Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

10 червня 2022 року [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Ільків М.М., звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»), у якій просить стягнути: - страхове відшкодування у розмірі 82980,00 грн, з яких: 78000,00 грн - моральна шкода, та 4980,00 грн - витрати на поховання; - пеню у розмірі 2682,64 грн, ри відсотки річних у розмірі 402,40 грн, - а всього 3085,04 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10 грудня 2021 року на автодорозі Р-65 сполученням «Шостка-Суми» поблизу с.Гамаліївка - с.Макове ІІІосткинського району Сумської області, трапилася дорожньо-транспортна пригод (далі -ДТП) під час якої автомобіль марки «АС-33023ПБ (Газель)», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , допустив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 10 грудня 2021 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021200490001014 та розпочалося досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК У країни). Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент ДТП була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», Поліс №205888935. 29 грудня 2021 року на адресу відповідача було направлено заяву про виплату страхового відшкодування для доньки загиблої - [PERSON] . Загальна сума вимоги страхового відшкодування, заподіяного смертю [PERSON] становить 82980,00 грн, з яких: 78000,00 грн - моральна шкода, та 4980,00 грн - витрати на поховання. Листом від 25.01.2022 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» повідомило, що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінальної справи за фактом вказаної ДТП, а також заяви із власними реквізитами від [PERSON] . Реквізити [PERSON] вказувалися у листі при зверненні до страхової компанії. З рішенням страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування через зупинення строків розгляду справи і прийняття рішення про виплату страхового відшкодування позивач не погоджується, вважає його безпідставним, оскільки внаслідок ДТП загинула третя особа - пішохід, цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіль марки «АС-33023 ПБ (Газель)», номерний знак [NUMBER] , в силу вимог ст. 1166, 1187 Цивільний кодекс України (далі - ЦК України), настає незалежно від вини. З моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, а потерпіла так і не отримала належного страхового відшкодування. Калькуляція штрафних санкцій здійснювалась саме з 91-го календарного дня після подання заяв про виплату страхового відшкодування (оскільки дати отримання відповідачем даної заяви позивачу не була відома), адже граничним терміном виплати є 90-день з моменту подання заяви. На підставі наведеного, розрахунок пені здійснювався із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України для позивача за період 30.03.2022 року по 27.05.2022 року у розмірі 2682 грн 64 коп. Крім цього, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних від простроченої суми боргу для позивача за період з 30.03.2022 по 27.05.2022 становить - 402 грн 40 коп. 10 червня 2022 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб, у якій роз`яснено учасникам, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу роз`яснено право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Ухвалу про відкриття провадження від 10 червня 2022 року разом із позовною заявою та додатками до неї було надіслано відповідачу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу місця знаходження. (а.с.52) 16 листопада 2022 року представник ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» до суду надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначено, між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №205888935 (далі - Поліс-1). Забезпеченим, згідно із Полісом-1, є транспортний засіб марки «АС», моделі «АС-33023 ПБ», номерний знак [NUMBER] . Оскільки, дорожньо-транспортна пригода, що мала місце 10.12.2021 за участю автомобіля «АС», моделі «АС-33023 ПБ» (Газель), номерний знак [NUMBER] , та пішохода [PERSON] розглядається на стадії досудового розслідування, то на даний час відсутні докази, які б вказували, що дії водія [PERSON] були неправомірними, що саме внаслідок його неправомірних дій завдано шкоду третім особам, не встановлено наявність причинно-наслідкового зв`язок між діями [PERSON] та наслідками, що настали. Також, як зазначив слідчий у Листі №4986/СВ від 09.11.2022, що на даний час не здобуто об`єктивних даних для повідомлення про підозру [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого або заподіяли тяжке ушкодження). Більше того, для правильного вирішення питання про виплату страхового відшкодування та розміру страхового відшкодування необхідно встановити обставини пригоди та вчиненого правопорушення, поведінку усіх учасників (пішохода) пригоди (правомірна/не правомірна). Питання відшкодування шкоди пов`язаної із смертю потерпілого регламентується положеннями ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 року за №1961-ІV (далі - Закон №1961-ІV): Зазначають, що оскільки, кримінальне провадження щодо розгляду дорожньо-транспортної пригоди за участі автомобіля «АС», моделі «АС-33023 