Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно підписаної анкети-зави № б/н від 17.01.2013 [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому був збільшений до 22300 грн. Кошти відповідачка зобов`язалася повернути на умовах, визначених договором, але свої зобов`язання належним чином не виконала, що створило заборгованість, яка станом на 28.12.2020 склала 86876,76 грн. В добровільному порядку питання щодо повернення боргу між сторонами не вирішено, а тому АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з [PERSON] вказану суму боргу та понесені банком судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270 грн. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача в наданій заяві позовні вимоги підтримав повністю. Відповідачка у відзиві на позовну заяву проти вимог АТ КБ «Приватбанк» заперечила, пославшись на те, що стороною позивача не підтверджено відповідними доказами те, що вона підписувала анкету-заяву № б/н від 17.01.2013 та надала свою згоду з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» і отримала кредит. Так само є недоведеним факт надання їй кредитної картки та зарахування на неї кредитних коштів. Крім цього, [PERSON] заявляє клопотання про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності. Справу представник позивача та відповідачка просили розглядати без їх участі. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). Дослідивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що 17.01.2013 на підставі поданої та підписаної анкети-заяви № б/н [PERSON] отримала в ПАТ КБ «Приватбанк» (теперішня назва АТ КБ «Приватбанк») кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 18). Кредит боржниця зобов`язалася повертати в строки та на умовах, визначених сторонами, але свої зобов`язання порушила, що створило заборгованість. Згідно розрахунку позивача (а.с. 5-15) заборгованість [PERSON] за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 17.01.2013 становить 86876,76 грн. станом на 28.12.2020, яка складається з наступного: 69343,80 грн. - заборгованість за тілом кредита; в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 69343,80 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 17532,96 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн. - заборгованість по пені; 0,00 грн. - заборгованість по комісії. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Посилаючись на зазначене, АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в заявленому розмірі, яка склалася внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань. Не погоджуючись з вимогами банку, відповідачка, крім іншого, просить застосувати строк позовної давності. Ухвалюючи рішення, суд погоджується з доводами [PERSON] про наявність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, передбачених ч. 4 ст. 267 ЦПК України, зважаючи на таке. Судовим розглядом встановлено, що кредитний договір між сторонами укладено 17.01.2013, про що свідчить анкета-заява № б/н, згідно з яким відповідачці було надано кредитну карту [NUMBER] з терміном дії - 07/16 (а.с. 17), що вважається строком дії договору. Таким чином, сторони визначили, що боржник повинен виконати свої зобов`язання перед кредитором у певний строк - липень 2016. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, зобов`язання за кредитним договором має виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору. Оскільки сторони визначили у договорі строк його дії, суд вважає, що саме зі спливом даного строку (07.2015, останнє числа місця) можна вважати таким, що є порушеним право кредитора у невиконаному зобов`язані. З огляд на викладене доводи сторони про застосування строку позовної давності є обґрунтованими, так як з часу спливу строку дії договору до часу звернення АТ КБ «Приватбанк» до суду з даною позовною заявою (12.02.2021) минуло більше трьох років, а відповідно сплинули строки позовної давності і сторона позивача не обґрунтовує поважність причин пропуску зазначеного строку. Відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 260 ЦК України встановлено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Згідно положень ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом же частини 5 статті 261 ЦК України - за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до вимог ч. ч. 2-4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Обставин щодо поважності причин пропущення позовної давності судом не встановлено. Так само в ході судового розгляду не було встановлено й те, що даний строк переривався чи його перебіг зупинявся. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку про необхідність застосування строку позовної давності за вимогами АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] та вважає необхідним з цих підстав у позові відмовити.

Outcome: dismissed