Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, згідно якого просить стягнути [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі, а саме 10000 грн. щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову і до повноліття дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі та спільно проживали однією сім`єю з 2017 року. Від шлюбу у сторін народились: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із матір`ю. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Оскільки, сімейні фактично стосунки припинились, позивач вимушена самостійно нести всі витрати по утриманню дітей. Крім того, позивач вказує, що ніяких прибутків не отримує, а тому потребує матеріальної підтримки, тому просить суд стягнути з відповідача на її користь на її утримання 4 0000,00 грн. щомісячно і до досягнення донькою трирічного віку. Також просить здійснити розподіл судових витрат та стягнути з віповідача витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. 17 лютого 2023 року відкрито провадження у даній справі, з урахуванням положень ст.ст. 19,274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилась, подала клопотання на електронну адресу суду про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить про їх задоволення, не заперечує проти заочного рішення. У встановлений судом строк, відповідач будучи повідомленим належним чином, відзив на позов не подав, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від відповідача також не надходило. За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. ст. 223,280 ЦПК України, за відсутності заперечень сторони позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи та надавши їм відповідну оцінку, дійшов до висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Як свідчать матеріали справи [PERSON] та [PERSON] , починаючи з жовтня 2017 р. перебували у шлюбних відносинах. У сторін [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] народилась донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких долучено до матеріалів справи. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивач зазначає, що шлюбно-сімейні відносини припинені, діти проживають разом із матір`ю. [PERSON] вказує, що відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання спільних дітей, всі витрати покладаються на позивача. Під час розгляду справи не було встановлено обставин та не отримано доказів, які б спростовували вищенаведені твердження позивача. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, відповідно до положень ч. 1 ст. 184 СК України. За ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує , зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Судом не отримано інформації, що відповідач за станом свого здоров`я чи матеріального становища не може брати участі в утриманні спільної доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, в матеріалах справи відсутня інформація щодо наявності у відповідача на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатній осіб. Також, відсутня інформація і щодо майна, яке належить відповідачу, інформація щодо джерел і розміру отримуваних відповідачем доходів. Разом з тим, під час розгляду справи не було встановлено обставин того, що відповідач в силу стану здоров`я, інших обставин позбавлений можливості утримувати дитину. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідно до ч .2 ст. 182 СК України. Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку встановлюється Законом України про держаний бюджет на відповідний рік. Так, ст. 7 Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень На день розгляду справи Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік» такий мінімум встановлений - 2272 гривні. Позивач просить стягнути з відповідача на утримання дітей аліменти у розмірі 10 000,00 грн. на кожного з них щомісячно. Разом з тим, приймаючи рішення по стуі справи, суд має дотримуватись положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України відповідно до яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено обов`язок суду розглядати справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, [PERSON] не обгрунтовано необхідність стягнення з відповідача аліментів у розмірі , вказаному в позву Зважаючи на обставини встановлені в судовому засіданні, з огляду на те, що під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про утримання відповідачем своїх малолітніх дітей, приймаючи до уваги приписи ст. 180, 182 СК України та з урахуванням розміру розміру прожиткового мінімуму для тітей відповідного віку, суд приходить до висновку, про можливість стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн. 00 коп. на кожну дитину. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Отже, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня подання позову з 09.04.2021 року. Відповідно до ч. 2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст.84 Сімейного КодексуУкраїни право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За таких обставин, зважаючи на вищенаведені норми матеріального права, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на її утримання 4 000,00 грн. до досягнення спільною донькою [PERSON] трирічного віку. За положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, як це вбачається з положень ч. 1 ст. 134 ЦПК України. При поданні позовної заяви представник позивача наводив попередній (орієнтовний) розрахунок позовних вимог, отже стороною дотримано вимоги ч. 1 ст. 134 ЦПК України. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Виходячи зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Разом з ти, відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 24 червня 2021 року у справі № 761/14537/15-ц та від 27 січня 2021 року у справі № 659/226/19. Суд зауважує, що клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу відповідач в порядку частини п`ятої статті 137 ЦПК України до суду не подавав. Як свідчать матеріали справи, між [PERSON] та АО «Аргумент Плюс» 04.04.2021 р. укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 0704-а/21 вартість послуг з надання професійної правничої допомоги становить 3 000,00 грн. та квитанція від 09.04.2021 р. № 09 згідно якої позивач сплатила за 3 000 грн. і є , відповідно до п. 3.5. підтвердженням їх надання та сплати клієнтом 100% обумовленого гонорару (винагороди). Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача, витрати на правову допомогу. Розподіляючи витрати по сплаті судового збору, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial