Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

10 січня 2023 року представник позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про визнання спадкоємцем в порядку спадкування за законом та визнання права на завершення приватизації земельної частки (паю). На обґрунтування позову вказано, що [PERSON] за життя отримала право на земельну частку (пай), у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «ім. Кірова» с. Баловне Новоодеського району Миколаївської області, розміром 4,4 в умовних кадастрових гектарах, про зо їй було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) МК№0179628, виданий Новоодеською РДА. Після смерті [PERSON] [INFO] вказане майно успадкували у рівних частках чоловік померлої [PERSON] , її діти [PERSON] , [PERSON] [PERSON] та [PERSON] на підставі розпорядження Новоодеської РДА від 27.01.2005 р. №88-р отримали державні акти на право приватної власності на землю, в той час, як [PERSON] , померлий [INFO] , не встиг оформити державний акт про право власності на успадковані майнові права на нерухоме майно та зареєструвати право власності на нього у порядку, встановленому ст. 125 ЗК України. Посилаючись на те, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з 1/3 частки у праві на земельну частку (пай), належної спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Мудриченко Ю.С. 10.08.2004 р. за р.№4-1206. На момент смерті [PERSON] не перебував у зареєстрованому шлюбі, за місцем його проживання станом на день смерті також були зареєстровані його батько [PERSON] та сестра [PERSON] . У 2005 році відповідач [PERSON] звернувся до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про оформлення свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.12.2015 р. Відповідачу було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Спадкова справа за заявою [PERSON] не оформлювалася. Після смерті [PERSON] в нього народився син - [PERSON] . [PERSON] звернувся 24.10.2020 р. із відповідною заявою до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори, проте постановою від 23.02.2021 р. йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом із посиланням на неможливість встановити коло спадкоємців [PERSON] та склад спадкового майна, оскільки спадкодавець за життя не отримав документ про право власності на нерухоме майно та не зареєстрував його. Посилаючись на вищевикладене представник позивача просить визнати в порядку спадкування за законом право [PERSON] , на завершення приватизації 1/3 земельної частки (паю) яка перебувала у колективній власності КСП ім. Кірова с. Баловне Новоодеського району Миколаївської області, на яке мав право [PERSON] , який помер [INFO] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори Мудриченко Ю.С. 10 серпня 2004 р. реєстровий номер 4-1206. У підготовче судове засідання позивач, його законний представник та представник адвокат Ремешевський Є.А. не з`явилися, Представник позивача надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, надав відзив на позов [PERSON] у якому його позовні вимоги визнав повністю та просив справу розглядати у його відсутність. Третя особа надала до суду письмові пояснення, згідно яких позовні вимоги [PERSON] підтримала та просила справу розглядати у її відсутність. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про визнання спадкоємцем в порядку спадкування за законом та визнання права на завершення приватизації земельної частки (паю), підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, даними свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.08.2004 р., зареєстрованим в реєстрі за №4-1206, підтверджується, що спадкоємцями майна [PERSON] , померлої [INFO] , є в рівних частках її чоловік [PERSON] , її дочка [PERSON] та її син [PERSON] .. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «ім. Кірова» с. Баловне Новоодеського району Миколаївської області, розміром 4,4 в умовних кадастрових гектарах, належного спадкодавцю на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) МК№0179628. Право на земельну частку (пай) передано в рівних долях кожному: 1/3 [PERSON] , 1/3 [PERSON] , 1/3 [PERSON] [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим Миколаївським МУЮ 05.01.2005 р. Батьком померлого [PERSON] є відповідача по справі - [PERSON] , (свідоцтво про народження [NUMBER] , видане Миколаївським міськвідділом РАГС 01.07.1978 р.) Даними свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданим повторно 08.12.2005, Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану підтверджується, що до актового запису про народження [PERSON] №819, складеного 31.03.2005 р., на підставі рішення Заводського районного суду про встановлення факту батьківства №2-3337705 від 17.08.2005 р. 05.10.2021 р. внесено зміни, згідно з якими зміно відомості про батька дитини. Згідно із вказаними змінами, батьком [PERSON] (прізвище змінено з [PERSON] на [PERSON] ) є [PERSON] , [INFO] . За даними довідки №109/6 від 03.12.2015 р. на день смерті [PERSON] [INFO] разом із ним за адресою: [ADDRESS] проживали та були зареєстровані [PERSON] , батько померлого, [PERSON] , сестра померлого. Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.12.2015 р., заявою від [PERSON] , поданої ним до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області окрім [PERSON] , який на момент смерті батька був малолітнім, спадщину після смерті [PERSON] прийняв і батько померлого [PERSON] , [INFO] , який проживав разом із спадкодавцем на момент смерті та був зареєстрований із ним за однією адресою. При цьому, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , не лише проживав із померлим сином [PERSON] , а і 03.12.2015 р. звернувся до державного нотаріуса Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Ткаченка Ю.