Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про порушення авторського права та виплату компенсації. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на підставі права власності (авторського права) належить Концептуальна колекція творів «Збірка творів «Сучасний український значок», яка створювалась правовласницею у графічній формі в рамках Творчої Майстерні «Український Ренесанс» в період з 2004 по 2014 роки. Закріпленням авторства позивача та її творчого внеску при створені Збірки в рамка проекту є зареєстровані Державною службою інтелектуальної власності на ім`я позивача: Свідоцтво № [NUMBER] про реєстрацію авторського права на твір від 17.12.2010 «Збірка «Український ренесанс» та Свідоцтво № [NUMBER] про реєстрацію авторського права на твір від 29.12.2014 «Збірка творів «Концептуальна колекція декоративних нагрудних металевих значків та прикрас з елементами української символіки «Сучасний український значок». 12.07.2018 позивач виявила 4 факти недозволеного використання відповідачем примірників авторських творів зі «Збірки творів «Концептуальна колекція декоративних нагрудних металевих значків та прикрас з елементами української символіки « [INFO] », шляхом опублікування комерційних пропозицій про їх реалізацію на інформаційному ресурсі «[INFO]», в інтернет-магазині « [INFO]», за веб адресою: [INFO]. Відомості про користувача ресурсом - відповідача, на умовах публічної оферти опубліковано на офіційному сайті компанії. Дозвіл автора на використання творів відповідач не отримував, авторську винагороду від прибутку, не нараховував. У зв`язку з наведеними обставинами позивач просить стягнути з відповідача компенсацію за чотирма фактами недозволеного використання відповідачем примірників авторських творів у розмірі 240000,00 грн. Позивач, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу у її відсутність, про що надала письмову заяву, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, відзиву та заперечень проти позову не надав. Будь-яких заяв та клопотань зі сторони відповідача до суду не надходило. У зв`язку з цим, судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи без участі відповідача відповідно до вимог ст.ст. 279-281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Спір у справі виник у зв`язку з наявністю, на думку позивача, підстав для стягнення з відповідача виплати компенсації за умисне порушення авторського права у розмірі сорока мінімальних заробітних плат станом на 2021 рік. Так, частиною першою статті 432 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 418 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом (частина третя статті 418 Цивільного кодексу України). Згідно із статтею 421 Цивільного кодексу України суб`єктами права інтелектуальної власності є: творець (творці) об`єкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно до цього Кодексу, іншого закону чи договору. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 433 ЦК України об`єктами авторського права є твори, зокрема: збірники творів, якщо вони за добором або упорядкуванням їх складових частин є результатом інтелектуальної діяльності та інші твори. Твори є об`єктами авторського права без виконання будь-яких формальностей щодо них та незалежно від їх завершеності, призначення, цінності тощо, а також способу чи форми їх вираження. Статтею 7 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (чинного на момент виникнення правовідносин) передбачено, що суб`єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права. За змістом статей 440, 441 ЦК України та статті 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (чинного на момент виникнення правовідносин) до майнових прав автора належить виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами, а саме: дозволяти або забороняти, зокрема розповсюдження творів шляхом продажу, відчуження іншим способом, а також подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (чинного на момент виникнення правовідносин) порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є: вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав. Згідно з п. 42 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року №5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» при вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб`єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об`єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об`єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об`єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Матеріалами справи встановлено, що позивач згідно з Свідоцтвом № [NUMBER] про реєстрацію авторського права на твір від 17.12.2010 та Свідоцтвом № [NUMBER] про реєстрацію авторського права на твір від 29.12.2014 зареєструвала авторські права на твори «Збірка «Український ренесанс» та «Збірка творів «Концептуальна колекція декоративних нагрудних металевих значків та прикрас з елементами української символіки « [INFO] ». Об`єктами зареєстрованих авторських прав позивача є значки. Згідно з висновком експерта за результатами судової експертизи об`єктів інтелектуальної власності №31-01 від 12.04.2019 окремі складові частини збірки творів під назвою «Збірка творів «Концептуальна колекція декоративних нагрудних металевих значків та прикрас з елементам и української символіки «Сучасний український значок» та власні назви деяких з них, є об`єктами авторського права (авторства [PERSON] ), які можуть використовуватись самостійно, а саме: - Значки Частини 1: « Прапорець малиново-чорний »; «Прапорець блакитно-жовтий»; - Значки Частини 2: « Прапор двоколірний з Тризубом »; « Прапор Патріотичний (УПА) двоколірний, з Тризубом » (2 Варіанти); « Анархія-А, рок-н-рольна »; «Анархія - за Н.І. Махно, Андріївський Череп на чорному тлі»; «Стилізований хвилястий прапор блакитного кольору із золотавим гребінцем «Тамгою»; «Великобританія»; «Вірменія»; «Грузія»; «ЄС»; «Ізраїль»; «Індія»; «Іспанія», «Італія»; «Казахстан»; «Канада»; «Китай»; «Нідерланди»; «Німеччина»; «Польща»; «Росія»; »США»; «Туреччина»; «Фінляндія»; «Чехія»; «Швеція»; «Японія»; - Значок Частина 3: «Тризуб «золотий щит»; « Тризуб Реверсний синій на золотому щиті»; «Тризуб Лазуровий на золотому щиті »; «Тризуб золотий на Синьому Щиті, під оптичною лінзою за [PERSON] »; Тризуб Синій Щит, малий під оптичною лінзою; - Значок Частина 4: « Серце Українця » (2варіанти); « Серце Патріота »; « Валентинка »; « Російський триколор »; « Варіанти схематичного зображення сердець із малюнком вписаного жовтого серця на блакитному тлі » та значків (чотири варіанти); «Варіація, що поєднує тризуб за Г. Нарбутом та сердечко»; «Варіація, що поєднує тризуб за Г. Нарбутом (золотавий) та блакитне сердечко»; Варіація, з сердечком, глибше вирізаним, жовто-блакитного кольору; - Частина 5: Кулон, підвіска, сережки: блакитно-жовтий; Кулон, підвіска, сережки: синьо-золотий; Кулон «Малиново-чорний»; Кулон «Зірка Давида» 1 варіант»; Кулон «Зірка Давида» 2 варіант»; «07x22x2 мм довгаста фігура з отвором для кріплення (кулон, підвіска, сережки)», - Власна назва, згідно каталогу реєстрації «Серце патріота». Твір під назвою «Збірка творів «Концептуальна колекція декоративних нагрудних металевих значків та прикрас з елементам и української символіки «Сучасний український значок» (коротка назва: «Сучасний український значок») є оригінальним та таким, що створений творчою працею автора [PERSON] . Як вбачається з роздруківки з інформаційного ресурсу «[INFO]», в інтернет-магазині « Прапори.УКР , ЧП (Інтернет-магазин) Кривий Ріг », за веб адресою: [INFO]., пропонується для продажу сувенірна продукція з патріотичною символікою, в тому числі значки. Також зазначено контактну інформацію про компанію, а саме: адреса: [ADDRESS] ; керівник: [PERSON] ; телефон компанії: [NUMBER] . Так, як свідчить довідка з відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 05.08.2021, інформація, що міститься в Реєстрі територіальної громади м. Кривого Рогу, щодо місця реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , відсутня. Крім цього, за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС від 01.11.2021, вбачається, що відповідач [PERSON] , згідно вказаної адреси ( [ADDRESS] ) зареєстрованим не значиться. Надати РНОКПП фізичної особи [PERSON] не має можливості з причини: фізичну особу неможливо однозначно ідентифікувати. На підставі ухвали суду від 31.05.2022 витребувано з: - ТОВ «АЛЛ БІЗ», інформацію про володільця облікового запису: «Інтернет-магазин « [INFO]»» за веб адресою [INFO]. У випадку, якщо відомості про отримувача послуг - не повні, або неправдиві, також надати відомості з регулярних безготівкових банківських операціях для оплати послуг: номер рахунку та дані про особу, яка оплачувала послуги, для подальшого витребування в банківських установах; - ПрАТ «Київстар» інформацію про володільця номеру: [NUMBER] . Разом з цим, згідно з відповіді ПрАТ «Київстар» від 05.07.2022, визначити особу, в користуванні якої знаходився вказаний телефонний номер, не має можливості. Відповіді на ухвалу суду з ТОВ «АЛЛ БІЗ» на адресу суду не надходило. Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З наведених норм процесуального закону вбачається, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Відповідно до п. 11. Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року №5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» належним відповідачем у справі про захист авторського права і (або) суміжних прав є особа, яка своїми діями порушила особисті немайнові чи майнові права суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на такі обставини, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, підстави вважати, що саме відповідач [PERSON] порушив особисті немайнові права позивача, відсутні, адже роздруківка з інформаційного ресурсу, в тому числі інтернет-магазину, не є доказом існування фізичної особи взагалі, а здійснені судом заходи, щодо встановлення особи відповідача виявились безрезультатними, внаслідок чого у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed