Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.07.1994 він з відповідачкою уклали шлюб, який зареєстрований Фрунзівським відділом реєстрації актів громадянського стану держадміністрації, актовий запис № 28. Як зазначено, спільних неповнолітніх дітей вони не мають. Позивач також вказує, що їхні подружні відносини з відповідачкою фактично розірвані, спільне господарство не ведеться, шлюб носить формальний характер. У них різні погляди на життя, різні характери, що суперечить подальшому сумісному проживанню та збереженні шлюбу. Його рішення про розірвання шлюбу є усвідомленим, добровільним та безпосередньо пов`язане з бажанням припинити подальше подружнє життя. На підставі викладеного вище, позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, який зареєстрований Фрунзівським відділом реєстрації актів громадянського стану держадміністрації, актовий запис № 28. Вирішуючи питання про відкриття провадження, суддею було встановлено, що позовну заяву подано з порушенням вимог цивільного процесуального законодавства, внаслідок чого, ухвалою суду від 24.02.2023, залишено без руху. 08.03.2023 позивачем надано до суду підтвердження належного виконання вимог, визначених ухвалою від 24.02.2023, які прийняті судом. Ухвалою суду від 10.03.2023 позовну заяву прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Заперечень щодо такого порядку розгляду справи до суду не надано. Відповідачка відзив на позов не подала. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, хоча повідомлявся судом про місце, дату та час розгляду справи у встановленому законом порядку. Між тим, у п. 4 прохальної частини позовної заяви зазначив про можливість розгляду справи без його участі. Крім того, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, хоча судом повідомлялася про час, дату та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. Між тим, 16.03.2023, до початку судового засідання, судом отримано її письмову заяву від 13.03.2023, зі змісту якої вбачається, що вона визнає позовні вимоги у повному обсязі і не заперечує проти їх задоволення. Просить розгляд справи проводити без її участі. Відзив на позов не подано. Враховуючи думку сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 30.07.1994 [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що Фрунзівським відділом реєстрації актів громадянського стану держадміністрації зроблено відповідний актовий запис № 28 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 30.07.1994. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] Також встановлено, що сторони спільних дітей не мають. До того ж, судом не встановлено наявності спору щодо поділу спільного майна між сторонами. Суд враховує позицію сторін про можливість розірвання шлюбу, оскільки вони разом як подружжя не проживають, не мають спільного бюджету, спільне господарство ними не ведеться, намірів зберегти сім`ю не мають. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Суд прийняв визнання відповідачкою позову і встановив, що таке визнання не суперечить вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер. Встановлено, що між ними втрачено взаєморозуміння та почуття любові, вони проживають окремо та не підтримують сімейних відносин протягом тривалого часу, не пов`язані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам, а тому підстав щодо надання терміну для примирення, не вбачається і про це жодна із сторін не заявляли. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною другою ст. 112 СК України, встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно, позовні вимоги про залишення позивачу після розірвання шлюбу прізвища [PERSON] є такими, що підлягають до задоволення. Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд вважає за необхідне позовні вимоги про розірвання шлюбу задовольнити у повному обсязі, оскільки намірів зберегти сім`ю сторони не мають, примирення між ними неможливе. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved