Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач та відповідач є батьками малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Позивач та дочка сторін [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що з 01.09.2020 і до кінця 2020 року вона з [PERSON] та дитиною спільно проживали на орендованій квартирі. Зазначено, що за час спільного проживання [PERSON] постійно її принижував, виражався нецензурною лексикою в її сторону, вживав алкогольні напої, після чого ставав неадекватним, погрожував фізичною розправою, розпускав руки, навіть у присутності дітей. Позивачка стверджує, що вона постійно відчувала страх за себе і дітей. Через 4 місяці спільного проживання вона не витримала і повернулась жити назад до батьківської квартири по [ADDRESS] . Пояснює, що після переїзду до батьків, [PERSON] неодноразово приходив до квартири [ADDRESS] у стані алкогольного сп`яніння і стукав у двері та вікна, погрожував, вчиняв сварки та поводився неадекватно. Зокрема, вказує, що [INFO] о 01:18 год. [PERSON] після святкування дня народження родичів, вкотре прийшов до дверей їхньої квартири у п`яним і почав влаштовувати скандал: товкти руками у двері та вікна, для того щоб йому відчинили двері і впустили у квартиру. Своїми діями відповідач розбудив усіх у квартирі, в тому числі і малолітню дочку [PERSON] . Від цієї обстановки дитина злякавшись почала сильно кричати і плакати. Не маючи іншого виходу, оскільки [PERSON] не мав наміру залишити їх у спокої в такий пізній час, позивачка викликала поліцію. Коли приїхала поліція, відповідач був у під`їзді, однак побачивши працівників поліції, втік. Також, стверджує, що 03.11.2021 о 15:56 год. вона знову викликала поліцію, оскільки напередодні вони з [PERSON] домовились про зустріч у світлу пору доби і у його тверезому стані, для того щоб він побачився з дочкою. Під час прогулянки втрьох з дитиною на бульварі Данила Галицького на дитячому майданчику, [PERSON] з [PERSON] почав віддалятись від позивачки в сторону дворів, після чого дитина почала плакати та кликати маму. Після цього, позивачка наблизилась до них і в цей час [PERSON] почав нецензурно виражатись, кидатись на неї, шарпати, погрожувати і наносити удари руками. Разом з тим, він тримав Настю ззаду за капюшон і сильно нею шарпав та тягнув за собою. Від цих дій, дівчинка почала плакати і задихатись від того, що куртка впивалась в шию від різких рухів батька. Стверджує, що вона фактично, з вересня 2020 року і до теперішнього часу потерпає від словесних погроз, принижень, залякувань, нецензурної лайки в її сторону, нападів та побоїв спричинених [PERSON] , а дитина, в силу малого віку і постійного перебування зі позивачкою, це все бачить, лякається, плаче, намагається захистити маму, а тому теж страждає. Окрім цього, зазначає, що відповідач у період з 01.04.2021 по 31.10.2021 не здійснював оплати аліментів на дитину, призначених згідно виконавчого листа №607/13126/20 від 11.09.2020, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області. З огляду на викладене, позивачка вказує, що відповідач не бере активної участі у житті дитини: дитина добре не знає ні його, ні його родичів, боїться після випадку на бульварі Данила Галицького на дитячому майданчику, плаче при згадці про тата. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, а тому його необхідно позбавити батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 24 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач вважає вказану позовну заяву необґрунтовано та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Стверджує, що він не вчиняв будь-яких насильницьких дій по відношенню до позивачки та своєї доньки за обставин вказаних у позовній заяві. В свою чергу, позивачем до своєї позовної заяви не долучено будь-яких доказів, зокрема судових рішень про притягнення відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення будь-якого насильства. Щодо твердження позивача про не оплату судом аліментів, відповідач стверджує, що вказана обставина не відповідає дійсності та спростовується розрахунком заборгованості по аліментах. Стосовно доводів позивачки про те, що відповідач залишив спільну дочку без належної батьківської уваги, не бере активної участі у житті дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток тощо, відповідач вказує, що дані обставини відповідачем також заперечуються та не підтверджуються будь-якими доказами доданими до позовної заяви. Стверджує, що він не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки намагається брати активну участь у житті своєї доньки, проте позивачка протягом останніх декількох місяців активно чинить йому перешкоди у цьому. Пояснює, що неактивна участь батька в житті доньки протягом останнього часу спричинена неприязними відносинами між сторонами та неналежним усвідомленням матір`ю необхідності участі батька у вихованні доньки, попри напруженні стосунки між сторонами. Відповідач позбавлений можливості спілкуватися із донькою, що призводить до того, що формування відношення дитини до батька відбувається лише за впливом матері, яка зважаючи на неприязні стосунки із відповідачем може негативно настроювати дитину проти нього. Позивачкою подано відповідь на відзив, відповідно до якого остання стверджує, що згідно інформації Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області № 41409 від 10.10.2021, співмешканець [PERSON] перебуваючи у нетверезому стані вчиняє сварку, поводиться неадекватно; у ході проведення перевірки на [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 182 КУпАП; а також № 45042 від 03.11.2021 - про те, що колишній співмешканець [PERSON] перебуваючи на бульварі Д. Галицького вчиняв сварку, штовхав її в присутності малолітньої дитини. Працівниками поліції на місці події складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП. Вказує, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/21225/21 від 02.12.2021 відносно [PERSON] видано обмежувальний припис строком на три місяці. Із вказаного рішення вбачається, що [PERSON] неодноразово була піддана домашньому насильству з боку [PERSON] , а отже існує ризик продовження кривдником таких дій відносно [PERSON] . Стверджує, що відповідач [PERSON] свідомо, у присутності дітей вчиняє конфлікти з [PERSON] , травмуючи цим психіку малолітньої [PERSON] , яка зростає у страху та з відчуттям незахищеності, небезпеки. Нічні скандали у стані алкогольного сп`яніння, вибивання вікон і дверей в квартирі, в якій проживає дитина, значним чином впливає на психоемоційний стан дівчинки - вона налякана та збуджена, дратівлива, у дитини порушений сон. Зазначає, що під час спільного проживання відповідач зовсім не цікавився життям та здоров`ям дочки [PERSON] , не турбувався про її фізичний та моральний розвиток жодного разу не годував, не купав, не вкладав спати. [PERSON] регулярно зловживає спиртними напоями, що призводить до неадекватної поведінки, нецензурної лексики та фізичного насильства на очах 2-річної доньки. Лише при виникненні питання щодо позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] , відповідач вдає, що має намір спілкуватися з дитиною. Враховуючи вищевикладене, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 29 вересня 2022 року закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до розгляду по суті, про що зазначено у протоколі судового засідання. Позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачем не перебувала, [INFO] у них народилася спільна дочка [PERSON] . Відповідач як батько себе ніяким чином не проявляв, батьківських обов`язків не виконує, дитину з ним не можливо залишити. До дочки приїжджає вночі у нетверезому стані, висловлює погрози, а також сплачує аліменти не належним чином, оскільки наявний борг по сплаті аліментів. Пояснює, що відносно [PERSON] відкрито два кримінальні провадження через порушення [PERSON] обмежувального припису та нанесення ним тілесних ушкоджень [PERSON] . Представник відповідача - адвокат Череватий П. М. у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, вказав, що станом на 19.05.2022 у відповідача відсутній борг по сплаті аліментів, позивачка чинить перешкоди [PERSON] у спілкування та у вихованні спільної дочки [PERSON] . Стверджує, що відповідач не звертався із заявою про встановлення графіку побачень з дитиною, оскільки діяв обмежувальний припис, а пізніше у січні-лютому 2022 року [PERSON] змушений був виїхати закордон на роботу. У судовому засіданні свідок [PERSON] , вказала, що вона є сусідкою позивачки та була свідком того як [PERSON] у серпні 2021 року вийшла гуляти з дочкою та залишила дитину з чоловіком [PERSON] , спільна дочка сторін вдарилася головою об гойдалку, чоловік ніяким чином не відреагував на це та не заспокоїв дитини. Свідок особисто [PERSON] не знає, з приводу відносин його відносин з дочкою та позивачкою у справі більше нічого повідомити не може. Свідок [PERSON] , який є рідним братом позивачки, у судовому засіданні пояснив, що у червні 2021 року, коли вхідні були відчинені, відповідач зайшов у квартиру в нетверезому стані, через що у нього з позивачкою виник конфлікт, [PERSON] з дитиною забігли у коридор, [PERSON] побіг за ними, через що дитина злякалась та була схвильованою. Свідок вказав, що намагався з відповідачем поговорити, заспокоїти його. Однак усі його намагання були марні, внаслідок чого [PERSON] викликала поліцію, після чого [PERSON] швидко пішов з їхньої квартири. Також, свідок вказав, що у жовтні 2021 року відповідач [PERSON] вночі близько 01:00 год. гримав по вікнах та дверях квартири. Ствердив, що усі ці ситуації відбувалися на очах в дитини. [PERSON] не займається вихованням дочки, рідко з нею гуляє (приблизно один раз у місяць), подарунків не купляв, лише коли [PERSON] був один рік подарував їй іграшку, дитина його боялась. Свідок зазначив, що ніколи [PERSON] тверезим не бачив. Окрім цього, пояснив суду, що ще під час спільного проживання [PERSON] з [PERSON] в них часто виникали конфлікти та сварки саме після того як відповідач залишався з дочкою. У судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснила, що вона є колишньою дружиною [PERSON] та зазначила, що він є поганим татом, їхню спільну дочку бачив тільки один раз, вже три роки не сплачує аліменти, унаслідок чого виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 90 000 грн, однак, він говорить, що є люблячим батьком, проте матеріальної допомоги на дитину не надає Свідок [PERSON] , яка є матір`ю відповідача, у судовому засіданні зазначила, що [PERSON] був присутній при народженні дочки, оплачував усі витрати під час спільного проживання з позивачкою і дочкою, піклувався про дитину. Стверджує, що з літа 2021 року [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дитиною, однак відповідач бажає виховувати дочку, бачитись та спілкуватись з нею. Пояснила, що її син з лютого 2022 року перебуває за кордоном у Польщі та сплачує аліменти на дочку у розмірі 1050 грн щомісячно. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками дочки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28 липня 2020 року. Малолітня [PERSON] проживає разом з позивачкою [PERSON] по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою за №3345 від 16 листопада 2021 року, виданою ДП «Наш дім» ПП «Наш дім». Відповідно до довідки про неотримання аліментів №74712 від 09.11.2021 Відділу ДВС у м. Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), [PERSON] не отримувала аліменти від [PERSON] у період з 01.04.2021 по 31.10.2021 згідно виконавчого листа № 607/13126/20 від 11.09.2020, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 10 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 21.12.2021 № 88011 Відділу ДВС у м. Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), станом на 21.12.2021 за [PERSON] числиться переплата у розмірі 58,85 грн по сплаті аліментів в користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] . З характеристики [PERSON] від 20 грудня 2021 року, виданої ПАТ «Тернопільський молокозавод» вбачається, що відповідач працює на Тернопільському молокозаводі з березня 2019 року. Розпочинав свою трудову діяльність на підприємстві з укладальника-пакувальника дільниці по виготовленню та фасуванню сиру кисломолочного. З 06 листопада 2021 року переведений на дільницю фасування рідких продуктів. Відповідно до матеріалів справ, досліджених у судовому засіданні доказів, заслуханих показів свідків, [PERSON] надсилає [PERSON] повідомлення з принизливим змістом, погрозами, обзиваючи ненормативною лексикою, погрожує фізичною розправою, порушує спокій позивачки, так як приходить під її будинок в нетверезому стані, стукає в двері квартири та залякує її та вчиняє психологічне насильство. На підтвердження вказаного [PERSON] подано копії заяв про прийняття мір відносно [PERSON] адресованих начальнику Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 17.12.2021, від 19.12.2021, від 24.12.2021, від 27.12.2022, від 29.12.2021, від 30.12.2021, від 11.01.2022, від 17.01.2022, від 20.01.2022, від 24.01.2022, від 21.04.2022, від 02.05.2022, від 08.05.2022, від 17.05.2022 та талони - повідомлення Єдиного обліку № 50983 від 13.01.2022, № 51273 від 13.01.2022, № 1518 від 13.01.2022, № 1556 від 17.01.2022, № 2430 від 24.01.2022, № 2524 від 26.01.2022, № 2220 від 20.01.2022, № 52684 від 13.01.2022, № 52959 від 13.01.2022, № 1020 від 13.01.2022, № 52495 від 13.01.2022, № 50965 від 17.12.2021 року, № 3548 від 02.02.2022 року, № 3657 від 02.02.2022 року, № 3716 від 13.01.2022, № 3537 від 02.02.2022, № 3542 від 02.02.2022, № 3543 від 02.02.2022, № 3548 від 02.02.2022, № 3671 від 02.02.2022, № 3657 від 06.02.2022, № 3616 від 06.02.2022, про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію. Крім цього, [PERSON] подано скіншоти із мережі сторінок Facebook на яких містяться фото та переписка із ненормативною лексикою. Як убачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2022, 01.02.2022 внесені відомості за заявою [PERSON] про те, що 01.01.2022 близько 07:00 год. [PERSON] перебуваючи за місцем її проживання, наніс їй декілька ударів по щоці, шиї, правому плечі, чим спричинив тілесні ушкодження. Кримінальному провадженню присвоєно номер 12022216040000139, та дії [PERSON] кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України. Позивачкою [PERSON] подано виписки із медичної карти та консультаційний висновок №1129 від 01.02.2022, їй діагностовано: забій м`яких тканин шиї та обличчя зліва, осадження шийного відділу зліва, забій лівого плечового суглобу. Також, як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.01.2022, 04.01.2022 внесені відомості за фактом виявлення та вчинення правопорушення [PERSON] , який неодноразово порушує обмежувальний припис виданий Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області. Кримінальному провадженню присвоєно номер 12022216040000016, та дії [PERSON] кваліфіковано за ст. 390-1 КК України. 13.07.2022, рішенням №696 виконавчого комітету Тернопільської міської ради, затверджено висновок органу опіки та піклування змістом якого визнано за недоцільне позбавляти відповідача [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Проте, орган опіки та піклування вважає, за необхідне попередити [PERSON] змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання доньки [PERSON] , [INFO] . Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дитинство в Україні охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного Кодексу України. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із п. 16 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК ( 2947-14 ). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС в складі Верховного Суду від 14 лютого 2018 року по справі № 209/2821/15-ц. Згідно ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає до суду письмові висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інші документів, які стосуються справи. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Як наголошує ЄСПЛ у рішенні від 18 грудня 2010 року у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06): «47. Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). 48. Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC], N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). 49. Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).» Оцінюючи надані учасниками справи докази у їх сукупності, суд приймає аргументи позивача, оскільки з письмових доказів та показів свідків судом встановлено, що участь відповідача [PERSON] є недостатньо належною у вихованні та спілкуванні з дочкою [PERSON] , у зв`язку з тим, що між [PERSON] та [PERSON] наявні неприязні відносини, у тому числі з приводу спілкування [PERSON] з дочкою [PERSON] . Також, судом враховується той факт, що відповідач у період з 01.04.2021 по 31.10.2021 не сплачував аліменти на утримання дочки, проте, як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах, станом на 21.12.2021 [PERSON] погасив заборгованість по сплаті аліментів. Однак, вказані обставини у сукупності не свідчать про наявність однозначних підстав вважати, що відповідач свідомо ухиляється від виховання дитини та її утримання та про те, що до нього необхідно застосувати крайній захід впливу, яким є позбавлення батьківських прав, у зв`язку з цим, правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] відсутні. Згідно вимог ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення в інтересах дитини. Отже, суд вважає, що за найменшого шансу, завжди слід надавати можливість зберегти родинні відносини батька та дитини, а тому в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , слід відмовити, одночасно попередивши відповідача про необхідність змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання малолітньої дочки. Також, оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed