Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

18.01.2023 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом з вимогами: розірвати шлюб, який був зареєстрований з відповідачем [PERSON] 16 березня 2016 року, актовий запис № 106, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини від усіх видів доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовано тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, у якому у них є малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що протягом останніх двох років стосунки з чоловіком розладилися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки, вже тривалий час кожен з подружжям окремим життям та своїми інтересами, фактично сім`я припинила своє існування. Позивач вказує, що сторони проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. В частині позову про стягнення аліментів зазначено, що за час проживання окремо відповідач припинив надавати їй матеріальну допомогу на утримання їх доньки, утримання та виховання дитини на даний час лежить повністю на позивачеві. Зазначає, що відповідач аліменти нікому не платить, інших малолітніх дітей, осіб на його утриманні не має. В призначене судове засідання сторони не з`явились, подали заяви про розгляд справи без їх присутності, за замістом яких позивач позов підтримує, відповідач позов визнає. Дослідивши подані заяви, матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що є усі підстави для прийняття визнання позову відповідачем, та задоволення позовних вимог щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів, оскільки це не порушує прав та законних інтересів інших осіб та не суперечить чинному законодавству. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 16 березня 2016 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що зроблено актовий запис №106, та що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданим 16 березня 2016 року (а.с. 8). Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , долученою до матеріалів справи (а.с.9). Сторонами визнано, що примирення між ними неможливо, в зв`язку з чим можливості збереження шлюбу не вбачається. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При цьому суд враховує, що згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вирішуючи спір щодо стягнення аліментів на користь позивача на утримання їх з відповідачем малолітньої доньки, суд виходить з наступного. Та обставина, що дитина сторін проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідачем не оспорюється. Згідно з вимогами ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 1 та 2 ст. 182 Сімейного кодексу України в редакції закону, чинній з 08.06.2017 року, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як визнано відповідачем, він має можливість сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, та, як зазначила позивач, вона просить стягувати аліменти у визначеному розмірі з дати набрання рішенням законної сили. Даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам та встановленим обставинам справи, суд дійшов висновку, що за своїм сімейним та матеріальним станом відповідач, який є особою працездатного віку, інших утриманців не має, повністю визнав заявлені позовні вимоги, може сплачувати аліменти в визначеному позивачем розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу. Суд стягує аліменти від дня пред`явлення позову, що передбачено ст.191 Сімейного кодексу України. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову про розірвання шлюбу (496 гривень 20 копійок). Разом із цим 50% судового збору за позовною вимогою про стягнення аліментів (496 гривень 20 копійок), від сплати якого позивач звільнена при зверненні з позовом до суду, підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Вимоги щодо відшкодування понесених нею судових витрат за рахунок відповідача позивач не заявляє. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд зобов`язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved