Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-16 00:00:00

30.08.2021 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.08.2004 року між сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано Виконавчим комітетом Гатненської сільської ради. Від шлюбу у сторін є син - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що з жовтня 2008 року сторони припинили спільно проживати. Малолітній син сторін - [PERSON] , [INFO] залишився проживати разом з позивачем. Після припинення шлюбних відносин відповідач не надавав матеріальної допомоги дитині, тому позивач звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання сина і рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.05.2009 року позов про стягнення аліментів було задоволено. 19.02.2010 року шлюб між сторонами було припинено. [PERSON] зазначає, що в листопаді 2012 року відповідач приїхав із закордонного відрядження і сказав, що занудьгував за сином і хоче, щоб той побув деякий час з разом з ним. Але скориставшись цим відповідач змінив місце проживання спільного сина. В подальшому почався тривалий судовий процес щодо повернення дитини та визначення місця проживання дитини, який тричі доходив до суду касаційної інстанції, але завершився на користь відповідача, через те, що син вже виріс і прийняв рішення проживати з батьком. 22.12.2014 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва ухвалено припинити з моменту набрання законної сили правовідношення, яке виникло на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.05.2009 року про стягнення з [PERSON] на користь позивача ( [PERSON] ) аліментів на утримання сина [PERSON] , та стягнуто з [PERSON] аліменти у розмірі 1/5 частки від всіх видів заробітку починаючи з 20.10.2014 року та до повноліття дитини. Позивач вказує, що на момент подання позову спільний син [PERSON] постійно проживає із нею за адресою: [ADDRESS] і перебуває на її утриманні, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду і просити припинити правовідношення щодо примусового стягнення з неї аліментів на користь відповідача, шляхом звільнення від сплати аліментів, які присудженні за рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 22.12.2014 року у справі № 753/18895/14. 21.10.2021 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 30.12.2021 року відповідачем через канцелярію суду зареєстровано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме заяви спільного сина сторін [PERSON] від 20.12.2021 року. 17.10.2022 року представником відповідача через канцелярію суду зареєстровано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме: копії виписки з банківських карт [PERSON] , [PERSON] , копію свідоцтва про шлюб від 28.09.2013 року, копію розрахунку заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів від 09.09.2022 року, копію акту депутата Гатнянської сільської ради Фастівського району Київської області про підтвердження місця проживання від 23.02.2022 року, копію довідки Громадської організації «Дитячо-юнацький футбольний клуб «АРСЕНАЛ» від 12.11.2021 року № 24, копію довідки від 28.07.2022 року [PERSON] , яка надана до Дарницького районного суду м. Києва, копію листа Української асоціації футболу від 29.08.2022 року № 1165 до Академії РБ «Лейпциг» та до Німецького футбольного союзу, копію ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.07.2010 року у цивільній справі № 2-212/10 про затвердження мирової угоди, копію постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.09.2019 року у справі № 369/8537/15, копію акту депутата Гатнянської сільради про підтвердження місця проживання від 03.03.2022 року, копію заяви [PERSON] від 13.10.2022 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області, копії посвідчень інваліда та учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на ім`я [PERSON] 18.10.2022 року представник позивача через канцелярію суду зареєструвала клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: копію довідки про підтвердження місця проживання [PERSON] , копії посвідки на тимчасове проживання [PERSON] , копію тимчасової довідки на проживання [PERSON] , копія заяви [PERSON] від 17.10.2022 року. 17.03.2023 року сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомленні належним чином. Представник позивача через канцелярію суду 16.03.2023 року зареєструвала заяву, в які просила суд здійснювати розгляд справи у її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наведених нижче підстав. Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За частиною другою, третьою статті 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 01.08.2004 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . 19.02.2010 року сторони розірвали шлюб. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.12.2014 року у справі № 753/18895/14-ц припинено з моменту набрання законної сили правовідношення, яке виникло на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.05.2009 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000,00 гривень. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/5 частки від усіх видів заробітку (доходу) але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.10.2014 року та до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 22.12.2014 року. Позивачка, звертаючись до суду з позовом про зупинення стягнення аліментів посилається, зокрема на те, що на момент звернення до суду спільна неповнолітня дитина - син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] , на підтвердження чого надала відповідну заяву від 17.10.2022 року. На підтвердження доводів, що дитина проживає разом з позивачкою з 29.08.2022 року у Німеччині, представником позивача надані копії перекладу довідки від 27.08.2022 року та посвідки на тимчасове проживання. Відповідно до наданої копії перекладу довідки від 27.08.2022 року позивачка повідомила про намір тимчасово проживати разом з сином. Відповідно до копій посвідок на тимчасове проживання, позивачці та [PERSON] надано дозвіл на проживання в м. Галле, Німеччина до 04.03.2024 року. Проте, зі змісту долучених до справи копій актів підтвердження місця проживання, складених депутатом Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області від 17.10.2022 року та від 23.02.2022 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , утримується за його рахунок. Оскільки на час звернення позивачки до суду з позовною заявою [PERSON] виповнилось 16 років та відповідно до приписів ст. 160 СК України, він мав право визначати місце проживання з одним із батьків самостійно, суд, з метою визначення місця його проживання на момент подачі позовної заяви та визначення його місця проживання в подальшому з одним із батьків. Окремо варто зауважити, що згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10.03.2023 року (справа № 753/17438/21 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину) вбачається, що «… відповідач у судовому засіданні за допомогою застосунку Вайбер здійснив відео дзвінок сину - [PERSON] , який повідомив суду, що влітку 2021 році він самостійно проживав в квартирі матері за адресою: [ADDRESS] . Мати з ним за вказаною адресою не проживала в цей період. Потім між ними виник конфлікт та він виїхав з її квартири, до лютого 2022 року проживав з батьком. Після початку війни в лютому 2022 року він переїхав до Румунії. З переїздом йому допомагав батько. Мати також надавала матеріальну допомогу, але переважно його утримує батько. Кошти, які перераховує добровільно йому на утримання батько, на його думку, є достатніми для його потреб у Німеччині. Він тривалий час проживає окремо від батьків. З вересня 2022 року жив разом з матір`ю у Німеччині, однак зараз проживає окремо. Батько постійно надає фінансову допомогу добровільно у достатньому розмірі, грошові кошти перераховує на картковий рахунок. Заслухавши у судовому засіданні [PERSON] , суд установив, що на момент подачі позивачкою позовної заяви, а саме - 30.08.2021 року, він не проживав разом із нею за адресою: [ADDRESS] , тому твердження позивачки щодо його проживання з нею на час звернення до суду повністю спростовані. Крім того, [PERSON] підтвердив твердження відповідача відносно того, що він знаходиться на утриманні батька та щодо добровільного перерахування аліментів безпосередньо йому батьком з власної картки, а також з картки дружини батька грошових коштів на його картковий рахунок…». Тому, надану позивачкою заяву за підписом [PERSON] від 17.10.2022 року суд відхиляє, оскільки викладені в заяві обставини не знайшли свого підтвердження та повністю спростовані належними доказами, які містяться у справі. Суд також зауважує, що відповідачем [PERSON] суду було також надано дві заяви від спільного сина сторін [PERSON] від 28.06.2022 року та від 13.10.2022 року про те, що він визнає, що знаходиться на утриманні батька. Так, згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивачкою, всупереч вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не доведено факту проживання неповнолітньої дитини з нею на момент звернення до суду, її твердження повністю спростовані, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того, суд зауважує, що на момент ухвалення рішення спільна дитина сторін - [PERSON] досягнув повноліття, а тому обов`язок щодо його утримання у сторін відсутній. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed