Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Міністерства юстиції України в особі Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі Києво-Святошинський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області, Києво-Святошинський РВ ДВС ЦМРУ), Державної казначейської служби України в особі Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області під час виконання рішення суду у справі № 369/1687/16-ц про участь у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] . Зазначений позов [PERSON] мотивував тим, що у нього є син [PERSON] , [INFO] . Колишня дружина [PERSON] разом із батьками постійно посягали на його законні права виховання сина. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.06.2016 у справі № 369/1687/16-ц зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди у вихованні сина [PERSON] та встановив графік обов`язкових побачень кожну неділю з 10-00 год до 19-00 год. Зазначене судове рішення набрало законної сили 22.09.2016 та на його виконання видано виконавчий лист для примусового виконання. Постановою Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 26.10.2016 відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного рішення суду. Згідно з інформацією з АСВП Міністерства юстиції України проводилися такі заходи виконання рішення суду: 20.06.2018 постанова про накладення штрафу; 05.07.2018 постанова про накладення штрафу; 12.07.2018 постанова про закінчення виконавчого провадження; 07.12.2018 постанова про відновлення виконавчого провадження; 28.12.2018 постанова про накладення штрафу; 06.02.2019 постанова про накладення штрафу; 05.03.2020 постанова про накладення штрафу; 01.06.2021 постанова про закінчення виконавчого провадження. Інших заходів для примусового виконання рішення суду протягом 5 років не здійснено; рішення суду примусово не виконується виконавцем 5 років, у зв`язку з чим він позбавлений можливості бачити сина. Органом державної влади не здійснюються ефективні та своєчасні заходи щодо виконання рішення суду у справі № 369/1687/16-ц, у зв`язку з чим він позбавлений можливості спілкуватися з сином, тому йому завданої моральної шкоди, яка полягає: у душевних стражданнях від бездіяльності виконавчої служби при примусовому виконанні рішення про побачення з дитиною; емоційної дезадаптації, яка полягає в образі, гіркоті, досаді, ненависті, гніві, бажанні помсти, частковому відході у внутрішній світ; соціально-психологічної дезадаптації, що полягає в пригніченому настрої, втраті задоволення від звичайної діяльності (ангедонії), відчуття беззмістовності існування та недоречної провини (розуміння того, що страждає його дитина), неспроможності зосередитися, втомі та втраті енергійності, безсоння, психомоторному пригніченні, суттєвому зменшенні ваги тіла, нав`язливих думках про можливість бачити та виховувати єдиного сина; трудової та фізичної дезадаптації, що полягає у втраті працездатності, втраті попередньої роботи та достатніх джерел доходу; матеріальної дезадаптації, що полягає у грошових витратах, пов`язаних з вирішенням протиправної бездіяльності, витратах часу, пов`язаних з вирішенням протиправної бездіяльності, погіршенні рівня життя, порушенні соціальних контактів. Протягом 5 років він боровся за свої права у судах та інших інстанціях. Отримані судові рішення не виконувалися виконавцем та його керівником, чим порушили Закон України «Про виконавче провадження». Також державний виконавець та його керівник на його законні вимоги посадові особи тривалий час не звертали уваги та не виконували їх, у зв`язку з чим він зазнав душевних страждань. Враховуючи те, що бездіяльність тривала 63 місяці та триває далі, [PERSON] просив стягнути з Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області моральну шкоду у розмірі 3\~780\~000 грн., завдану незаконною п`ятирічною бездіяльністю з боку посадових осіб Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області при виконанні виконавчого листа № 369/1687/16-ц про його участь у вихованні дитини [PERSON] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.08.2021 відкрито провадження у цій справі та призначено підготовче засідання на 23.11.2021 на 14-00 год. 23.10.2021 від Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області надійшов відзив, в якому заявник просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що є неналежним відповідачем у справі, оскільки не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Управління жодних права та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним та жодної шкоди не завдало, тому не повинно нести відповідальність. Визначаючи розмір моральної шкоди не зрозуміло з яких міркувань виходив позивач, оцінюючи шкоду в такому розмірі. Крім того, стягнення такої суми призведе до економічно необґрунтованих збитків державного бюджету. 23.11.2021 в судовому засіданні оголошено перерву на 11.02.2022 на 11-00 год. 11.02.2022 справа знята з розгляду на підставі Розпорядження голови Києво-Святошинського районного суду Київської області № 4 від 09.02.2022 про посилення введених карантинних обмежень в роботі суду. Розгляд справи призначено на 05.05.2022 на 15-00 год. 04.05.2022 від Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області надійшло клопотання про відкладення судового засідання. 05.05.2022 у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх, осіб, які беруть участь у справі розгляд справи відкладено на 24.06.2022 на 09-40 год. 24.06.2022 від [PERSON] до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 24.06.2022 у зв`язку з технічною неможливістю фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Справу відкладено на 03.08.2022 на 11-15 год. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.08.2022 закрито підготовче засідання у цій справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження на 27.10.2022 на 14-20 год. 27.10.2022 справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Розгляд справи призначено на 01.12.2022 на 15-00 год. 01.12.2022 у зв`язку з оголошення повітряної тривоги у м. Києві та Київській області справу знято з розгляду. Розгляд справи призначено на 07.02.2023 на 12-20 год. 07.02.2023 розгляд справи відкладено на 16.03.2023 на 13-45 год. для повторного виклику сторін. 13.02.2023 від Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому заявник просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що на виконанні у відділі перебувало ВП № 52735203 щодо виконавчого листа № 369/1687/16-ц від 21.10.2016, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області про зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] брати участь у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] , [INFO] . Встановити участь батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду: кожної неділі місяця з 10 години до 19 години в присутності матері [PERSON] ; у подальшому у вихідні дні кожної неділі місяця з 10 години до 19 години. 26.10.2016 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження; 20.06.2018 постанову про накладення штрафу; 05.07.2018 постанову про накладення штрафу; 11.07.2018 до правоохоронних органів направлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення. Кримінальне провадження № 12016110200003995; 12.07.2018 постанову про закінчення виконавчого провадження у відповідності до п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»; 16.10.2018 до відділу від стягувача надійшла заява про відновлення виконавчого провадження, оскільки боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувачу з дитиною; 07.12.2018 постанову про відновлення виконавчого провадження; 28.12.2018 та 06.02.2019 постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду; 17.07.2019 10 постанов про накладення штрафу за невиконання рішення суду. 12.01.2021 скасовано постанови про накладення штрафів від 20.06.2018, 05.07.2018, 10.07.2019, 17.07.2019 на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.08.2019 у справі № 369/7320/19. 26.05.2021 державним виконавцем складено акт, у якому зазначено, що під час виконання рішення суду встановлено, що згідно з актом державного виконавця від 23.04.2021 у ВП № 57017945 стягувача [PERSON] вселено до будинку за адресою: [ADDRESS] , за якою мешкає боржник та син [PERSON] , [INFO] . 01.06.2021 надійшла заява боржника про фактичне виконання рішення суду після вселення [PERSON] , яке відбулося 23.04.2021. 01.06.2021 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». До відділу не надходили належним чином засвідчені рішення судів про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження. Виконавчі дії проводились та заходи примусового виконання застосовувались. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відсутні підстави для їх задоволення. Позивач не надав доказів та підтверджень причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відділу та вини їх завдання. 16.03.2023 розгляд справи відкладено на 24.03.2023 на 09-00 год. У судове засідання 24.03.2023 учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності та співставленні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.06.2016 у справі № 369/1687/16-ц позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] задоволено частково. Зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] брати участь у спілкуванні та вихованні з дитиною [PERSON] , [INFO] . Встановлено участь батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду: кожної неділі місяця з 10 години до 19 години в присутності матері [PERSON] ; у подальшому у вихідні дні: кожної неділі місяця з 10 години до 19 години. У задоволенні решти позовних вимог [PERSON] та [PERSON] відмовлено. 21.10.2016 на виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.06.2016 було видано виконавчий лист. Постановою головного державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 26.10.2016 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 369/1687/16-ц, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області 21.10.2016. Києво-Святошинським РВ ДВС ГТУЮ у Київській області листом від 03.01.2017 № 544/2 повідомлено [PERSON] та [PERSON] , що 08.01.2017 о 10-00 год будуть проводитися виконавчі дії з примусового виконання рішення суду. 08.01.2017 державним виконавцем складено акт про неможливість виконання рішення суду, оскільки [PERSON] не відчинила калітку у двір, у зв`язку з чим перешкоджає у спілкуванні та вихованні. Листом від 16.01.2017 № 821/9 повідомлено [PERSON] та [PERSON] , що 22.01.2017 о 10-00 год будуть проводитися виконавчі дії з примусового виконання рішення суду. 22.01.2017 державним виконавцем складено акт про невиконання [PERSON] вимог виконавчого документа. Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 19.04.2018 у справі № 369/3971/17 позов задоволено. Визнано за [PERSON] право на користування будинком за адресою: [ADDRESS] , та усунено перешкоди у користування зазначеним житловим будинком з боку [PERSON] шляхом вселення [PERSON] у житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Постановою начальника Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 08.11.2017, що видав [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого листа № 369/1687/16-ц. Постановою Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 20.06.2018 за невиконання рішення суду накладено на [PERSON] штраф на користь держави у розмірі 1\~700 грн. 20.06.2018 державним виконавцем Нестеренко О. Ю. направлено вимогу про добровільне виконання рішення суду в частині не чинити перешкоди [PERSON] брати участь у спілкуванні та вихованні сина. 24.06.2018 [PERSON] подав заяву про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення щодо невиконання рішення суду від 17.06.2016 року, у зв`язку з чим було складено протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується. Постановою Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 05.07.2018 за невиконання рішення суду накладено на [PERSON] штраф на користь держави у розмірі 3\~400 грн. 11.07.2018 державним виконавцем винесено постанови про стягнення виконавчого збору та стягнення з боржника витрат виконавчого провадження. 11.07.2018 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з тим, що боржником рішення суду не виконано, рішення не може бути виконано без участі боржника. 11.07.2018 виконавцем надіслано до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення. 16.10.2018 [PERSON] подав до Києво -Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області заяву про відновлення виконавчого провадження, оскільки [PERSON] у подальшому перешкоджає побаченням із сином. Постановою про відновлення виконавчого провадження від 07.12.2018 державним виконавцем відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 369/1687/16-ц. Постановами Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 28.12.2018, від 06.02.2019, від 10.07.2019, від 17.07.2019 за невиконання [PERSON] рішення суду накладено штрафи. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.08.2019 у справі № 369/7320/19 скаргу [PERSON] , заінтересовані особи: старший державний виконавець Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Пацуріна О. В., Києво-Святошинський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області, [PERSON] , про визнання неправомірними та скасування постанов державного виконавця, визнання протиправними бездіяльності старшого державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано неправомірними та скасовано постанови у виконавчому провадженні № 52735203 від 20.06.2018, від 05.07.2018, від 10.07.2019, від 17.07.2019, від 17.07.2019, від 17.07.2019, від 17.07.2019, від 17.07.2019, від 17.07.2019 року, від 17.07.2019, від 17.07.2019, від 17.07.2019, від 17.07.2019. У задоволенні решти вимог скарги відмовлено. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.09.2019 відмовлено у задоволенні подання старшого державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.02.2020 у справі № 369/1867/20 подання старшого державного виконавця задоволено. Тимчасово обмежено [PERSON] у праві виїзду за межі України, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань, покладених рішеннями суду від 21.10.2016 у справі № 369/1687/16-ц. Постановою Київського апеляційного суду від 05.08.2020 апеляційну скаргу представника [PERSON] задоволено, ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.02.2020 скасовано та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні подання старшого державного виконавця щодо тимчасового обмеження [PERSON] у праві виїзду за кордон. 21.02.2020 та 28.02.2020 [PERSON] надала державному виконавцю заяви про виконання рішення суду, в яких повідомила адреси за якими буде знаходитися дитина у визначені дні. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.03.2020 у справі № 369/3971/17 відмовлено [PERSON] у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та вселення. Постановою Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 05.03.2020 за невиконання [PERSON] рішення суду накладено штраф. 06.03.2020 [PERSON] надала державному виконавцю заяву про виконання рішення суду, в якій повідомила адреси за якими буде знаходитися дитина у визначені дні. 25.05.2021 матеріали виконавчого провадження № 52735203 щодо боржника [PERSON] направлено до Києво-Святошинського РВ ДВС ЦМРУ. 26.05.2021 державним виконавцем складено акт про вселення [PERSON] до будинку за адресою: [ADDRESS] . 01.06.2021 [PERSON] подала до Києво-Святошинського РВ ДВС ЦМРУ заяву про закриття виконавчого провадження № 52735203 у зв`язку з його фактичним виконанням, яке відбулося 23.04.2021 після виконання рішення суду про вселення [PERSON] у житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Постановою державного виконавця від 01.06.2021 закінчено виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень. Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.11.2021 у справі № 369/9908/21 скаргу [PERSON] на незаконні дії та бездіяльність державного виконавця, особа, на незаконні дії і бездіяльність якої подається скарга, старший державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби ЦМУ МЮ м. Києва Хайдарі Р.Р., боржник [PERSON] , задоволено частково. Скасовано постанову старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хайдарі Р. Р. про закінчення виконавчого провадження від 01.06.2021 ВП № 52735203 з примусового виконання виконавчого листа № 369/1687/16-ц, виданого 21.10.2016 Києво-Святошинським районним судом Київської області. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] неодноразово, а саме 18.04.2021, 23.04.2021, 01.08.2021, звертався до правоохоронних органів із заявами про кримінальне правопорушення щодо невиконання рішення з приводу побачень із сином, щодо погроз з боку [PERSON] під час виконання рішення суду про вселення, а також незаконного проникнення до його будинку невідомих озброєних людей. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.\~3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Права і обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження регламентовано ст. 19 указаного Закону, у частині восьмій якої вказано, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав. Виконання судового рішення є також сферою регулювання ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції. Як встановлено судом 01.06.2021 [PERSON] подала до Києво-Святошинського РВ ДВС ЦМРУ заяву про закриття виконавчого провадження № 52735203 у зв`язку з його фактичним виконанням, яке відбулося 23.04.2021 після виконання рішення суду про вселення [PERSON] у житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Постановою державного виконавця від 01.06.2021 закінчено виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. В ч. 2 вказаної статті Закону зазначено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. Законом України «Про виконавче провадження» саме на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду. Навіть якщо Закон України «Про виконавче провадження» не вимагає від виконавця перевірки фактичного виконання судового рішення після надходження від стягувача відповідного повідомлення про це, то у будь-якому випадку функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду покладено саме на виконавця, який зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Отже, перед прийняттям постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець зобов`язаний встановити факт виконання відповідного рішення боржником, зокрема, шляхом отримання від боржника доказів його виконання. Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частинами 1-3 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, в якій суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про завдання їй моральної шкоди. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. З огляду на викладене психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не призвели до тяжких наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про завдання моральної шкоди. Як встановлено вище, постанова про закінчення виконавчого провадження була прийнята державним виконавцем на підставі заяви боржника [PERSON] і державний виконавець перед її прийняттям не пересвідчився у фактичному виконанні судового рішення боржником, що також було встановлено під час розгляду скарги [PERSON] на незаконні дії та бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення у справі № 369/9908/21, яка має преюдиційне значення під час розгляду цієї справи. Враховуючи викладене, а також глибину душевних страждань, завданих [PERSON] тривалим невиконанням судового рішення, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача, вимоги розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення на користь [PERSON] 2\~000 грн моральної шкоди. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб позивача, і не призведе до його безпідставного збагачення, що узгоджується з п. 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19). Зазначена моральна шкода підлягає стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] , з огляду на таке. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У постановах від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (п. 6.22), від 21.08.2019 у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (п. 33), від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (п. 28) Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, а тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Саме такого правового висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) (п. 6.21) та Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 у справі № 296/2190/17. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. [PERSON] звернувся до суду з цим позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органу державної влади, тому є особою, яка на підставі вищевказаного Закону звільнена від сплати судового збору. З огляду\~на зазначене,\~та враховуючи,\~що позов\~задоволено частково\~зКиєво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial