Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

у жовтні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПАТ «УТСК») в якому, посилаючись на несвоєчасну виплату страхового відшкодування та компенсацію моральної шкоди, просить стягнути з ПАТ «УТСК» 19 484,61 грн - інфляційного збільшення боргу, 23 865,31 грн - пеню та 3 % річних в розмірі 4 779,00 грн за період з 07.10.2020 року по 23 лютого 2022 року. В обґрунтування вказаних вимог зазначила, що 21.07.2017 року водій транспортного засобу «Nissan X-Trail» [PERSON] здійснив на неї як пішохода наїзд, внаслідок чого їй були спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Вина водія у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) підтверджується вироком Заводського районного суду м. Миколаєва в справі № 487/4634/17 від 07.05.2019 року, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК. Внаслідок отриманих травм позивач з 21.07.2017 року по 27.09.2017 року та з 21.11.2017 року по 08.12.2017 року перебувала на лікуванні та понесла, у зв`язку із цим, витрати на придбання комплексу фіксаторів для АЗФ стегнової та великогомілкової кістки на суму 7 360,00 грн та на придбання комплексу фіксаторів для тотального ендопротезування колінного суглобу Smith&Nephew на суму 108 000,00 грн. 07.11.2017 р. внаслідок травм, отриманих під час ДТП її визнано особою із інвалідністю ІІ групи. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «УТСК» до якого вона звернулась за виплатою страхового відшкодування. Відповідач прийняв рішення про відшкодування їй 22 611,16 грн витрат на лікування, 1 130,56 грн компенсації завданої моральної шкоди, 57 600,00 грн на відшкодування шкоди, заподіяної стійкою втратою працездатності, проте фактично відшкодував лише 46 368,00 грн на відшкодування шкоди, заподіяної стійкою втратою працездатності та 19 568,15 грн витрат на лікування та не здійснив виплату по відшкодуванню моральної шкоди. Крім того, відповідач відмовив у відшкодуванні витрат на придбання комплексу фіксаторів для АЗФ стегнової та великогомілкової кістки на суму 7 360,00 грн та витрат на придбання комплексу фіксаторів для тотального ендопротезування колінного суглобу Smith&Nephew на суму 108 000,00 грн, що свідчить про прострочення виконання зобов`язання з своєчасної виплати страхового відшкодування, а тому останній повинен сплатити також 2 522,00 грн 3 % річних, 1 381,37 грн втрат від інфляції та 13 903,25 грн пені. В зв`язку із чим позивач звернулася до суду та рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.11.2021 року в справі № 487/6493/20 її позов до ПАТ «УТСК» про відшкодування шкоди задоволено. Постановлено стягнути з відповідача на її користь 115 360,00 грн витрат на лікування, 11 232,00 грн невиплаченої частини відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності, 8 648,00 грн компенсації завданої моральної шкоди, 2 522,00 грн 3 % річних, 1 381,37 грн втрат від інфляції, 13 903,25 грн пені та 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Присуджені за вказаним рішенням суду кошти відповідач сплачував частинами до 30.06.2022 року, згідно з умовами угоди про узгодження розміру страхового відшкодування від 10.05.2022 року, однак на цей час залишись невиплачені позивачу 115 360,00 грн витрат на лікування та 8 648,00 грн компенсації завданої моральної шкоди. У зв`язку з викладеним, просить стягнути з відповідача інфляційне збільшення суми заборгованості, пеню за несвоєчасну сплату коштів і 3 % річних за час користування чужими коштами за період, що не охоплюється рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.11.2021 року в справі № 487/6493/20, та до моменту запровадження воєнного стану в Україні, а саме з 07.10.2020 року по 23.02.2022 року. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 24.10.2022 року відкрито провадження в указаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 61-62). 17.02.2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає про те, що вимоги позивача в частині стягнення інфляційних витрат та 3 % річних задоволенню не підлягають, оскільки таке стягнення може призвести до зміни рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.11.2021 року в справі № 487/6493/20; ПАТ «УТСК» виконало всі умови угоди від 10.05.2022 року, виплативши страхове відшкодування у визначені розміри та терміни. 23.02.2023 року до суду надійшла від представника позивача відповідь на відзив, в яких адвокат Петрик О.В. просить позов задовольнити, посилаючись на прострочення виконання зобов`язання відповідачем. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що 21.07.2017р. року у м. Миколаєві відбулася ДТП за участю транспортного засобу «Nissan X-Trail» під керуванням водія [PERSON] , який скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній спричинені тілесні ушкодження у вигляді крайового перелому зовнішнього виростка правої великогомілкової кістки зі зміщенням, вивиху правої гомілки до середини з пошкодженням зв`язкового апарату, гемартроза правого колінного суглобу, рваної рани лівої гомілки з великим відшаруванням шкіри та підшкірної клітковини, заднього вивиху плеча, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1278 від 30.08.2017 року відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. З 21.07.2017 року по 27.09.2017 року позивач внаслідок травм отриманих в результаті ДТП перебувала на лікуванні в травматологічному відділенні Міської лікарні швидкої медичної допомоги, де 21.08.2017 року їй було проведено операцію «виправлення вивиху правої гомілки зі стабілізацією Ілізарова», у зв`язку з чим, понесла, в тому числі 7 360,00 грн витрат на лікування, а саме на придбання комплексу фіксаторів для АЗФ стегнової та великогомілкової кістки. З 21.11.2017 року по 08.12.2017 року внаслідок травм отриманих в результаті ДТП перебувала на лікуванні у Міській лікарні № 3 м. Миколаєва, де 01.12.2017 року їй проведено операцію «тотальне ендопротезування правого колінного суглоба», у зв`язку з чим понесла, в тому числі 108 000,00 грн витрат на лікування, а саме на придбання комплексу фіксаторів для тотального ендопротезування колінного суглобу Smith&Nephew. 07.11.2017 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травм отриманих в результаті ДТП. Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.05.2019 року в справі №487/4634/17 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] станом на дату ДТП була застрахована в ПАТ «УТСК», поліс № АК3252852. 05.04.2019 року [PERSON] звернулась до ПАТ «УТСК» з повідомленням про ДТП, заявами на виплату 142 400,00 грн страхового відшкодування витрат на лікування та 57 600,00 грн страхового відшкодування пов`язаного зі стійкою втратою працездатності. До заяви про виплату страхового відшкодування позивач додала документи про придбання у ФОП [PERSON] комплексу фіксаторів для АЗФ стегнової та великогомілкової кістки на придбання комплексу фіксаторів для тотального ендопротезування колінного суглобу Smith&Nephew. 13.01.2020 року ПАТ «УТСК» повідомило [PERSON] про прийняття рішення про виплату суми страхового відшкодування в розмірі 81 341,72 грн, з яких: 22 611,16 грн витрати на лікування; 1 130,56 грн моральна шкода; 57 600 грн відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності. Витрати на лікування у зв`язку із придбанням комплекту фіксаторів для АЗФ стегнової та великогомілкової кістки на суму 7 360,00 грн та комплекту фіксаторів для тотального ендопротезування колінного суглобу Smith&Nephew на суму 108 000,00 грн страховиком не були відшкодовані з посиланням на ненадання медичних документів, що підтверджують необхідність проведення операції по заміні суглобу, копії Книги обліку доходів ФОП [PERSON] з відображенням оплати. За даними страхового акта № 463-17 станом на 21.04.2021 року ПАТ «УТСК» виплатило позивачу 81 341,72 грн страхового відшкодування, проте фактично остання отримала 65 936,15 грн, з яких: 19 568,15 грн витрати на лікування; 46 368,00 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної стійкою втратою працездатності, оскільки страховиком було здійснено вирахування податків із загальної суми страхового відшкодування 81 341,72 грн, а саме 14 641,51 грн - ПДФО, 1 220,13 грн - військовий збір. Вказані обставини, встановлені рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.11.2021 року в цивільній справі № 487/6493/20 за позовом [PERSON] до ПАТ «УТСК» про відшкодування шкоди, а тому відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не доказуються при розгляді вказаної справи. З`ясувавши, що ПАТ «УТСК» безпідставно відмовило [PERSON] у виплаті 115 360,00 грн витрат на лікування, недоплатило 11 232,00 грн на відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності, не виплатило 8 648,00 грн компенсації завданої моральної шкоди, Заводський районний суд м. Миколаєва своїм рішенням від 30.11.2021 року в справі № 487/6493/20, стягнув з ПАТ «УТСК» на користь позивача 115 360,00 грн витрат на лікування, 11 232,00 грн невиплаченої частини відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності, 8 648,00 грн компенсації завданої моральної шкоди, 2 522,00 грн 3 % річних, 1 381,37 грн втрат від інфляції, 13 903,25 грн пені. та 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Також судом з`ясовано, що 10.05.2022 року між сторонами укладено угоду про узгодження розміру страхового відшкодування, відповідно до умов якої ПАТ «УТСК» та [PERSON] погодили загальну суму страхового відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю, моральної шкоди та судових витрат, в розмірі 145 240,00 грн (п. 2). Згідно з п. 3 вказаної угоди, ПАТ «УТСК» гарантувало виплату вказаної суми коштів позивачу до 30.06.2022 року. При цьому, судом встановлено, що судове рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.11.2021 року в справі № 487/6493/20 в частині стягнення витрат на лікування в розмірі 115 360,00 грн і 8 648,00 грн компенсації завданої моральної шкоди відповідачем в добровільному порядку не виконується та кошти останній не сплачує, а також надані згідно з договором від 10.05.2022 року письмові гарантії ПАТ «УТСК» про згоду на погашення заборгованості також не виконує. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. При цьому, виходячи з аналізу вимог ст. ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, тобто це зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 5 вищезазначеної статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Таким чином, на підставі вказаного вище судового рішення, яке набрало законної сили та підтверджує обов`язок ПАТ «УТСК» сплатити грошові суми на користь [PERSON] у відповідача виникло грошове зобов`язання, а тому в даному випадку повинні застосовуватися, в тому числі й положення ст. 625 ЦК України, оскільки останній в примусовому порядку обов`язок зі сплати грошової суми, покладений на нього в судовому порядку, не виконав. Враховуючи, що ч. 5 ст. 11 ЦК України прямо передбачає можливість виникнення грошового зобов`язання на підставі судового рішення, а відтак і застосування до боржника, що прострочив виконання такого зобов`язання, негативних наслідків, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, тому у зв`язку з невиконанням рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.11.2021 року в цивільній справі № 487/6493/20 про стягнення з ПАТ «УТСК» на користь [PERSON] грошових коштів, у виді понесених витрат на лікування в розмірі 115 360,00 грн і 8 648,00 грн компенсації завданої моральної шкоди, позивач має право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат внаслідок прострочення виконання грошових зобов`язань, що виникли на підставі цього рішення суду. Крім того, згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 цього ж Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Позивачем до позовної заяви додано розрахунки 3% річних, пені та інфляційних втрат, який стороною відповідача жодним чином не оспорені та не спростовані. Отже, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені за невиконання вказаного судового рішення та прострочення виплати страхового відшкодування за заявлений позивачем період з 07.10.2020 року по 23.02.2022 року, підлягають задоволенню та стягненню з ПАТ «УТСК» на користь [PERSON] 19 484,61 грн - інфляційного збільшення боргу, 23 865,31 грн - пені та 3 % річних в розмірі 4 779,00 грн, відповідно до розрахунків проведених представником позивача, перевірених судом, і не спростованих відповідачем. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з ПАТ «УТСК» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. За п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно договору про надання професійної правничої допомоги від 21.09.2022 року, укладеного між адвокатським об`єднанням «Альтерум» та позивачем (а.с. 53, 53 зворот), розрахунку № 1 розміру наданої професійної допомоги, акта наданих послуг від 13.10.2022 року (а.с. 55), вартість виконаних робіт із підготовки та направлення позовної заяви становить 7 000 грн, з яких підготовка до написання позовної заяви (аналіз законодавства і судової практики, юридична консультація) - 2 000,00 грн, здійснення розрахунків штрафних санкцій - 1 000,00 грн та 4 000,00 грн - складання та написання позовної заяви. Вказані витрати, на думку суду, є цілком обґрунтованими, співмірними та повністю відповідають категорії складності та порядку розгляду вказаної справи, при цьому доказів завищення їх розміру чи необґрунтованості стороною відповідача не надано. З огляду на це, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з ПАТ «УТСК» на користь позивача слід стягнути 7 000,00 грн судових витрат, що понесені у зв`язку з оплатою професійної правничої допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved