Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердик Капітал» (далі - ТОВ «Вердик Капітал») звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0987235640 від 29.06.2020 у розмірі 47 350 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 29.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та [PERSON] було укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0987235640, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб на умовах Договору, а також згідно Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «МопеуВООМ». Відповідно до умов Договору позики кредит надається у вигляді відновлювалької кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000,00 грн, в межах строку дії Договору - 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначається сторонами відповідно до умов Договору. Договір позики укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору позики № 0987235640 від 29.06.2020, що акцептована відповідачем 19 травня 2019 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України). Пропозиція (оферта) на отримання 2 траншу згідно заявки-анкети № 2628685467 від 12.07.2020 в рамках Договору про надання позики № 0987235640 від 29.06.2020 підписано [PERSON] 12.07.2020 електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою смс-повідомлення на телефонний номер, зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем (ТОВ «Інфінанс») було перераховано грошові кошти в розмірі 4000,00 грн. Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за Договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами Договору кредиту, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. Зазначають, що 18.10.2021 між ТОВ «Інфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 18-10/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за Договорами позики, у тому числі за Договором позики № 0987235640 від 29.06.2020, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] . Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконував належним чином, у зв`язку з чим станом на 06.12.2022 у нього наявна заборгованість у розмірі 47 350,00 грн, що складається із: 4000,00 грн заборгованості за кредитом (за тілом кредиту); 32 480,00 грн заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги; 10 870,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками згідно договору кредиту. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань по Договору позики, представник позивача просить стягнути з відповідача 47 350,00 грн заборгованості, а також 2481 грн судового збору та понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 9000 грн. Ухвалою судді від 03.02.2022 відкрито провадження у вказаній цивільній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте в позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, а також не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила. Заяв та відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 29.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та [PERSON] було укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0987235640 (далі по тексту рішення - Договір), відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб на умовах Договору, а також згідно Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «МопеуВООМ». Згідно п. 1.2. Договору, кредит надається позичальнику у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії Договору - 36 місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами у Додатку №1 та Додатку №2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку №3 та Додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов Договору: Додатку №1 та Додатку №2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку №3 та Додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту, тобто до 19 травня 2022 року. Відповідно до п. 1.5. Договору загальний (максимальний) розмір кредитної лінії - 20000 гривень. Згідно п. 1.6. Договору в рамках дії даного Договору сторони погодили наступні загальні умови, а саме: до умов даного Договору застосовується фіксована процентна ставка, порядок обчислення процентної ставки встановлюється цим пунктом Договору та Правилами - максимальний строк (кількість календарних днів користування кредитом (траншем) - 30 календарних днів; діючий ліміт (сума) кредиту 20000,00 грн; максимальна відсоткова ставка, яка нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості - 1,75% Згідно п. 1.10. Договору строк останнього траншу не може перевищувати строк, вказаний в п. 1.2 Договору. Відповідно до п. 1.10.2. Договору максимальна реальна річна процентна ставка становить 638,75 %. Згідно із заявкою-анкетою на отримання кредиту від 12.07.2020 відповідач просила надати йому кредитні кошти в сумі 4000 грн на платіжну картку № [NUMBER] . Договір укладено в електронній формі на умовах пропозицій (оферти) на отримання 2 траншу кредиту в рамках Договору надання позики в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0987235640 від 29.06.2020, що акцептована відповідачем. Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що клієнт [PERSON] , з яким укладено договір № 3196966 від 12.07.2020, ідентифікований ТОВ «Інфінанс». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі ідентифікатора 0w3r7z від 12.07.2020, номер телефону [NUMBER] ). Згідно копії квитанції ТОВ «Універсальні платіжні рішення» перерахування грошових коштів на карту [NUMBER] було здійснено в системі iPay.ua 12.07.2020 о 12:12, № операції 60401217. З системного аналізу вказаних матеріалів справи вбачається висновок про те, що позивач довів факт отримання позичальником на вказану ним картку кредитних коштів в сумі 4000,00 грн, який мав місце 12.07.2020. 18.10.2021 між ТОВ «Інфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 18-10/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у тому числі за Договором позики № 0987235640 від 29.06.2020, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] . Згідно з наданим представником позивача розрахунком, станом на дату покупки (18.10.2021) та на 06.12.2022 у [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 47 350,00 грн, що складається із: 4000,00 грн заборгованості за кредитом (за тілом кредиту); 32 480,00 грн заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги; 10 870,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками згідно договору кредиту Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також розмір процентів встановлений договором. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Враховуючи вищенаведене правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, суд приходить до висновку про те, що позивач, як правонаступник (за договором факторингу) кредитора за кредитним договором щодо позичальника [PERSON] , має право на отримання від останньої кредитної заборгованості, що складається з фактично отриманих у кредит коштів та нарахованих на них згідно умов кредитного договору попереднім кредитором ТОВ «Інфінанс» відсотків. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 Цивільного кодексу України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з досліджених доказів, умови договору позики позичальником належним чином не виконані, в передбачені договором строки позика не погашена. З урахуванням встановлених по справі обставин, положень закону, умов договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за Договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0987235640 від 29.06.2020 у розмірі 47 350,00 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в користь позивача слід стягнути 2481 грн сплаченого судового збору. Разом з тим, що стосується заявлених вимог про стягнення з відповідача суми витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, зокрема належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 9000 грн. В обґрунтування витрат на правничу допомогу стороною позивача було подано договір про надання правової допомоги № 07-10/2022 від 07 жовтня 2022 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС», прайс-лист Адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС», затверджений Рішенням загальних зборів від 05 серпня 2021 року, заявка на надання юридичної допомоги № 55 від 01 листопада 2022 року з зазначеним переліком виконаних робіт, а саме надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти - 3000,00 грн, складення позовної заяви про стягнення боргу - 6000 грн. Відповідно до платіжного доручення № 343550030 від 10 листопада 2022 року АО «Лігал Ассістанс» отримало оплату на суму 58 000,00 грн згідно договору надання правової допомоги № 07-10/2022 від 07 жовтня 2022 року. Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 20 травня 2020 року у справі № 154/1435/18-ц та від 17 березня 2021 року у справі № 712/1720/19. З огляду на вищевикладене, розподіляючи витрати, понесені на професійну правничу допомогу позивачем, суд, бере до уваги співмірність витрат зі складністю справи та із наданим адвокатом позивача обсягом послуг під час розгляду справи в суді, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, взявши до уваги, виконані роботи, відсутність заперечень відповідача з приводу витрат на професійну правничу допомогу, відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved