Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з 03.12.2010 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , актовий запис №1148. Від шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Через сварки, які часто відбувалися в сім`ї з різних причин шлюбно-сімейних відносин, у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння та наявністю різних поглядів на життя, подружні відносини між сторонами припинені, подружжям втрачено почуття любові та взаємної поваги. Спільного господарства сторони не ведуть, діти проживають разом з матір`ю, тому позивачка просить шлюб розірвати та стягнути щомісячно аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 3844 гривні, відновити дошлюбне прізвище [PERSON] , та малолітніх дітей залишити проживати разом з нею. Позивачка у судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним у позові та просила суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на те, що вони проживають разом в будинку який належить йому на праві власності, та він прагне зберегти сім`ю, повідомив також, що питання місця проживання дітей не обговорювалось та в разі виникнення буде вирішуватись через орган опіки, також повідомив, що дружина та діти весь час знаходяться на повному його матеріальному забезпеченні. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради в судовому засіданні зазначив, що фактично позивачем не ставилось вимоги про визначення місця проживання дітей, а отже дане питання не виносилось на розгляд комісії та не розглядалось. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково. У судовому засідання встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.12.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1148(а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження(а.с.6,7,8). Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як стверджує позивачка, шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння та наявністю різних поглядів на життя, що призвело до відчуження, втрати подружжям почуття любові та взаємної поваги. Спільне господарство та сімейний бюджет сторони не ведуть, майновий спір на даний час відсутній. Таким чином, в частині позовних вимог щодо розірвання шлюбу, суд вважає позов задовольнити, оскільки збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам позивача. На теперішній час діти проживають разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Суд, виходячи із принципу розумності та справедливості, а також з огляду на те, що батьки зобов`язані забезпечити дітям виховання, навчання, розвиток, беручи до уваги матеріальне становище дітей, а саме те, що вони є малолітніми, не мають доходу, а також враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку та інших осіб на утриманні в нього немає, тому суд вважає позовні вимоги щодо стягнення аліментів задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] (на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3844 гривні, щомісячно, починаючи з 13 вересня 2022 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, оскільки саме такий спосіб утримання дітей обрано позивачем, з яким вони проживають. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суд давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00 параграф 23, ЄСПЛ від 18.07.2006 року). Щодо вимоги позивача про залишення проживання малолітніх дітей разом з матір`ю, суд зазначає, що з матеріалів справи та пояснень сторін є зрозумілим те, що сторони не дійшли згоди, щодо місця проживання дітей, а отже вбачається спір між сторонами, щодо визначення місця проживання дітей, однак даної вимоги позивачем чи відповідачем заявлено не було, у зв`язку з чим питання щодо місця проживання дітей не було досліджено судом в повному обсязі, таким чином суд вважає, в цій частині позовних вимог доцільно - відмовити. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України суд вважає стягнути з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 992,40 гривень та на користь позивача у розмірі 992,40 гривень.

Outcome: partial