Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області грошові кошти на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 6600 грн., та грошові кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн., судові витрати в розмірі 10000 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 22 грудня 2021 року слідчим СВ відділу поліції №1 (м. Знам`янка) Кропивницького РУ ГУНП України у Кіровоградській області внесено до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, а саме незаконна порубка 21.12.2021 невстановленою особою 5 дерев в лісопосадці в с. Мошорине. 21.12.2021 проведений огляд місця місця події - частини лісосмуги поблизу с. Мошорине та складено відповідний протокол. Далі, не маючи згоди власника земельної ділянки та без ухвали слідчого судді, слідчий СВ відділу поліції №1 (м. Знам`янка) Кропивницького РУ ГУНП України у Кіровоградській області безпідставно провів огляд належної позивачеві земельної ділянки кадастровий номер 3522284200:02:000:5142, в ході якого безпідставно і протиправно вилучів належний позивачу трактор ЮМЗ з номером шасі [NUMBER] та п`ять колод дерев. Наступного дня належний позивачу трактор ЮМЗ працівниками відділу поліції №1 (м. Знам`янка) Кропивницького РУ ГУНП України у Кіровоградській області повантажено на транспортувальник та перевезено на штрафмайданчик ГУНП м. Кропивницький, а колоди на територію підприємства «РОС АГРО» в с. Мошорине. Ухвалою суду від 24.12.2021 відмовлено слідчому у задоволенні клопотання про накладення арешту на вилучене майно та зобов`язано повернути все власнику. Після постановлення судом рішення працівниками поліції не було вжито ніяких заходів до повернення трактора. Тому позивачу довелося самостійно і за власні кошти організувати перевезення трактора з м. Кропивницький до місця свого проживання. На транспортування трактора позивачем витрачено грошові кошти в сумі 4600 гривень. Вважає, що дані затрати у позивача виникли внаслідок незаконних дій працівників відділу поліції №1 (м. Знам`янка) Кропивницького РУ ГУНП України у Кіровоградській області, тому є прямою майновою шкодою та підлягають відшкодуванню. Крім того, за надання правової допомоги під час підготовки до участі у судовому засіданні про розгляд клопотання слідчого про накладення арешту на майно та безпосередню участь у судовому засіданні позивачем сплачено адвокату грошові кошти в сумі 2000 гривень, які він також просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування майнової шкоди. Спричинену моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що його незаконно позбавлено належного йому майна на тривалий період, внаслідок чого незаконно обмежено його громадянські та Конституційні права. Позивач має власне селянське господарство, для утримання якого використовує належний йому трактор, яким перевозить корми для тварин та інші пов`язані з веденням господарства вантажі. За відсутності трактора Позивачеві доводилось виконувати певні роботи самотужки, перевозити необхідні вантажі легковим автомобілем, який не призначений для цього, що суттєво вплинуло на стан легковика. Крім того, це забирало значно більше часу, що суттєво порушило звичний режим життя позивача. Ці вимушені зміни у житті позивача завдали йому глибоких моральних страждань. Моральну шкоду позивач оцінює в 10000 гривень. Відповідач Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області надав відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказав, що позивач не надав належних доказів, які б вказували на незаконність дій органу досудового розслідування, які б свою чергу вказували на наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відсутні належні докази в чому полягає спричинена моральна шкода. Відсутній розрахунок сум, з яких виходив позивача при визначенні суми завданих йому збитків. Також відповідач вважає, що не підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 10000 гривень, які є документально не підтверджені та не доведені. Крім того, вважає себе неналежним відповідачем. Вказав, що єдиним належним відповідачем в такій категорії справ може бути лише Державна казначейська служба, яка є єдиним розпорядником державних коштів. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, підтримав вимоги позову та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, заяв про відкладення не подавав. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.12.2012 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 246 КК України. Встановлено, що 21.12.2021 невстановлена особа здійснила незаконну порубку 5 дерев в лісопосадці, розташованій на території с. Мошорине Кропивницького району Кіровоградської області. Згідно з протоколом огляду місця події від 21.12.2021 проведено огляд об`єкту - лісозахисної смуги, яка розташована в с. Мошорине Кропивницького району Кіровоградської області біля земельної ділянки з кадастровим номером 3522284200:02:000:2027. Виявлено три пні від свіжоспиляних дерев та бензопилу, марку і модель якої встановити не можливо та яку було вилучено. В ході реагування на вчинення правопорушення на земельній ділянці з кадастровим номером 3522284200:02:000:5142, яка знаходиться на околиці с. Мошорине та належить на праві власності [PERSON] , виявлено трактор «ЮМЗ-6» з номером шасі [NUMBER] та п`ять стовбурів дерев, які протоколом огляду місця події від 21.12.2021 вилучені. Слідчий СВ відділу поліції №1 (м. Знам`янка) Кропивницького районного управління поліції Головного управління національної поліції в Кіровоградській області звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вилучене майно трактор «ЮМЗ-6», п`ять стовбурів дерев та бензопилу, які визнано речовими доказами. Ухвалою слідчого судді від 24.12.2021 відмовлено в задоволенні клопотання слідчого. Трактор «ЮМЗ-6» з номером шасі [NUMBER] та п`ять стовбурів дерев, що були вилучені 21.12.2021 у ході проведення огляду місця події земельної ділянки з кадастровим номером 3522284200:02:000:5142, ухвалено повернути власнику [PERSON] . Відомості про повернення [PERSON] трактора «ЮМЗ-6» з номером шасі [NUMBER] та п`яти стовбурів дерев відсутні. Відповідно до акту виконаних робіт № 3410 встановлено, що ФОП [PERSON] на виконання послуг замовника [PERSON] здійснив послугу з перевезення трактору «ЮМЗ-6» із м. Кропивницького до с. Мошорине, навантаження - розвантаження трактора, на загальну суму 4600 гривень. [PERSON] сплачено за виконані послуги 4600 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №2410 від 13.01.2022. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Право на судовий захист закріплено у ст. 4 ЦПК України як право на звернення до суду за захистом, згідно з яким кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Суд не приймає до уваги твердження відповідача, що він не є належним відповідачем по справі, а єдиним належним відповідачем є Державна казначейська служба з огляду на таке. Положеннями статті 4 ЗУ «Про Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду» встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. Таким чином держава в даному випадку здійснює свої права та обов`язки через Головне управління національної поліції у Кіровоградській області, який є належним відповідачем за даною справою. Державна казначейська служба є лише центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача у разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)). Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України. За змістом ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 6,7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Згідно ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) дохід, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особини, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз`яснено у п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України вiд 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивiльних справ за позовами про вiдшкодування шкоди», шкода, заподiяна особi й майну громадянина або заподiяна майну юридичної особи, пiдлягає вiдшкодуванню в повному обсязi особою, яка її заподiяла, за умови, що дiї останньої були неправомірними, між ними й шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Підстави, порядок та розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню встановлено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». У статті 1 цього Закону наведено перелік підстав, за наявності яких фізичній особі може бути відшкодовано шкоду, завдану внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно з статтею 2 згаданого Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Як встановлено судом, та підтверджується матеріалами справи у зв`язку з неправомірними діями відповідача, позивачу була спричинена шкода, та між неправомірними діями та завданою шкодою є причинний зв`язок, вбачається неправомірна бездіяльність відповідача. Так, ухвалою слідчого судді від 24.12.2021 встановлено, що трактор і 5 стовбурів дерев, відповідно до протоколу огляду місця події від 21.12.2021, вилучені на земельній ділянці з кадастровим номером 3522284200:02:000:5142, яка належить [PERSON] , докази згоди останнього на проведення огляду належної йому земельної ділянки, до суду не надано. Відповідність трактору та стовбурів дерев критеріям, визначеним ч.1 ст.98 КПК України, не обґрунтовано, не зазначено, які саме потреби досудового розслідування, у межах диспозиції ч.1 ст.246 КК України, задовольнятимуться завдяки арешту вказаного. Зобов`язано повернути власнику вилучені речі. Відповідачем не виконана ухвала суду про повернення [PERSON] , вилученого трактору. Також позивачем документально підтверджено сума завданих матеріальних збитків в розмірі 4600 гривень, яка підлягає стягненню на його користь Однак, суд вважає відмовити в задоволенні вимоги про стягнення витрати на правову допомогу адвоката під час розгляду клопотання про накладення арешту в розмірі 2000 гривень, через відсутність доказів таких витрат. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршенням здібностей потерпілого або позбавленням його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються принципи розумності і справедливості. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 (зі змінами та доповненнями) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи вищевикладене, обсяг заподіяної позивачу шкоди, тривалість його моральних страждань внаслідок порушення його права власності, що призвело до необхідності звернення позивача до суду за захистом його прав в судовому порядку, а також із врахуванням засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі по 10000 гривень. При цьому доводи, наведені в обґрунтування заперечень відповідача проти позову, суд вважає такими, що не можуть бути підставами для відмови в його задоволенні, оскільки вони не підтверджуються доказами, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального і процесуального права. Також суд вважає відмовити в задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10000 гривень виходячи з наступного. Згідно з п. 1 ч. 3, ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, повноваження представника позивача адвоката Громка А.В. підтверджуються ордером про надання правничої допомоги від 14.02.2022 та копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 28.11.2011. На підтвердження наданих адвокатом послуг не надано ні розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, ні квитанції, ні іншого платіжного документу про здійснення витрат саме в розмірі 10000 гривень. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial