Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

У лютому 2022 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява, у якій позивач просила суд зняти арешт із всього майна, що належить [PERSON] який накладений Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на підставі виконавчого листа Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 07.12.2006 року. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилалась на те, що вона є донькою та спадкоємицею [PERSON] , який помер [INFO] . Під час оформлення спадкових прав, з відповіді КП «ДМБТІ» ДОР, стало відомо, що на майно померлого Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (ДВС у Бабушкінському районі), за для забезпечення виконання виконавчого листа виданого Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська від 07.12.2006 року, накладено арешт. З огляду на те, що відповідно до відповіді №0-3/50027/17 від 16.12.2021 року наданої Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутні відомості щодо наявності виконавчих проваджень відносно [PERSON] , позивач, вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02.02.2022 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю приписам ЦПК України. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.02.2022 року відкрито провадження у справі. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та підтримання заявлених позовних вимог. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Інші учасники справи будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи до суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, за необхідне, зазначити наступне. Так, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] помер [PERSON] . Відповідно до копії листа державного реєстратора КП «ДМБТІ» ДОР Усманова С.В. від 05.07.2017 року за вих.№8789, станом на 31.12.2012 року за [PERSON] зареєстровано право власності на частину квартири [ADDRESS] . частина вищезазначеної квартир зареєстрована за [PERSON] (згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] ). Згідно з копією листа завідуючої Сьомої ДДНК Черновської Л.Г. від 28.01.2018 року за №804, відповідно до відомостей з книги реєстрації заборон Сьомої ДДНК, на майно [PERSON] , внесено запис в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 06.02.2007 року №4457655 згідно постанови ДВС у Бабушкінському районі, винесеної на підставі виконавчого листа Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 07.12.2006 року про конфіскацію всього особистого майна, що належить останньому. Відповідно до копії листа в.о. начальника Шевченківського ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) Шаблій О. від 16.12.2021 року, старшим державним виконавцем здійснено перевірку автоматизованої системи виконавчих проваджень та встановлено, відомості стосовно боржника [PERSON] відсутні в автоматизованій системі виконавчих проваджень. На підставі викладеного відсутні підстави для зняття арешту та закінчення виконавчого провадження. Згідно з копією спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] , з заявою про прийняття спадщин звернулась лише його донька [PERSON] . Так, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України). Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. У постанові ВП/ВС від 19 червня 2019 року прийнятій за результатами розгляду справи №383/493/18, вирішувалося питання про скасування арешту на майно, накладеного в порядку виконання вироку суду про конфіскацію майна за позовом засудженої особи, зроблено правовий висновок про те, що конфіскації підлягає майно, що є у власності засудженого. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом (частини перша, третя статті 49 КВК України). В даній справі суд дійшов висновку, що оскільки заявником є учасник виконавчого провадження, цей спір повинен був бути розглянутий за правилами КАС України (Велика Палата Верховного Суду вважає, що суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про відмову у відкритті провадження у справі за позовними вимогами позивача про скасування арешту, накладеного на майно в порядку виконання вироку в частині конфіскації майна, однак помилково вказали, що такі вимоги повинні розглядатися за правилами КПК України. Позивач має право на звернення з такими вимогами до суду в порядку адміністративного судочинства.) В постанові ВП/ВС від 08 листопада 2019 року прийнятій за результатами розгляду справи №643/3614/17 висловлено правовий висновок про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Пунктом 42 постанови ВП/ВС від 30.06.2020 прийнятій за результатами розгляду справи №727/2878/19 зазначено, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. В постановах Верховного Суду від 21 грудня 2020 року у справі № 563/1265/14-ц, від 16 березня 2021 року справа № 476/112/19 (які за суб`єктним складом та фактичними обставинами схожі), зроблено правовий висновок про те, що Верховним Судом також враховано, що в результаті вчинення дій з примусової реалізації майна позивачів щодо нього виникли певні права у інших осіб, які не є учасниками виконавчого провадження, відповідно виник спір про право цивільне щодо такого майна, що підлягає вирішенню у порядку позовного провадження. Виходячи з того, що предметом позову є скасування арешту з майна боржника (засудженої особи, яка померла), накладеного в межах виконавчого провадження під час виконання вироку суду, приймаючи до уваги, що позов про зняття арешту з майна поданий не учасником кримінального провадження, не учасником виконавчого провадження, а спадкоємцем, який не може оформити своє право власності у порядку спадкування, вбачається наявність спору про захист права власності, який підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У частині 1 ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ч.2 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Виконавчі дії, в тому числі і зняття арешту з майна боржника, проводяться виключно по відкритому виконавчому провадженню та на підставі п. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження». У відповідності до ч.5 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. В першу чергу право на спадкування за законом мають\~діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки\~(ст. 1261 ЦК України). Спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до сталої судової практики та приписів матеріального права, які регулюють спадкові правовідносини, право на спадкове майно виникає з часу відкриття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на неї. Згідно ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власник має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На даний час виконавче провадження не здійснюється, а відтак потреби в арешті не існує, протилежного суду не надано. З огляду на відповідь надану Шевченківським ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо відсутності виконавчого провадження в якому боржником є [PERSON] , що унеможливлює вирішення питання виконавчою службою про зняття арешту з майна останнього, та заважаючи на те, що його наявність перешкоджає реалізації спадкових прав позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивач в інший спосіб, позбавлена можливості захистити своє порушене право на спадкове майно. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд покладає судові витрати по справі на сплату судового збору на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved