Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до суду з позовом, в якому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача на її користь суму понесених судових витрат. В обґрунтування позову зазначила, що сторони проживали в незареєстрованому шлюбі з 01.02.2015 року по 01.02.2016 року. [INFO] народився син - [PERSON] , батьком є [PERSON] . З 2016 року сторони проживають окремо, малолітній син проживає з позивачем та повністю знаходиться на її утриманні. Заочним рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 19.12.2016 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, починаючи з дня подання позову, тобто з 29.09.2016 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі виконавчого листа № 517/423/16-ц від 16.02.2017 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції Одеської області було відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки та ухиляється від сплати аліментів в повному обсязі, у зв`язку з чим, у нього виникла значна заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 29.07.2019 року, зробленого державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції Одеської області Горділовським М.М., станом на 01.07.2019 року заборгованість по аліментам становить 61179, 06 грн. 19.08.2019 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, інфляційних втрат та 3% річних. Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 12.12.2019 року вказаний позов було повністю задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] : заборгованість по сплаті аліментів - 61179,06 грн., пеню - 18561,54 грн., 3% річних - 5053,56 грн., інфляційні втрати - 23859,83 грн. Відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків, зовсім не цікавиться сином та не надає жодних коштів на його утримання. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 26.02.2021 року, розмір заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів становить 103270,47 грн. Вказана заборгованість на день подачі позову була не погашена. Відповідач зовсім не цікавиться життям та здоров`ям сина, не телефонує, на контакт не йде, не спілкується з дитиною, не приймає участі у його вихованні, морально та матеріально його не підтримує, не виявляє інтересу до його освіти та розвитку. Мати - [PERSON] повністю взяла на себе весь обсяг батьківських обов`язків, піклується про сина, про його фізичний та духовний розвиток, намагається забезпечити його усім необхідним. Дитини відвідує кружки, факультативи та займається спортом. Відповідач не бажає сприяти позивачу в оформленні документів, необхідних для розвитку дитини, або створення нормальних умов для його життя, зокрема, не бажав надати підпис на документах, необхідних для прийому [PERSON] до дошкільного навчального закладу, виїзду за кордон. 18.04.2018 року [PERSON] придбала квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , де вона з сином проживають на теперішній час. Однак, зареєструвати дитину за вказаною адресою позивач не може, оскільки [PERSON] не бажає дати згоду на реєстрацію дитини. Відповідач навіть не йде на контакт з цих питань, що створює додаткові проблеми. [PERSON] самоусунувся від ролі батька та знехтує своїми батьківськими обов`язками, дитина йому не потрібна. Така поведінка відповідача негативно впливає на фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя. В свою чергу, [PERSON] ніяких почуттів до відповідача, як до свого батька, не має. Відповідач не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан його здоров`я, хоча б мав це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. [PERSON] вважає, що наявні усі підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав, що також відповідатиме інтересам та бажанню дитини. У зв`язку з викладеним, позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Представник органу опіки та піклування Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області у судове засідання не з`явився, але надав до суду письмове клопотання, в якому просив провести розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, відповідача, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками є - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції. Заочним рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 19.12.2016 року по справі № 517/423/16-ц стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, починаючи з дня подання позову, тобто з 29.09.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості державного виконавця відділу державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції Одеської області Горділовського М.М. від 29.07.2019 року, станом на 01.07.2019 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 61179, 06 грн. Заочним рішення Біляївського районного суду Одеської області від 12.12.2019 року по справі № 496/3107/19 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] : заборгованість по сплаті аліментів - 61179,06 грн., пеню - 18561,54 грн., 3% річних - 5053,56 грн., інфляційні втрати - 23859,83 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості державного виконавця відділу державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції Одеської області Горділовського М.