Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-23 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] , в інтересах [PERSON] , звернувся до суду iз заявою про встановлення факту перебування особи на утриманні. Заяву мотивує тим, що [INFO] помер батько заявника [PERSON] . Батько заявника був інвалідом 1 групи, з 1951 року і на день смерті проживав і перебував на утриманні [PERSON] , проте в офіційному шлюбі вони не перебували, в зв`язку з чим, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , батько заявника не зміг оформити право власності на спадщину, яка відкрилась після смерті останньої. Заявник в установлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом, що належало його батьку [PERSON] , проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] , яке він успадкував після померлої [PERSON] , у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . В зв`язку неможливістю іншим способом довести факту перебування батька заявника на утриманні [PERSON] , останній звернувся до суду. Встановлення даного факту надасть заявнику можливість оформити право власності на спадкове майно. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи тільки з його участю до суду не подав. Представник заявника - адвокат Сльозка Анатолій Федорович в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та наполягав на їх задоволенні. Представник заінтересованої особи - Менської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, будь - яких заперечень з приводу заявлених вимог не надали. Заслухавши пояснення представника заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] в с. Жовтневе Менського району Чернігівської області помер [PERSON] - батько заявника [PERSON] , що підтверджується, відповідно, свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.8) та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.7-8). З довідки № 421/15-23/20 слідує, що [PERSON] з 19 квітня 1982 року і по 11 грудня 2000 року був зареєстрований по [ADDRESS] , з [PERSON] , яка була зареєстрована за даною адресою з 21 грудня 1977 року по 12 лютого 1999 року. Виписана у зв`язку зі смертю. Разом з [PERSON] на день смерті [INFO] в будинку ніхто не був зареєстрований (а.с.9-10). Згідно довідки Менського районного відділу соціального захисту населення Менської районної ради депутатів трудящих [PERSON] втратив слух внаслідок контузії на фронті у 1942 році. Відповідно до Акту № 3 від 30.05.2022 [PERSON] мав І групу інвалідності, потребував особливого догляду, який за ним здійснювала [PERSON] (а.с. 11-13). З матеріалів спадкової справи № 25/2022, заведеної приватним нотаріусом Менського районного нотаріального округу Ніколаєнко С.В. після померлого [INFO] [PERSON] слідує, що заявник [PERSON] в установлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого батька та отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку пай, що належало спадкодавцеві на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0271468. Однак, нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), що належало [PERSON] , у зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують факт родинних відносин чи факт реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.28-49). Згідно ст.ст. 293, 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Цивільний кодекс України набрав чинності 01 січня 2004 року. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно зі статтею 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Статтею 529 ЦК Української РСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно ст. 530 ЦК Української РСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства (ст. 531 ЦК Української РСР). Згідно з положенням ст. 549 ЦК УРСР (в редакції від 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] продовжив проживати в будинку, що й проживала покійна, господарював в будинку, здійснював за ним догляд, підтримував у належному стані господарство. Крім того, після смерті [PERSON] у батька заявника залишились її документи, в тому числі і належний останній сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває в колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Великий Жовтень» (с. Жовтневе, Менського району, Чернігівської області). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 69003903 від 23.05.2022 спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилась (а.с. 46). Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо, дали показання в яких повідомили, що вони дуже давно знають заявника і його сім`ю. Свідки підтвердили, що дійсно батько заявника [PERSON] , який був інвалідом війни, проживав та був на утриманні [PERSON] , яка здійснювала за ним догляд. В п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди (п. 2 ст. 273 ЦПК), якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст.531 Цивільного Кодексу України (ЦК) не менше одного року. Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі №210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі №520/6518/17 та від 27 червня 2018 року у справі №210/2422/16-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що матеріалами справи та поясненнями свідків підтверджено факт, про встановлення якого просить заявник, вимоги не містять в собі спору про право цивільне, а тому суд вважає за можливе заяву задовольнити у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved