, що при вирішенні питання стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, та визначення їх розміру має значення зокрема встановлення можливості надання батьками матеріальної допомоги, а також з`ясування потреби дитини, яка продовжує навчання, в отриманні такої допомоги. Суд прийшов до висновку, що [PERSON] , [INFO] потребує матеріальної допомоги, оскільки вона продовжує навчання, позивач [PERSON] є єдиною особою, яка несе витрати на її утримання, в той час, коли батько [PERSON] також має змогу надавати матеріальну допомогу, оскільки має задовільний стан здоров`я, є працездатною особою, інших утриманців не має. За таких обставин, враховуючи матеріальне становище позивача [PERSON] , реальну можливість відповідача [PERSON] сплачувати аліменти на користь дочки [PERSON] , суд дійшов до висновку про необхідність задовольнити позов [PERSON] і стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , яка продовжує навчання у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до закінчення [PERSON] навчання, але не більше, ніж до досягнення дочкою 23-х річного віку. За таких обставин, позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави. На виконання вимог пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суду належить допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved