Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору служба у справах дітей Солотвинської селищної ради, про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві зазначила, що 22 грудня 2008 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] 30 червня 2022 року Тячівським районним судом Закарпатської області було винесено рішення про розірвання шлюбу. В даному шлюбі в них народилося троє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . 10 серпня 2022 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] . Відповідач ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їхнім навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дітьми в обсязі необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для утримання ними освіти, тобто створились умови, які шкодять інтересам дітей. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Діти знаходяться на її повному утриманні. Просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] . Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, і посилається на те, що відповідач, як батько неповнолітніх дітей, скористався своїм правом для виїзду за кордон на заробітки, щоб належним чином брати участь в утриманні дітей та сплачувати аліменти, які йому присуджені рішенням Тячівського районного суду від 17 лютого 2022 року. 07.02.2013 року відповідачем було сплачено аліменти у розмірі 4950 гривень. Таку ж суму аліментів було сплачено 08.02.2023 року. Це свідчить про те, що відповідач бере і в майбутньому бажає брати участь у вихованні та утриманні своїх дітей і повністю заперечує щодо його позбавлення батьківських прав. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просили їх задовольнити. Позивачка додатково пояснила, що відповідач [PERSON] дійсно сплатив на її користь аліменти на утримання дітей двома переказами по 4950 гривень. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позову, вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] є недоцільним. Представник служби у справах дітей Солотвинської селищної ради в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи його відсутності, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ста. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані виховувати і утримувати дитину до досягнення повноліття, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтв про народження неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , їх батьками значаться відповідач [PERSON] та [PERSON] (а.с.12-14). Згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 червня 2022 року в цивільній справі №307/186/22 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.5). Згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 17.02.2022 року в цивільній справі №307/187/22 вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі по 1500 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 січня 2022 року, і до їх повноліття (а.с.6). Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 10.08.2022 року стверджується, що позивачка [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.11). Згідно довідки Нижньоапшанського старостинського округу від 14 вересня 2022 року за №790 [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , дійсно має на утриманні наступних членів сім`ї: дружина [PERSON] - [INFO] , падчірка [PERSON] , [INFO] , падчірка [PERSON] , [INFO] , падчірка [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Висновком про доцільність позбавлення батьківських прав від 25.01.2023 року за №39/05-27 рекомендовано позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.39-41). Відповідно до ст. 164 ч.1 п.2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно з пунктами 15 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Пунктом 18 вказаної Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а тому суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року в справі №461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що «звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03 грудня 1986 року)». Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування, а ч. 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Судом встановлено, що протягом тривалого часу відповідач [PERSON] дійсно не проживає з своїми неповнолітніми дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки розлучений з позивачкою [PERSON] , однак бере участь в матеріальному забезпеченні дітей, оскільки сплачує аліменти на їх утримання, що підтверджується квитанціями ПАТ «Укрпошта» від 7 лютого 2023 року за №0025 на суму 4950 гривень та від 8 лютого 2023 року за №0027 на суму 4950 гривень, факт сплати яких також підтвердила позивачка в судовому засіданні (а.с.48). Суд приходить до висновку, що окреме проживання позивачки та відповідача після розірвання їх шлюбу та посилання позивачки та її представника [PERSON] на те, що відповідач не бажає приймати участь у вихованні та утриманні дітей, ще не свідчить про ухилення відповідача [PERSON] від утримання та виховання своїх неповнолітніх дітей тапотребує застосування до нього такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. Суд не бере до уваги висновок служби в справах дітей Солотвинської селищної ради від 25.01.2023 року за №39/05-27, яким рекомендовано позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки він не достатньо обґрунтований та не свідчить про ухилення відповідача [PERSON] від утримання та виховання своїх неповнолітніх дітей, у зв`язку з чим потребує застосування до нього такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що матеріалами справи не доведено факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню і утриманню своїх неповнолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , підстав для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх доньок не має, а тому в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору служба у справах дітей Солотвинської селищної ради, про позбавлення батьківських прав слід відмовити. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивачку.

Outcome: dismissed