Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вище зазначеним позовом до відповідача [PERSON] та просить суд стягнути з відповідача суму матеріального збитку, спричиненого належному їй автомобілю в наслідок дорожньо-транспортної пригоди в обґрунтування вимог зазначено, 30.07.2022 року о 12 годині 30 хвилин по автодорозі Р-74 сполучення П`ятихатки- Кривий Ріг-Широке Кам`янського району Дніпропетровської області, [PERSON] , керуючи автомобілем марки MAZDA 626, державний номерний знак [NUMBER] , не був уважний рухаючись по другорядній дорозі та не надав дорогу транспортному засобу, автомобілю MITSUBISHI LANSER, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який наближався до данного перехрестя проїздних частин по головній дорозі в зв`язку з чим, сталося зіткнення. В результаті дорожньо-танспортної пригоди автомобіль MAZDA 626, державний номерний знак [NUMBER] врізався в перешкоду (дерево), та автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.п. 2.3»б», 16.11 ПДР України. Постановою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 18.11.2022 року у справі про адміністративне правопорушення за вказаною ДТП, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, але у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності справу було закрито. Зазначена постанова суду набрала законної сили 29.11.2022 року. Діями відповідача власнику транспортного засобу було завдано майнову шкоду у розмірі 152770,03 (сто п`ятдесят дві тисячі сімсот сімдесят гривень) 03 копійки, що підтверджується висновком експертного транспортно-товарознавчого дослідження № 97/22 від 25.08.2022 року. Транспортний засіб відповідача було застраховано відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в страховій компанії ПАТ «СК» Українська страхова група». Страховиком на користь позивача в рахунок відшкодування заподіяної шкоди з боку відповідача, було відшкодовано 103734 (сто три тисячі сімсот тридцять чотири гривні) 77 копійок. Тобто розмір збитків, що не відшкодовані позивачу страховою компанією становлять: 49035 (сорок дев`ять тисяч тридцять п`ять гривень) 26 копійок. Також позивачем сплачена вартість експертного транспорно-товарознавчого дослідження в розмірі 4500 гривень, що підтверджується квитанцією № 2635709156.1 від 10.08.2022 року про сплату оцінки пошкоджень транспортного засобу та рахунком фактурою №114 від 08.08.2022 року. Окрім того позивачем було понесено витрати на надання правової допомоги в розмірі 2000 (дві тисячі гривень) 00 копійок, що підтверджується договором про надання правової допомогти та актом виконаних робіт. Страховою компанією не було виплачено страхове відшкодування за завдану відповідачем майнову шкоду, так як транспортний засіб відповідача не було застраховано на відшкодування шкоди завданої третім особам. У зв`язку з чим позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 01 лютого 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином. На адресу суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив;своїм правом надання відзиву та заперечень на позовну заяву, не скористався. Відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, в їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником автомобіля MITSUBISHI LANSER реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.5-6). Постановою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с. 7). Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У пункті 1 частини першої статті 1188 ЦК України вказано, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Згідно висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження №97/22 по визначенню матеріального збитку від 25.08.2022 року, складеного судовим експертом, вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля «Mitsubishi Lancer 1.6і» реєстраційний номерний знак: [NUMBER] ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , складає 152770,03 грн. (а.с. 8-9). Так, згідно тексту позову встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] не застрахована, що останнім не спростовано, а відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18,з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20). Тому враховуючи викладене, сума збитку, визначена експертом при дослідженні автомобіля позивача, підлягає стягненню з відповідача, як винної в ДТП особи, на користь позивача. Щодо вимоги про стягнення судових витрат, понесених позивачем на проведення експертизи, суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно з частиною першою, пунктом 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Склад та розмір судових витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, тощо. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Положення статті 139ЦПК України передбачають, що судом встановлюється розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Учасниками справи є, зокрема, сторони, треті особи (частина перша статті 42 ЦПК України). Сторонами в цивільному процесі є позивач в відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України). Отже, положення ЦПК України встановлюють порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони. Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі. На підтвердження зазначеного також свідчать норми частини сьомої статті 106 ЦПК України, які надають право учаснику справи подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи. Отже, здійснення учасником справи замовлення експертного дослідження у поза процесуальному порядку обмежує право іншої особи приймати участь у процесі проведення експертизи, зокрема подавати заяву про відвід експерта. Вказане узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 824/647/19-а (провадження № К/9901/31359/20, та у постанові від 20 липня 2022 року у справі № 524/710/21 (провадження № 61-1693 св 22). Частиною першою статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування сплаченого при подачі до суду судового збору в сумі 992,40 грн. (а.с. 17), тому суд вважає необхідним відшкодувати [PERSON] сплачені кошти. Крім того, пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частина 8 статті 141 ЦПК України встановлює, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №904/4494/18). Так, в матеріалах цивільної справи при подані позову до суду позивачем було заявлено про попередній розрахунок витрат, які він сплатив за надання правової допомоги в сумі 2000,00 грн. та надано розрахунок таких витрат. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі № 750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорарута інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, стороною документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір надання юридичних послуг від 01.12.2022 р., акт виконаних робіт у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 757/60277/18-ц та у постанові від 10 серпня 2022 року у справі № 711/1783/20 (провадження № 61-2994св22). При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19. Враховуючи викладене, оскільки відповідач в цій частині вимоги позивача, заперечень чи клопотань про зменшення розміру витрат не заявляв, вимога позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню.

Outcome: approved