ПБ» (Газель), номерний знак [NUMBER] , та [PERSON] ще триває, не видається можливим визначити фактичні обставини пригоди та вчиненого правопорушення, поведінку учасників пригоди (правомірна/неправомірна), а отже, як наслідок, не можливо визначити розмір заподіяної моральної шкоди. Щодо пені зазначено наступне. Ознайомившись із розрахунком пені, 3% річних за користування грошовими коштами вважають його таким, що суперечать вимогам чинного законодавства. Оскільки, в силу приписів Закону №1961-ІV у Страховика відсутні підстави для прийняття рішення по страховій справі, тому твердження позивача про те, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» прострочило виконання грошового зобов`язання, а отже зобов`язане сплатити пеню, 3% річних та інфляційні втрати є безпідставними. Відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позову. (а.с.62-67) 02 грудня 2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому просить позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування відповіді на відзив зазначив, що вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Верховний Суд України 03.12.2014 при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 10 грудня 2021 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021200490001014 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яким підтверджується факт настання вищезазначеної ДТП та її обставини. Тобто, вказаний документ містить інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент подачі позову вирок у кримінальній справі не ухвалений. Також розмір шкоди чітко передбачений у п. 27.3 та п.27.4 Закону №1961-ІV. Про це свідчить також і позиція Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ), викладена у п. 1 протоколу Президії МТСБУ №153 від 27 квітня 2006 року, згідно із яким постанова суду про накладення адміністративного стягнення не може розглядатися страховиком як єдиний і обов`язковий доказ існування підстав для притягнення особи, відповідальність якої застрахована, до цивільно- правової відповідальності. Цей документ суду має оцінюватися страховиком на рівні з іншими документальними доказами. Відсутність такого документа не може свідчити і про відсутність страхового випадку. На підставі зазначеного страховик має право прийняти рішення щодо виплати страхового відшкодування без наявності рішення суду про притягнення до адміністративної відповідальності особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована. Також, зазначено, що кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні. При цьому факт завдання шкоди позивачам є встановленим та не підлягає доказуванню. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи. Такої ж позиції притримується Верховний Суд, про що свідчать його постанови від 05.12.2018 у справі №757/59802/16-ц, від 10.01.19 у справі №500/2095/15-н і від 01.07.2020 у справі №554/858/19. (а.с.78-81) Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі, не надходили. Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із заяви про виплату страхового відшкодування від 29 грудня 2021 року за №002095/21 Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія «Центр Автовиплат Поліс» (далі - ТОВ «ЮК «Центр Автовиплат Поліс»), який діє від імені та в інтересах потерпілої [PERSON] , звернувся із даною заявою до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» з проханням здійснити виплату страхового відшкодування для доньки потерпілої [PERSON] : моральної шкоди у розмірі 78000 грн, витрат на поховання - 4980 грн 00 коп. (а.с.10) Відповідно до свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого 13 березня 1986 року, місце державної реєстрації - Воронізька селищна рада Шосткинського району Сумської області, [PERSON] народилася [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про народження 13 березня 1986 року зроблено запис №31, її батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . (а.с. 13) Із свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , виданого 28 жовтня 2006 року, місце реєстрації - відділ реєстрації актів цивільного стану по місту Глухів Глухівського міськрайонного управління юстиції Сумської області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 28 жовтня 2006 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів в цей день зроблено відповідний актовий запис за№61 і прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . (а.с. 14) З копії товарних чеків від 14.12.2021 та 15.12.2021 виданих фізичною особою-підприємцем [PERSON] , вбачаються витрати [PERSON] на поховання в загальному розмірі 4980 грн. (а.с.21) Відповідно, до свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] , виданого 15 грудня 2021 року Шосткинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шосткинському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що 15.12.2021 складено відповідний актовий запис за №1735. (а.с.23) До Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за заявою від 10 грудня 2021 року. З короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, вбачається, що 10 грудня 2021 року близько 16 год. 40 хв гр. [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки «АС», моделі «АС-33023 ПБ», номерний знак [NUMBER] , рухаючись по автодорозі Р-65 сполученням Шостка-Суми, в напрямку м. Глухів Шосткинського району, на ділянці автомобільної дороги між с. Гамаліївка та с. Макове Шосткинського району Сумської області, скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , яка йшла у попутному напрямку з велосипедом у руках. Внаслідок чого остання від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди (витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальне провадження №12021200490001014). (а.с.24) Із повідомлення ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» від 25.01.2022 за №159-31, наданого ТОВ «ЮК «Центр Автовиплат Поліс», який діє від імені та в інтересах потерпілої [PERSON] , вбачається, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» розглянувши документи по справі №14916 відносно події (ДТП), яка мала місце 10.12.2021 просить, для належного опрацювання справи надати: постанову суду, заяву із власними реквізитами від [PERSON] (а.с.28) ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» була направлена досудова вимога про виплату страхового відшкодування ТОВ «ЮК «Центр Автовиплат Поліс» за №000164/22 від 02.02.2022, в якій останній вимагає не відкладено (протягом 7 робочих днів з дати отримання досудової вимоги провести виплату страхового відшкодування у розмірі 82980 грн) шляхом перерахування коштів за банківськими реквізитами [PERSON] та попереджено, що у разі не сплати страхового відшкодування буде застосований судовий порядок вирішення спірних правовідносин. Крім цього, буде нарахована пеня, три проценти річних, інфляційні втрати. (а.с.30) Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами ЦК України, Законом №1961-IV та Законом України «Про страхування» від 7 березня 1996 року за №85/96-ВР (далі - Закон №85/96-ВР). Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 2 ст. 8 Закону №85/96-ВР, страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Статтею 3 Закону №1961-IV передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. У ст. 6 Закону №1961-IV передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно із ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). В пункті 22.1 ст.22 Закону №1961-IV зазначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 27.1 та п.27.3 ст. 27 Закону №1961-IV, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 7 постанови від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п.1 ч.1. ст.263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч.2 ст.1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У ч.1 ст.1167 ЦК України, відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч.1 ст.1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. У ч.2 ст.1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, ч.2 ст.1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст.1167, 1187 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. За таких обставин, з урахуванням того, що смерть [PERSON] настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди є правомірними. Оскільки моральна шкода була завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, тому вона має відшкодовується особою, що завдала такої шкоди, незалежно від наявності вини. При цьому обставин, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблої [PERSON] , судом встановлено не було. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. За змістом Закону №1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV). Такий правовий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц. Відтак, враховуючи, що вказане ДТП сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, тому в силу ст. 6 Закону №1961-IV, дана подія є страховим випадком. А оскільки, цивільно-правова відповідальність автомобіля марки «АС-33023ПБ (Газель)», номерний знак [NUMBER] , що перебував під керуванням [PERSON] , була застрахована у ПАТ «СК «ПЗУ Україна», тому саме страховик має відшкодувати шкоду, спричинену позивачу. Виходячи з наведеного, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на відповідача. Таким чином, встановлені судом обставини та наведені норми законодавства спростовують заперечення представника відповідача щодо підстав невиплати відшкодування шкоди позивачам. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вважає встановленим той факт, що позивачу у зв`язку із смертю [PERSON] заподіяна моральна шкода, яка полягає у передчасній втраті близького родича, члена сім`ї. Передчасна втрата близької людини внаслідок ДТП однозначно спричиняє для позивача душевні страждання, непоправну втрату життєвих зв`язків із близькою людиною. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Згідно із ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Враховуючи вищевикладене, суд погоджується із доводами представника позивача, що позивач, як донька померлої [PERSON] , має право на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до п. 27.3 ст.27 Закону №1961-IV, загальний розмір моральної шкоди становить 78000 грн (розрахунок: 6500 грн х 12 м.з.п. = 78000 грн., де 6500 грн - мінімальна заробітна плата на момент ДТП; 12 мінімальних заробітних плат - загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди). Судом враховано, що згідно із ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд враховує вимоги розумності і справедливості, характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили та вважає, що достатнім розміром для компенсації такої шкоди буде сума в межах ліміту страхового полісу, яку і просить стягнути з відповідача позивач, а саме у заявленому позивачем розмірі 78000 грн. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування витрат на поховання та встановлення надгробного пам`ятника в розмірі 4980 грн, суд виходить із наступного. Згідно із ч. 3 ст. 1193 ЦК України, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. В даному випадку, при відшкодуванні витрат на поховання шкода відшкодовується у повному обсязі, незважаючи на наявність вини потерпілого у будь-якій формі. Статтею 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. У ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року за №1102-IV зазначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Тобто, виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Звертаючись до суду із позовними вимогами про стягнення із відповідача на поховання в розмірі 4980 грн позивачем надані товарні чеки що підтверджують спірну суму. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] у частині відшкодування витрат на поховання підлягають задоволенню у повному обсязі. Таким чином, аналізуючи викладене вище, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про повну обґрунтованість позовних вимог позивача, щодо страхового відшкодування у розмірі 82980,00 грн, з яких: 78000,00 грн - моральна шкода, та 4980,00 грн - витрати на поховання. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені, 3 процента річних суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст.16 Закону №85/96-ВР договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору. За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ч.3 ст.510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, у якій зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 07 червня 2017 року за №6-282цс17 та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18). При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 (провадження №12-14гс18), вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. У пункті 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.526, ч.2 ст.625 ЦК України). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону №1961-IV визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Таким чином, у межах позовних вимог з відповідача на користь позивача за період з 30 березня 2022 року до 27 травня 2022 року (59 днів) підлягають стягненню: три проценти річних у розмірі 402,40 грн, пеня згідно з пунктом 36.5 статті 36 зазначеного Закону №1961-IV у розмірі 2682,64 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд встановив наступне. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 59 Конституції України гарантується кожному право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Виходячи зі змісту ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката складаються з гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану із справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів, обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, що сплачена відповідною стороною. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення витрат, з урахуванням детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2010, №33210/07 і №41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, №37246/04). В судовому засіданні знайшло своє часткове підтвердження понесення позивачами витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн (з яких 2000 грн. - аналіз документів наданих клієнтом та формування правової позиції щодо захисту порушених прав клієнта; 2000 грн - написання позовної заяви про стягнення страхового відшкодування; 2000 грн - написання відповіді на відзив), що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера №23/23 на загальну суму 7500 грн.; договором про надання правової допомоги №11.05.22 від 11.05.2022 (а.с.32-34), Ордером на надання правничої (правової) допомоги від 27.05.2022. (а.с. 35) В іншій частині суми відмовити оскільки копіювання та надсилання копій позовної заяви на думку суду не відноситься до професійної правничої допомоги. Крім цього, заява про збільшення позовних вимог була повернута позивачу без розгляду. При розгляді клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.) (Велика Палата Верховного Суду Справа №755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року). Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтований та такий, що доведений належними та допустимими доказами, а отже позовні вимоги позивача підлягають до задоволення у повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо, сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної частини вимог. Враховуючи зазначене вище з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 992 грн 40 коп. за позовну вимогу про стягнення страхового відшкодування, та підлягає до стягнення судовий збір за позовну вимогу про стягнення пені в розмірі 992 грн 40 коп.

Outcome: approved