Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 30 064, 41 доларів США заборгованості за договором позики від 21.02.2021 року та судові витрати. В обґрунтування вимог зазначено, що 21.02.2021 року між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого позивачем було передано відповідачу 18750, 00 доларів США, які останній зобов`язався повернути у строк до 01.04.2022 року. Проте, у встановлений договором строк відповідач свої зобов`язання не виконав, загальна сума заборгованості за договором позики, враховуючи проценти за користування позикою, пені та 3% річних, становить 30064, 41 доларів США. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 09.01.2023 року відкрито провадження у справі (а.с. 32). Ухвалою суду від 28.12.2022 року задоволено заяву про забезпечення доказів та накладено арешт на 40/100 часток приміщення клубу з приміщеннями ресторану, кафе та бару площею 1221, 8 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 1366300518101, які на праві спільної часткової власності належать [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , в межах суми ціни позову, тобто на суму 30064, 41 доларів США (а.с. 28). Від відповідача відзиву на позовну заяву не надходило, клопотань про продовження/поновлення строку для надання відзиву не надходило. Копію ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви з додатками було направлено відповідачу за місцем реєстрації останнього в порядку, визначеному ЦПК України, проте матеріали повернулись до суду не врученими відповідачу. З урахуванням викладеного, відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 21.02.2021 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальником), а також в присутності [PERSON] , було укладено договір позики (а.с. 8). Згідно п. 1.1. такого договору позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти у сумі 18750, 00 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути їх позикодавцеві в доларах США. Пунктом 2 договору визначено, що підписанням цього договору сторони підтвердили факт передачі грошей. Відповідач зобов`язався повернути позивачу грошові кошти у строк до 01.04.2022 року. Сторони погодили, що погашення боргу відбуватиметься частинами з мінімальним платежем 500, 00 доларів США щомісячно 1 числа кожного місяця, починаючи з травня 2021 року по 01.04.2022 року включно, до повного погашення всієї суми (п. 3 договору позики). Пунктом 7 договору визначено, що у разі невиконання позичальником свого зобов`язання по поверненню позиченої суми в строк, вказаний в п. 3 договору, позикодавець вправі пред`явити цей договір до стягнення в примусовому порядку. Звернення стягнення здійснюється за рішенням суду. За прострочення виконання зобов`язань за таким договором позичальник виплачує пеню в розмірі 3% від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції (п. 8 договору). Факт передачі грошей позивачем відповідачу підтверджується як підписами договору позики, так і розпискою (а.с. 8-9). Проте, у встановлений договором позики строк та станом на день розгляду справи [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики та не повернув суму боргу [PERSON] . Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за основним боргом становить 14250, 00 доларів США; заборгованість за процентами за користування позикою - 1226, 46 доларів США; пеня - 123353, 25 доларів США (позивачем заявлено частково, в розмірі 14250, 00 доларів США); 3% річних - 337, 95 доларів США, а всього - 30064, 41 доларів США (а.с. 10-13). Частина перша ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України право на захист цивільних прав та інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно положення статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст.\~1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 204/7816/14-ц (провадження № 61-639св21) вказано, що: «посилання заявника на неправильне застосування судами норм матеріального права та неврахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 лютого 2018 року у справі №658/2846/15-ц щодо стягнення пені є неспроможними оскільки у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 757/6367/13-ц, Велика Палата Верховного Суду сформувала наступний висновок: правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті (див. пункт 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц). Оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, умови кредитного договору, передбачали сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, а сторони ці умови не оспорювали, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд мав право стягнути й пеню в іноземній валюті». Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Згідно пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. З урахуванням викладеного, оскільки майнові права позивача порушені, зобов`язання за договором позики [PERSON] не виконані належним чином, суд приходить до висновку про законність та доведеність позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики, яка становить 25 103,51 доларів США, з яких заборгованість за основним боргом - 14250, 00 доларів США; заборгованість за процентами за користування позикою - 1226, 46 доларів США, пеня за період з 01.05.2021 по 24.02.2022р - 9600,75 доларів США; 3% річних за період з 01.05.2021 по 24.02.2022р - 26,3 доларів США, у зв`язку з чим позовна заява підлягає до часткового задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом встановлено наступне. При зверненні до суду [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 11490, 33 грн. (а.с. 1, 2). Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме судовий збір 9652, 00 грн.

Outcome: partial