Г. для оформлення спадкових прав після смерті сина [PERSON] та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки, розташованої на території Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, спадкова справа за його заявою не оформлювалася. Частиною 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч. 4 ст.1268 Цивільного кодексу України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину. Отже [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] за законом є та вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки був малолітнім на час її відкриття. Відповідач - батько спадкодавця, який проживав з останнім на момент відкриття спадщини, є таким, що прийняв спадщину в силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. За змістом п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» та правових висновків Верховного Суду, викладених в постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21), у справах про визнання права власності у порядку спадкування належними відповідачами є спадкоємці. Отже [PERSON] є належним відповідачем у цій справі. Статтею 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ч. 2 ст. 1298 Цивільного кодексу Україні- свідоцтво про право на спадщину і розподіл спадщини у разі спадкування за законом можуть відбутися лише після народження дитини, зачатої за життя спадкодавця, але народженої після його смерті. У той же час, інша особа, яка має право на спадщину за законом, а саме батько померлого - [PERSON] в межах зареєстрованої 24.11.2020 р. спадкової справи № 352/2020 за оформленням свідоцтва про право на спадщину не звертався, постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.12.2015 р. протягом зазначеного в ній трирічного строку в судовому порядку не оскаржував, а позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі. З урахуванням викладеного, дії Відповідача свідчать про його відмову від оформлення прав і на спадкове майно, а Позивач є спадкоємцем за законом після смерті батька, що прийняв спадщину і набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, які належали [PERSON] на дату смерті, але не має можливості отримати в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, оскільки його не визнано спадкоємцем [PERSON] , у спадкодавця був відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку та відомості про неї не внесені до Державного земельного кадастру. Згідно із ч.1 ст. 1216, ч.1 ст. 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За вимогами ч. 1. ст.1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з пунктом г ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Спір у даній справі виник, внаслідок того, що нотаріус відмовив Позивачу оформити спадщину і видати правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), приватизацію якої не встиг завершити спадкодавець. Пунктом а частини 3 ст.152 Земельного кодексу України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. Положеннями Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X Перехідні положення Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. У той же час, оскільки Позивач не визнаний спадкоємцем [PERSON] , він не має підстав для звернення до органу місцевого самоврядування із заявою про завершення приватизації земельної ділянки, яку за життя розпочав його батько. Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі > рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця. Вищевказаний правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у ^ постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі у № 723/1061/17 (провадження № 61-26091св18). Як видно із розпорядження Новоодеської РДА Миколаївської області №88-р від 27.01.2005 року «Про дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки» та додатку до нього списку осіб яким було надано такий дозвіл із зазначенням реквізитів сертифікатів на земельні частки (паї), покійний [PERSON] за життя розпочав процедуру приватизації 1/3 земельної частки (паю), яка перебувала у колективній власності КСП ім. Кірова с. Баловне Новоодеського району Миколаївської області, на яку він мав право відповідно до сертифікату МК №017962. Таким чином до складу спадщини входить право на завершення процедури приватизації земельної ділянки розміром 1,36 га яка розташована на території Костянтинівської територіальної д громади, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Згідно ч. 2 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до положень ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Оскільки батько позивача не отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку, позивач не може оформити спадкові права на земельну ділянку шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину, хоча належним чином прийняв спадщину, а тому його законні права та інтереси підлягають захисту в судовому порядку, шляхом визнання за ним права у порядку спадкування за законом на звершення приватизації 1/3 частини вищевказаної земельної частки (паю). Згідно положень ч.4 ст. 200 та ч.4 ст.206 ЦПК України суд у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено судом визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1\~ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову . \~ \~ \~ \~Зважаючи на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Ураховуючи повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у відповідності до ч.1\~ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору .

Outcome: approved