Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

В січні 2021 р. до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», АТ «Кредобанк» про визнання поруки припиненою, в якій позивач просила визнати припиненою поруку, що виникла за договором поруки №162-07-2 від 19.06.2007 р., укладеним між [PERSON] та ВАТ «Кредобанк». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.06.2007 р. між [PERSON] та ВАТ «Кредобанк» було укладено кредитний договір №162-07, за яким позичальник отримав кошти в сумі 60000,00 дол. США, строком до 18.06.2027 р. Вказаний кредит було видано на придбання квартири за адресою: [ADDRESS] , яку 19.06.2007 р. було зареєстровано за [PERSON] . В забезпечення виконання умов кредитного договору 19.06.2007 р. були укладені договір іпотеки та договір поруки №162-07/2, поручителем якого стала [PERSON] 29.11.2011 р. між ВАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» було укладено договір факторингу, за ким право вимоги щодо [PERSON] та поручителя [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Приватні інвестиції». Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18.04.2014 р. у справі № 569/20990/13-ц стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованість по кредитному договору №162-07 від 19 червня 2007 року в сумі в загальній сумі 803 949,92 грн, судові витрати. [INFO] [PERSON] помер. Позивач вважає, що у зв`язку зі смертю боржника договір поруки, укладений 19.06.2007 р. з ВАТ «Кредобанк», має бути припинений, оскільки поручительство нерозривно пов`язане з особою боржника та поручителя. Внаслідок смерті позичальника обов`язок за кредитним договором щодо повернення грошових коштів перейшло до спадкоємців, які мають задовольнити вимоги кредитора, зокрема: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є дітьми [PERSON] . Крім цього, вартість квартири, яка була предметом іпотеки, є більшою ніж сума заборгованості за кредитним договором №162-07 від 19.06.2007 р. Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом. У відзиві на позов представник відповідача заперечує щодо задоволення позову, оскільки рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18.04.2014 р. у справі № 569/20990/13-ц стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованість по кредитному договору №162-07 від 19 червня 2007 року в сумі в загальній сумі 803 949,92 грн. У виконання вказаного судового рішення було видано виконавчий лист щодо [PERSON] , який перебуває на виконанні у Відділі ДВСу м. Рівному МУМЮ (м. Львів) (виконавче провадження №49421352). Ухвалення вказаного рішення унеможливлює визнання поруки припиненою в іншій справі, вказаний спосіб захисту є неналежним. Крім цього, звертає увагу, що позивачем не доведено наявність спадкоємців у [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити. Представник відповідача 1 заперечив щодо задоволення позову. Відповідач 2 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву чи пояснень на позовну заяву не подав. За приписами ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою судді від 24.01.2022 р. відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11.07.2022 р. витребувано з Першої Рівненської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , проживав за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 10.01.2023 р. закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. Суд, вислухавши пояснення присутніх учасників, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 червня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «КРЕДОБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «КРЕДОБАНК») було укладено кредитний договір №162-07, за умовами якого Банк зобов`язався надати [PERSON] у власність грошові кошти (кредит) в сумі 60 000,00 доларів США, а останній, у свою чергу, зобов`язався повернути одержані кошти (суму кредиту) у термін до 18 червня 2027 року, на умовах, встановлених у Кредитному договорі. 29 листопада 2011 року між Банком та TOB «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» був укладений Договір факторингу, за яким відбулося відступлення/купівля-продаж права вимоги за Кредитним договором N9162-07 від 19.06.2007 р., що був укладений між Банком та [PERSON] . За договором TOB «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» набуло прав кредитора до боржника - [PERSON] та поручителя - [PERSON] 19 червня 2007 року з метою забезпечення належного виконання [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором, між ВАТ «КРЕДОБАНК» [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки №162-07/2, згідно з яким відповідач [PERSON] несе солідарну відповідальність у повному обсязі за порушення [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором. Умови кредитного договору поручителю були відомі. [INFO] [PERSON] помер. Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Позивач звернулась з даним позовом, оскільки за наявною в неї інформацією [PERSON] помер, а згоди відповідати за спадкоємцями вона не надавала. Згідно ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Ліквідація боржника - юридичної особи не припиняє поруку, якщо до дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про припинення боржника - юридичної особи кредитор звернувся до суду з позовом до поручителя у зв`язку з порушенням таким боржником зобов`язання. Положення статті 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов`язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов`язок поручителя щодо виконання зобов`язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки. Правовий аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що припинення основного зобов`язання не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до смерті фізичної особи- боржника. Схожого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 29.03.2017 р. у справі №201/6641/15-ц Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18.04.2014 р. у справі № 569/20990/13-ц стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованість по кредитному договору №162-07 від 19 червня 2007 року в сумі в загальній сумі 803 949,92 грн, судові витрати. Згідно ст. 82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18.04.2014 р. у справі № 569/20990/13-ц набрало законної сили 17.06.2014. При цьому, судом встановлено, що в провадженні Рівненського міського суду перебувала заява [PERSON] про перегляд заочного рішення по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Між тим, ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29.08.2016 р. заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості - залишено без розгляду за заявою представника заявника [PERSON] . З інформації про виконавче провадження №49421352 виконавчий лист №569/20990/16-ц, виданий Рівненським міським судом Рівненської області 30.10.2014 р., щодо боржника [PERSON] перебуває на виконанні у Відділі ДВС у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністрерства юстиції (м. Львів) Верховний суд в постанові від 14.06.2021 р. у справі 924/181/20 врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц за яким, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений. Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася. Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту. Отже, ухвалення судом рішення в справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості. Правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, §53). Тому задоволення позову про визнання поруки припиненою в одній справі не є ані підставою перегляду судового рішення в іншій справі за нововиявленими обставинами (частина друга статті 423 ЦПК України), ані підставою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (частина друга статті 432 ЦПК України). Судом встановлено, що за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18.04.2014 р. у справі № 569/20990/13-ц стягнуто в тому числі з [PERSON] заборгованість по кредитному договору №162-07 від 19 червня 2007 року, тобто обов`язок поручителя щодо виконання зобов`язання за основним договором виник з рішення суду, кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до смерті фізичної особи- боржника [PERSON] . У справі про визнання поруки припиненою позивач має довести, що відповідач вважає наявним своє право вимоги і кореспондуючий обов`язок позивача, який не був установлений судовим рішенням або не є предметом розгляду в іншій справі. У цій справі позивач не довів наявності окремого спору, а отже, і наявності свого правомірного інтересу в правовій визначеності. Натомість у діях позивача вбачається прагнення переглянути в межах цієї справи судові рішення, прийняті в іншій справі про стягнення заборгованості, що є неприпустимим. Такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у поставі від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц. Доводи позивача про те, що зі смертю позичальника поручитель не має нести зобов`язання за договором поруки у зв`язку з тим, що вона не давала своєї згоди на забезпечення виконання зобов`язань спадкоємцями кредитора, а тому є підстави для припинення зобов`язань за договором поруки, оцінюються критично, оскільки в даному випадку кредитор реалізував своє право на стягнення кредитної заборгованості в судовому порядку і рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18.04.2014 р. у справі № 569/20990/13-ц стягнуто в тому числі з [PERSON] заборгованість по кредитному договору №162-07 від 19 червня 2007 року, а відтак обов`язок поручителя щодо виконання зобов`язання за основним договором виник з рішення суду, тому норми права, на які посилається позивач , в даному випадку не можуть бути застосовані. При цьому, згідно відповідей Першої Рівненської державної нотаріальної контори від 28.10.2022 р., 29.11.2022 р. спадкова справа до майна померлого [PERSON] не заводилась. Згідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права, як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто укладені у суспільстві правила та засади моральності суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, відноситься і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною порадою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія. Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом", зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (справа "Steel and others v. The United Kingdom"). Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні. Таким чином, наведені позивачем обставини не можуть бути підставою для про визнання припиненою поруки за договором поруки від 19.06.2007, а тому потрібно відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed