Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від якого має малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу у 2015 році, відповідач з ними не проживає та повністю ухилився від виконання обов`язків щодо дитини. З того часу відповідач вихованням дитини не займається, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, має заборгованість по сплаті аліментів, не виховує дитину, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною, не цікавився життям, не має до неї родинних почуттів, не відвідував і не відвідує дитину вдома, у школі, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі. Враховуючи викладене, просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] . Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, в порядку ст. 128 ЦПК України, про що свідчить поштовий конверт, який повернувся на адресу суду із позначкою "адресат відсутній". Крім того, відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на веб-сайті «Судова влада». Причину своєї неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Представник третьої особи Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської райдержадміністрації Київської області в судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. У судовому засіданні встановлено, що з 12 лютого 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, який рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 1 грудня 2016 року було розірвано. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 27.10.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського управління юстиції м.Донецьку, позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України підставою позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з приписами пунктів 15, 16 Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інш.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Крім того, відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Однак, до матеріалів справи не надано висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Крім того, до матеріалів справи позивачкою і не надано належних доказів звернення до відповідного Органу опіки та піклування з питання надання висновку щодо доцільності позбавлення бутьківських прав [PERSON] . При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, позивачем не доведено, що поведінка відповідача є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб. У справі відсутні жодні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, також у справ відсутні докази, що дитина усвідомлює наслідки позбавлення батьківських прав. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, на підтвердження своїх позовних вимог, позивачка, як доказ, обмежилася тільки: своїми паспортними даними, свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про народження та рішенням про розірвання шлюбу. З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо виховання та утримання доньки, оскільки вони не знайшли свого документального підтвердження в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76, 77 ЦПК України). Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що у матеріалах цивільної справи відсутні об`єктивні дані, що вказують на перелік підстав, як крайніх заходів впливу позбавлення батьківських прав, визначених ст. 164 СК України. Позивачкою в обґрунтування позову не надано достатніх доказів на підтвердження вищевказаних обставин, у зв?язку з чим суд не знаходить підстав для задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed