Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , 02 листопада 2022 року подав до суду дану позовну заяву, в якій позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування від 01 червня 1992 року належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі, окрім позивача зареєстровані його колишня дружина [PERSON] та їх спільна дочка [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано рішенням суду від 29 серпня 2022 року, за місцем реєстрації відповідач не проживає понад шість років, за судовим наказом від 08 серпня 2022 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітньої дочки. Позивач планує оформити житлову субсидію на оплату комунальних послуг. Умовою отримання субсидії є надання доходів всіх зареєстрованих в квартирі членів сім?ї, чого позивач по відношенню до відповідача зробити не може, відповідно не може оформити житлову субсидію. За вказаних обставин позивач змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх цивільних прав. Позивач, як і його представник у судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява, в якій він позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить розглядати справу за їх відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у розумінні ч.11 ст.128 ЦПК України. Про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов, зустрічний позов, будь-які клопотання, заяви чи докази, від неї не надходили. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору дарування державної квартири від 01 червня 1992 року, посвідченого нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за №1460, належить на праві приватної власності квартира під [ADDRESS] . Зазначене підтверджується вказаним договором дарування, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованим 08 травня 2013 року та інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 березня 2023 року. За даними паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого на ім`я відповідача, копії будинкової книги, витягу з реєстру територіальної громади та наданої суду інформації органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи від 14 листопада 2022 року, виданої виконавчим комітетом Знам`янської міської ради Кіровоградської області, відповідач з 04 червня 2013 року зареєстрована у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою секретаря будинкового комітету №12 міста Знам`янка, відповідач за місцем реєстрації - [ADDRESS] , не проживає більше ніж шість років. По зазначене також свідчать складені акти комісією у складі сусідів та секретаря будинкового комітету від 24 липня 2022 року та 10 серпня 2022 року. 29 серпня 2022 року Зам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області ухвалено рішення про розірвання шлюбу між сторонами, в якому також вказано, що вони разом не проживають протягом останніх п`яти років. Шлюб між ними було зареєстровано 02 листопада 2002 року. На підставі рішення сесії Знам`янської міської ради від 22 квітня 2016 року вулицю Жовтнева в місті Знам`янка перейменовано на вулицю Михайла Грушевського. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.\~ Положеннями ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України\~визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири), член його сім`ї вправі вселити в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. При цьому положенням ч. 4 цієї статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.\~ У розумінні положень ст.64 ЖК України, до членів сім`ї належать дружина, діти, батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Обставин, які б свідчили, що позивач або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та в цей час перешкоджають відповідачу у користуванні квартирою, або що з цього питання вони зверталися до суду чи до правоохоронних органів, судом не встановлено, як і доказів того, що відповідач відсутній за місцем реєстрації з поважних причин. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратила право на користування належною позивачу на праві власності квартирою розташованою за адресою: [ADDRESS] , внаслідок її відсутності у цій квартирі, тобто за місцем зареєстрованого місця проживання понад один рік. Порядком декларування\~та реєстрації\~місця проживання\~(перебування), затвердженим постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~07\~лютого 2022\~року №\~265,\~передбачено,\~що зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі викладеного та

Outcome: approved