Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Короткий виклад обставин справи [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом (з урахуванням позовної заяви на виконання вимог ухвали про залишення без руху) до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, у якому просить: -розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, який був укладений 30.08.2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Берегівського районного управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №114; - визначити місце проживання дитини, [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] за місцем його проживання: [ADDRESS] . В обгрунтування позову посилається на те, що 30.08.2008 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб, в даному шлюбі у них [INFO] народилася дочка [PERSON] , яка проживає разом з ним. Зазначає, що через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки у них відповідачем спільне життя не склалося. Вказує, що протягом року проживає разом з донькою окремо від відповідачки та не підтримує з нею жодних відносин. Відповідач самоусунулася від своїх сімейних обов`язків, тому вважає, що їх спільне життя з відповідачкою як подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить його інтересам та дитини. Крім того, просить визначити місце проживання дочки [PERSON] разом з ним, посилаючись на те, що дочка протягом року проживає разом з ним та перебуває на повному його утриманні та бажає проживати з ним. Вказує, що звернувся до органу опіки та піклування служби з питання надання висновку щодо доцільності визначення місця проживання дитини. Процесуальні дії по справі, заяви сторін Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.11.2022 року вказану позовну заяву залишено без руху. 30.12.2022 позивачем усунуто вказані в ухвалі недоліки. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.01.2023 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, про що повідомлено учасників справи. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.02.2023 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання 14.03.2023 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце цього засідання. При цьому, 01.03.2023 до суду від позивача поступила заява, в якій просить справу №308/15600/22 розглядати за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 14.03.2023 позовні вимоги визнала, зазначила, що дійсно спільне життя з позивачем не склалося, втратили один до одного почуття любові та поваги, близько року проживають окремо та не підтримують сімейних відносин. Залишила сім`ю через постійні сварки з позивачем і на даний час проживає з іншим чоловіком, також вказала що планує виїхати за кордон, тому не заперечує щодо розірвання шлюбу. Крім того, зазначила шо їх спільна неповнолітня дочка [PERSON] 2009 р.н. залишилась проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні, хоча між ними існують нормальні стосунки та періодично з донькою спілкуються. Вважає, що дочці краще буде проживати з батьком, у нього в квартирі є всі необхідні умови для дочки, окрема кімната. Крім того, вказала що їх дочка навчається в м. Ужгород і сама виявила бажання проживати з позивачем, тому вона не заперечує щодо визначення місця проживання дочки з позивачем. Третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання свого повноважного представника не направила, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. При цьому 06.02.2023 року представником згідно довіреності [PERSON] подано висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 19.01.2023 та клопотання, в якому просить розглянути справу без участі їх представника. При прийнятті рішення просять врахувати висновок № 20/23/02-14 від 19.01.2023 Враховуючи подані заяви, клопотання, заслухавши думку відповідача, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, які подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб 30.08.2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Берегівського районного управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №114. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - « [PERSON] », дружини - « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] видане 30 серпня 2008 р. (а.с.23). З копії свідоцтва про народження від 31 серпня 2009 року вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] , її батьками записані батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 18). До матеріалів справи додано висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому №20/23/02-14 від 19.01.2023, згідно якого орган опіки та піклування вважає що доцільним буде визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з її батьком гр. [PERSON] , [INFO] , за адресою його місця проживання. У висновку зазначено, що в ході проробленої роботи встановлено, що батько дитини гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та фактично проживає у власній трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою проживає та зареєстрована малолітня донька [PERSON] , [INFO] , а також зареєстрована його дружина гр. [PERSON] , [INFO] . Все це підтверджується довідкою ТОВ «Управління житлом» від 29.12.2022 року, актом обстеження умов проживання від 12.01.2023 року, копіями Витягу і Державного реєстру прав на нерухоме майно та договору купівлі-продажу квартири від 30.04.2020р. Акт обстеження від 12.01.2023 року складений за результатами проведення обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , вказує на те, то умови проживання в трикімнатній квартирі відмінні. Санітарно-гігієнічний стан помешкання знаходиться на належному рівні, в квартирі зроблено сучасний ремонт. В помешканні є всі комунальні зручності (світло, вода, газ) та автономне опалення. Житло облаштовано сучасними меблями та побутовою технікою. В помешканні наявне автономне опалення. Для виховання та розвитку дитини створено всі належні умови. У дитини є окрема кімната, яка влаштована спальним ліжком, столом для навчання, шафою для одягу, телевізором, ноутбуком та шкільним приладдям. Стосунки та традиції в сім`ї - традиційні та доброзичливі. Стосунки у батька з донькою люблячі. Відповідно до акту оцінки потреб від 12.01.2023 року складеного працівником Ужгородського міського центру соціальних служб Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради батьківський потенціал [PERSON] знаходиться на належному рівні. Батько спроможний виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею. По місцю проживання гр. [PERSON] характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою від 29.12.2022 року № 979 виданою ТОВ «Управління житлом». [PERSON] є матеріально забезпеченим. Наразі працює на посаді старшого стрільця-радіотелефоніста в Ужгородському зональному відділі Військової служби правопорядку, що під тверджується довідкою від 31.12.2022 року. Крім того, з вересня 2019 року він працював штатним тренером- викладачем боксу Закарпатської обласної дитячо-юнацької спортивної школи. По місцю роботи в ЗОДЮСШ характеризується позитивно, що підтверджується відповідною характеристикою. Малолітня [PERSON] , [INFO] , є ученицею 8-В класу Ужгородської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №5 з поглибленим вивченням іноземних мов Ужгородської міської ради Закарпатської області, що підтверджується довідкою 29.12.2022 року № 613. Згідно характеристики від 29.12.2022 року [PERSON] навчається в Ужгородській спеціалізованій школі І-ІII ступенів № 5 з першого класу. Зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працелюбна учениця. Володіє навчальним матеріалом на достатньому рівні. Навчається в повну міру своїх сил. Добре запам`ятовує навчальний матеріал. Виявляє, образне, творче мислення, має здібності до вивчення гуманітарних наук. На уроках завжди уважна, активна, виконує домашні завдання, допомагає товаришам. Має добрий загальний розвиток. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Бере активну участь у громадському житті школи та класу. Скромна, весела, товариська, врівноважена, дисциплінована, самостійна. Користується повагою серед вчителів. Має авторитет серед товаришів. Мати дитини гр. [PERSON] , [INFO] , зі слів батька дитини, фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Щодо вимоги про розірвання шлюбу, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що мають істотне значення, що суперечить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі. Суд бере до уваги зазначені позивачем у позовній заяві обставини, що у сторін є неповнолітня дитина, впродовж року проживають окремо, не підтримують жодних відносин і що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та їх дитини. Суд, також приймає до уваги позицію відповідача, яка не заперечує щодо розірвання шлюбу. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, категоричної позиції позивача щодо розірвання шлюбу, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер, що призвело до втрати почуттів та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім`ї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати. Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно зі статтею 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Судом з встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] зареєстрована та проживає разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст.1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991р), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з положеннями частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що також закріплено в ст.141 СК України, та Конвенції про права дитини. Крім цього слід зауважити, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю не обмежений у своєму правах на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини, її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками, права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи встановлені обставини, те, що відповідач позов визнав, наявні у справі докази дозволяють встановити, що позивач має постійне місце проживання, ним створено належні матеріальні та побутові умови для фізичного, духовного та морального розвитку, навчання, розвитку природних здібностей, дитина після фактичного припинення шлюбних відносин проживає разом з батьком, а також беручи до уваги висновок органу опіки та піклування, ви знання відповідачем позову, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині вимог про визначення місця проживання дитини з ним.

Outcome: approved