Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

До Бобровицького районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства. Позов мотивований тим, що з 2017 по 2019 рік сторони перебували у близьких стосунках та деякий час проживали разом без реєстрації шлюбу. Від даних стосунків у них [INFO] народився син [PERSON] . На момент народження дитини сторони проживали окремо, тому реєстрація народження сина була проведена у відповідності до ст. 135 СК України. Позивач зазначає, що після народження сина він постійно проводив з ним час, брав участь у його вихованні, надавав матеріальну допомогу. Але, на даний час відповідачка вже більше трьох місяців перешкоджає позивачу бачитися з дитиною, хоча після його народження не заперечувала, що він являється батьком [PERSON] , а тому [PERSON] змушений звернутися до суду з даним позовом, у якому просить визнати його батьком дитини - [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] , який був допитаний також у якості свідка за його згодою, позовні вимоги підтримав, просив їх задовільнити та пояснив, що з відповідачкою у справі він зустрічався приблизно п`ять років до народження дити. Коли вона завагітніла, то повідомила йому про це, але на той час він був одружений і дав їй гроші на на штучне переривання вагітності. Коли народився син, відповідачка відмовилася записувати його батьком, посилаючись, що буде отримувати допомогу від держави. Після народження дитини вони разом святкували хрестини дитини, він кожну неділю приїздив до дитини, спілкувався з сином , брав участь у його вихованні, відноситься до нього як до рідного сина, надає матеріальну допомогу на його утримання. Коли син підріс, то почав його називати батьком. Відповідачка знайома з його мамою та сестрою, які також приїздили до сина з самого його народження. Згодом між ним та відповідачкою погіршилися відносини, тому він став рідше приїздити до дитини. Враховуючи те, що він є біологічним батьком дитини і відповідачка цього не заперечує, він бажає офіційно бути батьком дитини та добросовісно виконувати всі покладені на нього, як на батька обов`язки, а також бажає мати на сина всі права передбачені законом. Представник позивача адвокат Фурсій С.О. у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що з позивачем у справі [PERSON] вона зустрічалася, але не проживала однією сім`єю, оскільки позивач мав свою сім`ю. [INFO] вона народила сина [PERSON] , біологічним батьком якого є позивач у справі. Звертає увагу суду на той факт, що позивач у справі не хотів народження дитини та давав їй гроші на переривання вагітності, а в подальшому коли народився син, то він відмовився записувати себе батьком, говорив, що вона, як одинока мати буде отримувати гроші від держави. Вона заперечує, щоб в судовому порядку позивач був визнаний батьком дитини. На проведення судової молекулярно-генетичної екпертизи вона не прибула в зв`язку з військовим станом та коронавірусною хворобою (COVID-19) в Україні. Представник відповідачки адвокат Зазимко Є.Г. позовні вимоги не визнала з підстав зазначених у відзиві, оскільки відсутні підстави для задоволення позову. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , яка є сестрою позивача та [PERSON] , яка є матір`ю позивача, які кожен окремо дали показання про те, що їм було відомо, що позивач зустрічався з [PERSON] . Через певний період часу позивач їм повідомив, що у нього скоро народиться дитина. Після народження сина, позивач телефоном повідомив, що [PERSON] народила йому сина. Народженню дитини вони були дуже раді, сумнівів про те, що позивач є батьком дитини не має ніяких. Після народження дитини вони разом приїздили до дитини в пологовий будинок. Зараз дитина підросла і називає позивача батьком, а позивач відноситься до сина як до рідного. [PERSON] ніколи не заперечувала, що дитина позивача. Суд, заслухавши сторони у справі та їх представників, свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 3 ст. 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст. 122 та 125 СК України. Відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. В судовому засідані було встановлено, про що не заперечували сторони у справі, що [PERSON] та [PERSON] перебували у близьких відносинах і від цих стосунків у них народився син [PERSON] , біологічним батьком якого є позивач у справі. Згідно з актовим записом про народження №149, складеним Борбровицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, [PERSON] народився [INFO] у м. Бобровиця. Матір`ю дитини зазначена [PERSON] , батьком - [PERSON] . Відомості про батька дитини записані за вказівкою матері відповідно до статті 135 СК України (а.с.55); Згідно зі статтею 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 СК України. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно зі статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, спрямований на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. Рішення суду щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, суд оцінює відповідно до статті 89 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Європейський суд з прав людини зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення від 7 травня 2009 року у справі «Калачова проти Російської Федерації», заява № 3451/05, § 34). У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (стаття 109 ЦПК України). Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України). Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка згідно зі ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Базові положення принципу забезпечення якнайкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Ухвалою суду від 23.08.2022 по даній цивільній справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, а також було роз`яснено учасникам справи що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Експертом ухвалу повернуто без виконання, у зв`язку ухиленням відповідачки від проведення вказаної експертизи. Як встановлено в судовому засіданні відповідачка не з`явилася на проведення молекулярно-генетичної експертизи в зв`язку з воєнним станом та коронавірусною хворобою в Україні, при цьому щодо генетичного походження дитини від позивача [PERSON] не заперечувала. З морально-етичної точки зору суд не може забезпечити примусовий привід відповідачки з дитиною до експерта для проведення судово-генетичної експертизи, оскільки це може вплинути на психічний стан дитини. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази з урахуванням ст. 89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 760/3977/15-ц (провадження № 61-2081зпв18) зазначено, що висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено й іншими доказами. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів що унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 109 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза. Отже, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Ухиленням від участі в експертизі вважаються умисні дії учасника справи, спрямовані на неможливість проведення експертизи, яку призначає суд. Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи без надання доказів поважності причин неявки дає підстави вважати, що така особа не бажає отримати висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство щодо дитини. Посилання відповідачки на те, що вона з поважних причин не з`являлася на проведення судової експертизи, а саме з причин воєнного стану та коронавірусної хвороби в Україіні, не заслуговують на увагу, оскільки суд вважає недостатньо лише посилання на наявність таких обмежень. Необхідним є наведення конкретних обставин та надання відповідачкою відповідних доказів на підтвердження їх існування, а також доведення їх впливу на неможливість прибуття до експертної установи. Натомість, експертні установи, згідно вимог закону, в умовах карантину та воєнного стану створють належні та безпечні умови перебування і їх відвідування. Таким чином будь-яких доказів на підтвердження поважності причин неявки до експертної установи відповідачка не надала, тобто умисно ухилялась від проведення генетичної експертизи. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки під час судового розгляду знайшов своє підтвердження факт того, що позивач є біологічним батьком дитини. Задовільняючи позовні вимоги позивача [PERSON] , суд бере до уваги визнання відповідачкою інтимного зв`язку з позивачем перед вагітністю та повідомлення йому по вагітність, а в подальшому про народження сина, батьком якого є він, тим самим визнавши біологічний факт походження дитини саме від позивача. Окрім того суд звертає увагу на той факт, що при реєстрації народження дитини ім`я батька дитини записано саме « [PERSON] » за вказівкою позивачки, протягом тривалого часу не заперечувала його батьківство, як і не заперечила в судовому засіданні, зокрема, враховуючи приїзди позивача, його матері та сестри до дитини, а також наявні в матеріалах справи спільні позивача з дитиною фотографії. Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Суд з урахуванням інтересів дитини, вирішуючи справу в межах наданих до суду доказів та матеріалів, враховуючи встановлені судом обставини, приходить до висновку про наявність підстав для встановлення батьківства та внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини. Таким чином на підставі виклдаеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства слід задовольнити. Визнати [PERSON] , [INFO] , громадянина України, батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Внести відомості до актового запису № 149 від 27 вересня 2019 року про народження [PERSON] , [INFO] , зазначивши батьком дитини [PERSON] , [INFO] . З урахуванням викладеного, на підставі ст. 128, 135 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved