Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

22 вересня 2022 року адвокат Грицай Л.М. в інтересах [PERSON] звернувся\~до суду\~з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визнання права власності та просив суд визнати за [PERSON] право власності на майно покійного дядька [PERSON] , який помер [INFO] , зокрема на земельну частку (пай) розміром 2,85 га в умовних кадастрових гектарах згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0321720 від 14 квітня 1997 року із земель агроспілки «Нива» с.Іршики Старокостянтинівського району Хмельницької області, який був виданий на ім`я [PERSON] та який 12 травня 1999 року був переоформлений на [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом ААР № 336554, а також просить визнати право власності на будинковолодіння, яке розташоване по [ADDRESS] , оскільки після смерті [PERSON] фактично вступила в управління та розпорядження спадковим майном, що підтверджується довідкою Іршиківської сільської ради від 10.09.2019. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 вересня 2022 року по даній справі відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено дату підготовчого засідання, також вирішено питання про витребування доказів у справі. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомила. Представник позивача - адвокат Грицай Л.М., в підготовче засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, 20.03.2023 року подав до суду заяву, якою просив розгляд справи здійснити без його участі, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, в підготовче засідання свого представника не направила, про дату та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, однак 20.03.2023 року представник позиавачача подав до суду заяву, якою просить розгляд справи здійснити без участі її представника. Позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.3, ч.4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. На виконання вимог\~ст. 206 ЦПК України,\~відповідач визнав позов на стадії підготовчого провадження у справі, про що зазначив в окремій письмовій заяві.\~\~\~\~\~ До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснив сторонам наслідки відповідних процесуальних дій та встановив, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.\~\~\~ Оскільки відповідач визнав позов у повному обсязі й таке визнання не суперечить закону та не порушує права та свободи інших осіб, тому позов підлягає задоволенню у підготовчому засіданні на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно положень ст. ст. 1216 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відносини спадкування регулюються правиламиЦивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР 1963), якщо спадщина відкрилася раніше 1 січня 2004 року. За вимогамист. 549 ЦК УРСР(1963р.), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно пункту 4 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про практику розгляду судами України справ про спадкування №4 від 24.06.1983 р., «передбачений ст. 549 ЦК шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не продовження пропущеного строку.» Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із вимогами п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» потрібно мати на увазі, що згідно зі статтею 25 ЗК при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Пунктом 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»\~судам роз`яснено, що при вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, судам належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Колгоспний двір - це родинно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями 120-127\~ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Стаття 392 ЦК України\~говорить про те, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень\~офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі\~ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права. При вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Крім того, обставин, які б вказували, що на спадкове майно окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено. Інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно - немає. Спадкова справа не заводилась. Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець за законом не відмовилася від прийняття спадщини, що відкрилась після смерті її дядька і має намір прийняти таку, однак, не в змозі цього зробити в нотаріальному порядку. Суд, дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не порушують прав інших осіб. Крім того, відповідач позовні вимоги визнав, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved