Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

01 лютого 2023 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 21 413,34 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15 серпня 2008 року між ВАТ АБ "Укргазбанк", правонаступником якого є Публічне акцонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №139-Ф/08. За умовами п.1.1 Кредитного договору, Банк надав позичальнику кредит в сумі 130 680,00 грн., на строк з 15 серпня 2008 року по 14 серпня 2015 року, із сплатою процентів за користування кредитними коштами виходячи з 16,5% річних. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредтним договором, Банк звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.04.2013 року у справі №759/277/13-ц позов Банку задоволено частково. Суд вирішив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" борг у розмірі 76 937,78 грн. Проте, фактично заборгованість за кредитним договором не погашена, а рішення суду не виконано. Ухвалою судді від 06 лютого 2023 року в справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не направляв, відзив на позов не подавав. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд встановлено, що 15 серпня 2008 року між ВАТ АБ "Укргазбанк", правонаступником якого є Публічне акцонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №139-Ф/08. (а.с.5-7) За умовами п.1.1 Кредитного договору, Банк надав позичальнику кредит в сумі 130 680,00 грн., на строк з 15 серпня 2008 року по 14 серпня 2015 року, із сплатою процентів за користування кредитними коштами виходячи з 16,5% річних. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредтним договором, Банк звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.04.2013 року у справі №759/277/13-ц позов Банку задоволено частково. Суд вирішив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" борг у розмірі 76 937,78 грн. Проте, фактично заборгованість за кредитним договором не погашена, а рішення суду не виконано. (а.с.11-12) У зв`язку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору та Рішення суду, що підтверджується виписками по рахунку, відповідно до ст. 625 ЦК України Банк має право вимагати від позичальника/боржника сплатити три проценти річних від простроченої суми, а саме: заборгованість за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам за рішенням суду (3% річних) за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року становить 21 413,34 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та трьох процентів річних аж до повного виконанню грошового зобов`язання. Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припинив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього кодексу, за весь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням 3% річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому, відповідачем жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано. Враховуючи вищенаведене та те, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.04.2013 року у цивільній справі № 759/277/13-ц станом на день розгляду даної справи не виконане, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року у розмірі 21 413,34 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 684,00 грн. На підставі викладеного, ст. 525, 526, 527, 625 ЦК України,

Outcome: approved