Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про стягнення збитків (упущеної вигоди) у розмірі 42 657 174,96 грн, спричиненої банком тривалим неповерненням коштів за 8-ма депозитними договорами № № 177s756063-77s756070 від 31 січня 2005 року, за яким він є цесіонером після передачі йому права вимоги вкладником [PERSON] . Позов мотивовано тим, що постановою Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у цивільній справі № 363/3965/15ц за його позовними вимогами про стягнення котів за договорами банківського вкладу, стягнуто з банку: 4 000 000 грн суми вкладів; 381 369,84 грн процентів за період по 24 липня 2005 року; 4 489 907,28 грн інфляційних втрат за період з 01 вересня 2012 року по 31 грудня 2016 року; 520 692,48 грн (3% річних за частиною другою статті 625 ЦК України), а всього на суму 9 391 969 грн. У решті позовних вимог (процентів після 24 липня 2015 року та пені на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» відмовлено. Вина банку підтверджена вказаною постановою Верховного Суду від 23 лютого 2022 року, якою констатовано безпідставність неповернення позивачу депозитів. У зв`язку з протиправними діями відповідача щодо неповернення коштів за депозитними вкладами, позивач вважає, що йому спричинено збитки в сумі 42 657 174,96 грн., які просив стягнути з банку на свою користь на підставі статті 623 ЦК України, у зв`язку з порушенням виконання зобов`язання. Ухвалою судді від 10 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі для розгляду в порядку загального позовного провадження. У грудні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до суду відзив на позов, у якому просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] . Зазначає, що заявлена позивачем до стягнення сума коштів, яку він називає збитками у формі упущеної вигоди, фактично є сумою відсотків, нарахованих після закінчення строку дії депозитних договорів, за вказаною у таких договорах ставкою 20%, що діяла протягом строку їх дії. Спір між сторонами в частині стягнення відсотків за період після закінчення строку дії договорів про депозитні вклади вже вирішувався судом в межах іншої справи № 363/3965/15, яка переглянута Верховним Судом у касаційному порядку. Позивачем взагалі не доведено обставин та підстав для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності. Ухвалою суду від 23 листопада 2022 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, позов просив задовольнити з викладених у позові підстав, а саме стягнути з відповідача збитки за порушення зобов`язання. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні. Суд, у порядку загального позовного провадження, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що 31 січня 2005 року між [PERSON] та Банком укладено 8 договорів про депозитний вклад № № 177s756063, 177s756064, 177s756065, 177s756066, 177s756067, 177s756068, 177s756069, 177s756070 кожний на суму 500 000 грн зі строком на 6 місяців (до 31 липня 2005 року) з процентною ставкою у розмірі 20 % річних. Факт внесення коштів на депозитний вклад підтверджується меморіальними ордерами №№ 1-8 від 31 січня 2005 року. 01 червня 2005 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про виплату процентів та розірвання депозитних договорів з 24 липня 2005 року. 01 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор ( [PERSON] ) відступає новому кредитору ( [PERSON] ) належне первісному кредитору право вимоги за договорами строкового депозитного вкладу № 177s756063, № 177s756064, № 177s756065, № 177s756066, № 177s756067, № 177s756068, № 177s756069, № 177s756070 від 31 січня 2005 року на загальну суму вкладів у розмірі 4 000 000 грн з процентною ставкою у розмірі 20 % річних строком на 6 місяців. За цим договором відповідно до пункту 1.3. до нового кредитора переходить право вимагати від боржника належного та реального виконання наступних обов`язків: повернення грошових коштів у розмірі депозитних вкладів, отриманих боржником згідно депозитних договорів, укладених між первісним кредитором та боржником, а саме 4 000 000 грн; виплати нарахованих станом на дату укладання цього договору процентів за депозитними договорами; виплати будь яких інших платежів у відповідних сумах, що підлягають сплаті боржником на підставі депозитних договорів, включаючи неустойку, втрати від інфляційного знецінення грошових коштів, плату за користування чужими грошовими коштами та інші платежі; інших обов`язків, встановлених депозитними договорами. Постановою Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у цивільній справі № 363/3965/15ц стягнуто з банку на користь позивача 4 000 000 грн суми вкладів; 381 369,84 грн процентів за період по 24 липня 2005 року; 4 489 907,28 грн інфляційних втрат за період з 01 вересня 2012 року по 31 грудня 2016 року; 520 692,48 грн (3% річних за частиною другою статті 625 ЦК України), а всього на суму 9 391 969 грн. У решті позовних вимог (процентів після 24 липня 2015 року та пені на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» відмовлено. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] просив суд стягнути з банку саме збитки (упущену вигоду), яка виникла у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання щодо повернення позивачу вкладів за депозитними договорами (стаття 623 ЦК України). Інших вимог [PERSON] у порядку статті 15, 16 ЦК України до суду не заявлено. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із частиною першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина друга статті 22 ЦК України). Збитки відшкодовуються у повному розмірі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право (частина третя статті 22 ЦК України). Згідно зі статтею 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Стаття 1058 ЦК України встановлює, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно зі статтею 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Установлено, що спір щодо стягнення коштів за вищевказаними договорами банківського вкладу вже вирішувався в межах цивільної справи № 363/3965/15, та постановою Верховного Суду від 23 лютого 2022 року стягнуто з відповідача на користь позивача суму в розмірі 9 391 969 грн. Невиконання постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року не є матеріальними збитками у розумінні статей 22, 611, 23 ЦК України. З вимогами про застосування під час вирішення пору положення статті 625 ЦК України позивач не звертався. Така процесуальна поведінка позивача унеможливила задоволення судом заявлених позовних вимог, що є об`єктивною підставою для відмови у їх задоволенні. Судом враховано, що засадчими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності заявлених вимог, чого позивачем зроблено не було. Ураховуючи зазначене, суд приходить до висновку про відмову в позові про стягнення з банку на користь позивача збитків (упущеної) вигоди за безпідставністю позовних вимог. Враховуючи, що між позивачем та відповідачем існують правовідносини з виконання грошового зобов`язання, то Закон України «Про захист прав споживачів», як підстава для звільнення від сплати судового збору, на вимоги позивача не розповсюджується. Що узгоджується з правою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20), в якій вказано, що «при зверненні до суду із цим позовом позивачі судовий збір не сплачували, посилаючись на те, що є споживачами, які на підставі частини третьої статті 22 Закону № 1023-ХІІ звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Велика Палата Верховного Суду скасувала судові рішення в частині позовних вимог про стягнення процентів за договорами банківського вкладу та пені за частиною п`ятою статті 10 Закону № 1023-ХІІ, оскільки суди вважали, що між банком та кожним з позивачів існують споживчі правовідносини. Проте суди не врахували, що такі правовідносини припинені рішенням суду про розірвання договорів та існують правовідносини з виконання грошового зобов`язання, на які не поширюється дія умов договорів та Закону № 1023-ХІІ, тому позивачі не звільнені від сплати судового збору». Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: approved