Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

03\~червня 2022\~року позивач\~звернулася з\~позовом про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову, позивач зазначила, що 01.08.1998 року Наказом №74-к Глобинської ЦРЛ від 01.08.1998 року, її було зараховано на посаду медсестри лікувальної фізичної культури кабінету поліклінічного відділення Глобинської ЦРЛ. 01.11.2000 року Наказом №110 від 01.11.200 року по ЦРЛ її було переведено на посаду медсестри електрокардіограми кабінету поліклінічного відділення Глобинської ЦРЛ. \~ \~ \~ \~У подальшому Глобинську ЦРЛ перейменовано на Комунальне некомерційне підприємство «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради. Наказом Комунального некомерційного підприємства «Глобинська міська лікарня» № 48 Кп11 від 26.04.2022 року, її звільнено з посади сестри медичної з функціональної діагностики (1 ст.) кабінету функціональної діагностики поліклінічного відділення КНП «Глобинська міська лікарня» з 04.05.2022 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП, у зв`язку із скороченням штату працівників. Вона не погоджується із вказаним рішенням про звільнення виходячи із наступного. Відповідно до ст. 42 КЗпП, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. В кабінеті функціональної діагностики поліклінічного відділення КНП «Глобинська міська лікарня» було передбачено дві ставки сестри медичної функціональної діагностики. Ці ставки займала вона та [PERSON] . Вказану посаду вона займала з 01.11.2000 року, тобто більше 21 року. В свою чергу [PERSON] була прийнята на роботу приблизно у 2016 році, та з того часу фактично пропрацювала 3 роки і 3 роки перебувала у декретній відпустці. \~ \~ \~ \~Положеннями ч. 2 ст. 42 КЗпП визначено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 2) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Вона проживає сама, оскільки 07.10.2004 року шлюб із чоловіком був розірваний, має безперервний стаж роботи на вказаному підприємстві більше 23 років. В свою чергу, [PERSON] є одруженою, її чоловік [PERSON] працює офіційно в Глобинському районному секторі Управління державної служби з надзвичайних ситуацій України в Полтавській області. Таким чином вважає, що при звільненні її з КНП «Глобинська міська лікарня», порушено її трудові права, в тому числі ст. 42 КЗпП, оскільки вона має переважне право на залишення на роботі, однак при звільненні цього до уваги не взято. Більш того, положенням ст. 49-2 КЗпП визначено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. Вказані вимоги відповідачем дотримані не були, хоча існували наявні вакансії як в поліклініці так і в лікарні КНП «Глобинська міська лікарня». Крім того, в результаті незаконного звільнення їй не було нараховано середньомісячну заробітну плату, відповідач при поновленні її на раніше займаній посаді зобов`язаний виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу. Посилаючись на викладене, позивач просила суд, поновити її на посаді сестри медичної з функціональної діагностики (1 ст.) кабінету функціональної діагностики поліклінічного відділення з КНП "Глобинська міська лікарня", стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 14975, 58 грн., допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення її на посаді сестри медичної з функціональної діагностики (1 ст.) кабінету функціональної діагностики поліклінічного відділення КНП «Глобинська міська лікарня», стягнути з відповідача витрати на правову допомогу. 06 липня 2022 року представник відповідача направив до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що роботодавець може змінювати чисельність або штат працівників скороченням. При цьому про наступне вивільнення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніше ніж за два місяці, що у даному випадку було дотримано. При звільненні позивачу було виплачено вихідну допомогу, в останній день роботи, позивач особисто отримала на руки трудову книжку і наказ про своє звільнення. Крім того, основною підставою для звільнення позивача із займаної посади є відсутність належної кваліфікації. Працюючи сестрою медичною з функціональної діагностики кабінету з функціональної діагностики позивач не мала відповідної кваліфікації згідно положень Довідника кваліфікаційних характеристик професій (ДКХП 78 «Охорона здоров`я») станом на час звільнення. Кваліфікації сестри медичної з питань функціональної діагностики позивач не отримувала взагалі. Раніше вона мала лише посвідчення і кваліфікацію «Сестринська справа», яке втратило чинність 22.05.2020 року. В медичної сестри [PERSON] необхідне посвідчення сестри медичної з питань функціональної діагностики є. Отже звільнення позивача з посади є правомірним (а.с.65). 12 липня 2022 року позивач подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву у якому зазначила, що відповідач вказує на те, що її відповідно до ст. 49-2 КЗпП України було попереджено за два місяці про наступне вивільнення, проте її особисто про вивільнення у зв`язку зі скороченням штату не повідомляв. У наданому письмовому попередженні не зазначено його дату. Складений 01.03.2022 року акт про відмову підписати попередження про скорочення штату працівників, складався без її участі та присутності. \~ \~ \~ \~Вказаний акт надрукований, а не рукописний, не містить дати, обставин і способу повідомлення її про скорочення штату, її пояснень. Також попередження могло б бути направлене їй за місцем проживання, або зафіксовано іншим законним способом. Відповідач зазначає, що відповідно до ст. 42-1 КЗпП України їй як працівнику, з яким розірвано трудовий договір з підстав, передбачених пунктом 1\~статті 40 цього Кодексу, протягом одного року пропонувалося укладення трудового договору шляхом прийняття на роботу за аналогічною кваліфікацією. Вказані доводи не відповідають дійсності, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження здійснення таких заходів. Відповідач до відзиву додає копію акту від 04.05.2022 року про її відмову ознайомитись із наказом про звільнення. Факт її звільнення став їй відомий ще 26.04.2022 року, коли їй кадровиком було надано копію наказу та вказано на те, що саме 04.05.2022 року вона повинна з`явитися до відділу кадріві забрати трудову книжку. Відповідач зазначає, що вона працюючи сестрою медичною з функціональної діагностики кабінету з функціональної діагностики, не мала відповідної кваліфікації, оскільки взагалі не отримувала кваліфікацію сестри медичної з питань функціональної діагностики. \~ \~ \~ \~Вказані доводи не відповідають дійсності. Вона являлась сестрою медичною з функціональної діагностики кабінету з функціональної діагностики вищої категорії. \~ \~ \~ \~Відповідно до визначених Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників (випуск 78) «Охорона здоров`я», кваліфікаційними вимогами сестри медичної з функціональної діагностики вищої кваліфікаційної категорії є: неповна вища освіта (молодший спеціаліст) або базова вища освіта (бакалавр) за напрямом підготовки «Медицина», спеціальністю «Сестринська справа», «Лікувальна справа» або «Акушерська справа». Спеціалізація за фахом «Функціональна діагностика». Наявність посвідчення про присвоєння (підтвердження) вищої кваліфікаційної категорії з цієї спеціальності. Стаж роботи за фахом понад 10 років. Свідоцтвом № 793, про підвищення кваліфікації, доданого відповідачем до відзиву з її особової справи, підтверджено, що вона в 2015 році отримала кваліфікацію сестри медичної з функціональної діагностики. \~ \~ \~ \~Дія її кваліфікації сплила 22.05.2020 року і не була підтверджена у подальшому у зв`язку з тим, що відповідно до Постанови КМУ № 211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» заборонено відвідування закладів освіти її здобувачами. Заходи запобігання поширенню цієї хвороби діють і до цього часу, а тому підтвердити свій кваліфікаційний рівень вона не мала можливості. В свою чергу вищевказаним Довідником визначено, що сестрою медичною з функціональної діагностики (без категорії) може бути особа з вимогами: неповна вища освіта (молодший спеціаліст) або базова вища освіта (бакалавр) за напрямом підготовки «Медицина», спеціальністю «Сестринська справа», «Лікувальна справа» або «Акушерська справа». Без вимог до стажу роботи. Доводи про наявність у [PERSON] необхідного посвідчення сестри з функціональної діагностики на час її звільнення не відповідають дійсності, оскільки якщо брати до уваги доводи відповідача, що її було попереджено про скорочення штату 01.03.2022 року, то вона відповідно без належного кваліфікаційного рівня мала однакові із [PERSON] вимоги згідно Довідника, адже остання отримала кваліфікаційний рівень лише 04.05.2022 року, що підтверджується свідоцтвом № ПО ГІ 05506661/757-22, отже станом на 26.04.2022 року, тобто в день видачі наказу про її звільнення з 04.05.2022 року, [PERSON] не мала відповідної кваліфікації. Крім того, на час винесення наказу про її звільнення, перебувало у наявності чотири вакансії, яким відповідає її рівень освіти та необхідні вимоги, а саме молодшої сестри з масажу, сестри медичної з лікувальної фізкультури, сестри медичної палати, сестри медичної старшої, що підтверджує сам відповідач, додавши відповідний список до відзиву. Однак, жодну посаду їй відповідачем запропоновано не було (а.с.83-86). В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, позивач подала до суду заяву у якій просила проводити розгляд справи у її відсутність. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, направив до суду заяву у якій зазначив, що не може з`явитися в судове засідання у зв`язку із зайнятістю, просив врахувати письмові пояснення, які надано суду 02.03.2023 року. Відповідно до п.2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. У відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, встановив наступне. Відповідно до копії трудової книжки [NUMBER] [PERSON] , 01.08.1998 року Наказом №74-к Глобинської ЦРЛ від 01.08.1998 року, її було зараховано на посаду медсестри лікувальної фізичної культури кабінету поліклінічного відділення Глобинської ЦРЛ. 01.11.2000 року Наказом №110 від 01.11.200 року по ЦРЛ її було переведено на посаду медсестри електрокардіограми кабінету поліклінічного відділення Глобинської ЦРЛ. 28.12.2018 Глобинська ЦРЛ реорганізована шляхом перетворення у Комунальне некомерційне підприємство «Глобинська центральна районна лікарня» Глобинської районної ради Полтавської області. КНП «Глобинська центральна районна лікарня» Глобинської районної ради змінено на КНП «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради. Наказом № 48 Кп11 від 26.04.2022 року, її звільнено з займаної посади згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату працівників (а.с.11). Згідно копії Наказу № 48 Кп11 від 26.04.2022 року, [PERSON] - сестру медичну з функціональної діагностики (1 ст.) кабінету функціональної діагностики поліклінічного відділення КНП «Глобинська міська лікарня», звільнено з займаної посади 04.05.2022 року згідно п.1 ст. 40 КЗпП, у зв`язку із скороченням штату (а.с.10). Як зазначено в статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Трудові відносини регулюються КЗпП України та іншими актами законодавства, прийнятими згідно до нього. Власник, або уповноважений ним орган повинен неухильно додержуватися законодавства про працю. Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України зокрема правовий захист від незаконного звільнення. Статтею 40 КЗпП України визначено правові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Пунктом 1 статті 40 Кодексу визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (далі-зміни в організації виробництва і праці). Як вбачається з Наказу № 41 від 26.01.2022 року «Про оптимізацію роботи поліклінічного відділення» КНП «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради, з урахуванням Наказу № 42 від 28.01.2022 року «Про внесення змін до наказу № 41 по КНП «Глобинська міська лікарня» від 26.01.2022 року, з 05.05.2022 року скорочено зокрема посаду поліклінічного відділення КНП «Глобинська міська лікарня» сестри медичної з функціональної діагностики 1 ст. (а.с.138-140). Частиною 1 ст.49-2 КЗпП України встановлено обов`язок власника або уповноваженого ним органу про наступне вивільнення працівника попередити персонально не пізніше ніж за два місяці. Як вбачається з Попередження про скорочення штату працівників, [PERSON] повідомлено про те, що у зв`язку з рішенням адміністрації КНП «Глобинська міська лікарня» було прийнято рішення про скорочення штату працівників. Відповідно до Наказу № 22 Кп2 від 17.02.2022 року Про скорочення штатних посад поліклінічного відділення КНП «Глобинська міська лікарня» з 04.05.2022 року посаду, яку Вона займає підлягає скороченню відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Також повідомили по те, що на даний момент у підприємстві відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані їй для подальшого працевлаштування (а.с.70). Надаючи оцінку вказаному доказу, суд зазначає, що останнє не містить зазначення його дати, також попередження не містить підпису [PERSON] про його отримання. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вказане вище Попередження про скорочення штату працівників не містить інформацію щодо предмета доказування, а саме стосовно дати з якої необхідно обраховувати двомісячний строк попередження працівника про наступне вивільнення, тому суд визнає вказаний доказ неналежним доказом. Суду надано Акт про відмову підписати попередження про скорочення штату працівників від 01.03.2022 року, відповідно до якого [PERSON] було надано для ознайомлення попередження про скорочення штату працівників, з яким вона ознайомившись від підпису відмовилась (а.с.71). Суд зазначає, що враховуючи те, що вказаний акт є одностороннім документом роботодавця, то без надання інших доказів (допит свідків, відеозаписів, тощо), які судом можуть бути оцінені у їх сукупності, вказаний акт не може бути беззаперечним доказом, який підтверджує, що [PERSON] було за два місяці попереджено про наступне вивільнення. Разом з тим, як вбачається з Попередження про скорочення штату працівників від 28.01.2022 року, зокрема [PERSON] повідомлено про те, що у зв`язку з рішенням адміністрації КНП «Глобинська міська лікарня» було прийнято рішення про скорочення штату працівників. Відповідно до Наказу № 41 Кп2 від 26.01.2022 року «Про оптимізацію роботи поліклінічного відділення» з 05.05.2022 року посаду, яку вона займає підлягає скороченню відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Також повідомили по те, що на даний момент у підприємстві відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані їй для подальшого працевлаштування. З вказаним попередженням [PERSON] було ознайомлено під підпис (а.с.137). Приймаючи до уваги викладене, суд встановив, що [PERSON] 28 січня 2022 року було під підпис ознайомлено з Попередженням про скорочення штату працівників від 28.01.2022 року, отже відповідачем було дотримано двомісячний строк встановлений ч. 1 ст.49-2 КЗпП України для ознайомлення працівника про наступне вивільнення. Разом з тим, згідно Наказу № 41 від 26.01.2022 року «Про оптимізацію роботи поліклінічного відділення» КНП «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради, з урахуванням Наказу № 42 від 28.01.2022 року «Про внесення змін до наказу № 41 по КНП «Глобинська міська лікарня» від 26.01.2022 року, посаду яку займала позивач було скорочено з 05.05.2022 року. Проте, як встановлено судом, позивача було звільнено з 04.05.2022 року. За таких обставин судом встановлено, що станом на 04.05.2022 року, а саме на дату звільнення позивача, посаду яку вона обіймала ще скорочено не було, а отже були відсутні правові підстави для її звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Частиною 2 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Порядок та умови застосування переважного права на залишення працівників на роботі за таких обставин врегульовано ст. 42 КЗпП України. Згідно ч. 1 ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Як вбачається з Наказу № 47-а від 08.02.2022 року «Про надання переваги в залишенні на роботі в процесі скорочення», надано перевагу [PERSON] в залишенні на посаді сестри медичної в поліклінічному відділенні лікувального закладу (а.с.141-142). Відповідач у вказаному наказі посилається на те, що [PERSON] на час звільнення не мала відповідної кваліфікації. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва № [NUMBER] про підвищення кваліфікації, [PERSON] 30.04.2015 року було присвоєно кваліфікаційну категорію (а.с.122). Згідно Посвідчення № 102 від 22.05.2015 року [PERSON] було присвоєно кваліфікацію сестринська справа, категорія вища (а.с.121). Представник відповідача у Наказі № 47-а від 08.02.2022 року «Про надання переваги в залишенні на роботі в процесі скорочення» зазначив, що Посвідчення № 793 від 30.04.2015 року та Посвідчення № 102 від 22.05.2015 року втратили чинність 22.05.2020 року. Відповідно до\~п.\~7\~Наказу № 742 від 23.11.2007 року «Про атестацію молодших спеціалістів з медичною освітою», 2020 році атестації на присвоєння (підтвердження) кваліфікаційної категорії молодших спеціалістів з медичною освітою переносяться на період дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211(211-2020-п) «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Термін дії посвідчень про кваліфікаційну категорію молодшого спеціаліста з медичною освітою, який спливає у період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня відміни цього карантину, подовжується на один рік. За таких обставин, судом встановлено, що термін дії Посвідчення №\~102\~від 22.05.2015\~року та\~ Свідоцтва № [NUMBER] від 30.04.2015 року про кваліфікаційну категорію [PERSON] не сплив, ані на момент видачі Наказу № 47-а від 08.02.2022 року, ані на момент видачі наказу про звільнення [PERSON] , отже остання мала відповідну кваліфікацію. Разом з тим, як встановлено судом, [PERSON] згідно Свідоцтва № ПО №05506661/757-22 про підвищення кваліфікації, отримала його 04.05.2022 року, тобто станом на час видання Наказу № 47-а від 08.02.2022 року «Про надання переваги в залишенні на роботі в процесі скорочення» та на дату винесення наказу про звільнення [PERSON] , остання відповідної кваліфікації не мала. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] мала переважне право на залишення на роботі, оскільки мала відповідну кваліфікацію, тому твердження роботодавця у Наказі № 47-а від 08.02.2022 року не відповідають встановленим судом обставинам. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем під час звільнення [PERSON] було порушено вимоги ч. 1 ст. 42 КЗпП України. Частиною 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно із ч.3 ст.49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті\~40, частини третьої статті\~49-2 КЗпП України\~щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої\~статті 49-2 КЗпП України\~роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Представник відповідача у своєму відзиві на позовну заяву зазначив, що на момент звільнення [PERSON] у КНП «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради були відсутні вакантні посади. Проте, як встановлено судом з наданої відповідачем Довідки із зазначенням вакансій станом на 26.04.2022 року, у КНП «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради були наявні вакантні посади, зокрема: сестри медичної старшої, сестри медичної палатної, сестри медичної з масажу, молодшої медичної сестри з догляду за хворими (а.с.72-74). За таких обставин, судом встановлено, що з моменту попередження [PERSON] про звільнення, а саме з 28.01.2022 року по 04.05.2022 року у КНП «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради були наявні вакантні посади, які вона могла виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації та досвіду. Разом з тим, як вбачається з наявних у справі матеріалів, з моменту попередження позивача про звільнення і до моменту самого звільнення, відповідачем\~обов`язок по працевлаштуванню\~ [PERSON] виконаний не був, останній не було запропоновано вакантні посади, що вказує на порушення останнім встановленого порядку вивільнення позивача, що свідчить про те, що роботодавцем було порушено вимоги встановлені ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, отже доводи відповідача в цій частині є не обґрунтованими. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] була членом Первинної профспілкової організації спілки працівників охорони здоров`я України КНП «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених\~пунктами 1\~(крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації),\~2-5,\~7 статті 40\~і\~пунктами 2\~і\~3 статті 41\~цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства. Судом встановлено, що КНП «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради, 04.03.2022 року за вих. № 251 було направлено у профспілковий комітет, зокрема подання про скорочення штатної посади поліклінічного відділення КНП «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради [PERSON] . Згідно ч.\~2\~ст.\~43\~КЗпП України,\~у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Отже, Первинна профспілкова організація спілки працівників охорони здоров`я України КНП «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради повинна була розглянути подання про звільнення [PERSON] до 19.03.2022 року. Всупереч вказаної норми матеріального права, відповідачем не надано суду доказів отримання попередньої згоди профспілкової організації на звільнення [PERSON] . За таких обставин, судом встановлено, що роботодавцем було порушено вимоги ч. 1 ст. 43 КЗпП України. Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким було дозволено роботодавцю не застосовувати норми\~статті 43\~Кодексу законів про працю України набув чинності 24.03.2022 року, тобто пізніше граничного строку у якій профспілкова організація\~повинна була\~розглянути подання\~про звільнення\~ [PERSON] .\~ Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що видаючи наказ про звільнення [PERSON] з роботи КНП «Глобинська міська лікарня» Глобинської міської ради не було дотримано вимоги ч. 1 ст. 42, ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2, ч. 2 ст. 43 КЗпП України, а отже не мала законної підстави для припинення трудового договору на підставі пункту п. 1 ст. 40 КЗпП. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог\~Закону України\~«Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] має бути поновлена на роботі на посаді сестри медичної з функціональної діагностики (1 ст.) кабінету функціональної діагностики поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Глобинська міська лікарня» з дати звільнення, а саме з 04.05.2022 року. Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до\~статті 27 Закону України «Про оплату праці»,\~порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з абз. 3 п. 2 розділу ІІ Порядку, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи. Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Як вбачається з розрахункових листків, [PERSON] за березень 2022 року було нараховано заробітну плату у розмірі 13500,00 грн., у квітня 2022 року 13500, 00 грн., а всього 27000,00 грн. (а.с.12). У березні 2022 року 22 робочі дні, у квітні 2022 року 21 робочий день, а всього 43 дні. Отже, за підрахунками суду, середньоденна заробітна плата [PERSON] за березень-квітень 2022 року становить 627,90 грн. (27000,00/43 дні). Судом встановлено, що вимушений прогул [PERSON] тривав з 04.05.2022 року по 14.03.2023 року, що становить 225 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] складає 141277,50 грн.\~ За встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. \~ \~ \~ Приймаючи до уваги те, що позивача відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» було звільнено від сплати судового збору при подачі позову до суду за позовну вимогу про поновлення на роботі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн. Крім того, відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір в сумі 992,40 грн. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення в частині поновлення на роботі допустити до негайного виконання.

Outcome: approved