М. від 26.02.2021 року, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 103270,47 грн. Згідно довідки Одеського дошкільного навчального закладу «Ясла-Садок» № 138 Одеської міської ради Одеської області № 01-29/24 від 10.02.2021 року, [PERSON] , [INFO], є вихованцем 403 групи. Зі слів вихователів 403 групи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не бере участі в батьківських зборах групи, закладу; не приводе та не забирає [PERSON] з ОДНЗ № 138; не спілкується з вихователями закладу щодо дитини; не здійснює плати за харчування дитини у закладі. Відповідно до довідки міжнародної громадської організації «Футбольна любительська ліга Андрія Голубова» № 2124/21 від 17.02.2021 року, [PERSON] , [INFO], відвідує заняття в групі дитячого футболу на базі СК «ФЛАГ», по середам і суботам щотижня з 15 серпня по теперішній час. На заняття/ з занять дитину супроводжує мати, членські внески сплачує вона своєчасно. За період всіх занять батько дитини не приймав участі і з тренером не спілкувався. Згідно довідки КНП «Дитяча міська поліклініка № 5» Одеської міської ради № 137 від 18.02.2021 року, [PERSON] , [INFO] , спостерігається у вказаному медичному закладі з народження і по теперішній час. Дитина здорова, на обліку у лікарів-спеціалістів не знаходиться, хронічних захворювань не має. Дитина відвідує дитячу поліклініку, а саме лікаря педіатра у супроводі [PERSON] . Відповідно до довідки Лего-студія «Креатив» ФОП [PERSON] № 1 від 19.02.2021 року, [PERSON] відвідує лего-студію з 03.11.2020 року до теперішнього часу. Його мати - [PERSON] оплачує заняття дитини, кожного разу приводить і забирає його з занять. Орган опіки та піклування Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Таїровської селищної ради № 196 від 25.10.2022 року. Відповідно до листа Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції від 27.02.2023 року, при перевірці реєстраційно-облікових даних згідно інформаційного порталу Національної поліції, були встановлені наступні факти складення/винесення відносно [PERSON] , [INFO] , адміністративних матеріалів, за які передбачена відповідальність КУпАП, а саме: 30.01.2021 року - винесені постанови серії ЕАН № 3730159 за ч. 3 ст. 121 КУпАП, серії БАА № 143121 за ч. 1 ст. 126 КУпАП; 18.07.2022 року - складений протокол серії ААД № 090035 за ч. 1 ст. 130 КУпАП; 09.09.2022 року - складений протокол серії ААД № 128746 за ч. 3 ст. 126 КУпАП. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 02.11.2022 року по справі № 521/10967/22 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення, відповідно до санкції статті, у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі-Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону ( ст. 12 Закону). Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У відповідності до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття (ч.2 ст. 51 Конституції України). Згідно зі ст.ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, матеріально утримувати дитину до повноліття. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень СК України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 Постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.11.2017 року по справі № 211/559/16-ц зазначено, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При вирішенні судом вимог позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батьків до дітей, бажання спілкуватися і брати участь у їх вихованні. 11.07.2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. В ході судового розгляду встановлено, що відповідач не приймає участі у вихованні сина, проживає окремо, не цікавиться його життям та здоров`ям, матеріально не забезпечує, про що свідчить наявна заборгованість зі сплати аліментів, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не проявляє належної любові та турботи до сина, уникає спілкування, не здійснює супровід під час відвідування сином лікарні, дошкільного навчального закладу, занять з футболу, гуртків, не створює умов для отримання ним освіти. Вищезазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про свідоме нехтування відповідачем виконанням батьківських обов`язків по догляду та вихованню дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» зазначив, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Окрім іншого, відповідач неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності, зокрема, за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, що характеризує його, як досить безвідповідальну особу. Сукупність досліджених доказів, які суд визнає належними та допустимими, свідчить про винну поведінку відповідача, навмисне ухилення від виконання батьківського обов`язку щодо виховання та розвитку малолітнього сина, піклування про його здоров`я, фізичний, духовний розвиток, зайняття підготовкою до самостійного життя, підтримки його матеріально. Будь-які об`єктивні причини ухилення [PERSON] від виконання обов`язків по вихованню, утриманню сина [PERSON] , відсутні. В свою чергу, відповідач не навів суду жодної обставини, яка б спростовувала надані позивачем докази та позовні вимоги взагалі. Лише невизнання позову не може свідчити про належне виконання ним своїх батьківських обов`язків відносно сина. Відповідно до ч. 5, ч. 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, досліджені судом докази, пояснення сторін, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] і таке рішення буде відповідати інтересам дитини. За правилами ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 908 грн.

Outcome: approved