Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Дрогобицької міської ради, [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В підтвердження позовних вимог посилаються на те, що він, [PERSON] , є рідним племінником [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Покійний [PERSON] був рідним братом по матері його покійного батька [PERSON] , [INFO] . Після смерті покійного дядька [PERSON] залишилось нерухоме майно, спадкоємцем якого є він, [PERSON] . Нерухомим спадковим майном дядька [PERSON] є житлова двохкімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 52,5кв. метри, житловою площею, - 29,2кв. метри. Спадщину на спадкове майно, що залишилось після смерті покійного дядька [PERSON] , він прийняв у передбаченому Законом порядку, звернувшись до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Петрів Віолети Янівни із відповідною заявою. Ці обставини підтверджуються копією його заяви, яку він надіслав нотаріусу листом, копією заяви від 24.09.2019р. про прийняття спадщини за законом, копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №57667295 від 24.09.2019р. Інших спадкоємців ближчого ступеня споріднення чи того самого ступеня споріднення із спадкодавцем [PERSON] , коло яких визначається у порядку Глави 86 ЦК України та які б прийняли спадщину після спадкодавця, окрім нього немає. Незважаючи на те, що ним вчинено усі необхідні дії для того, щоб після смерті дядька оформити свої права на його спадкове майно, на даний час у нього виникли формальні перешкоди під час отримання у приватного нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за Законом, у зв`язку із чим приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Петрів В.Я. відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Зазначені у попередньому абзаці обставини пов`язані із тим, що у Повному витязі з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00024002142 від 20.09.2019р. зазначено прізвище спадкодавця « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Крім цього, у вказаному витязі №00024002142 аналогічна помилка міститься у зазначенні прізвища матері спадкодавця. З метою виправлення вищевказаних неточностей, він звернувся із відповідною заявою в порядку окремого провадження до Дрогобицького районного суду Львівської області. За наслідками розгляду заяви, Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області у цивільній справі №442/8277/19 (провадження №2-о/442/180/2019) ухвалено судове рішення від 26 грудня 2019р., яке вступило у законну силу 21 січня 2020р., та відповідно до цього рішення суду встановлено юридичний факт, а саме: що [PERSON] , [INFO] є племінником (сином рідного брата) [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Однак, на даний час у нього знову виникли об`єктивні перешкоди в отриманні у приватного нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за Законом після смерті спадкодавця [PERSON] , у зв`язку із чим приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Петрів В.Я. знову відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у нього відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спадкове нерухоме майно спадкодавця, - на житлову двохкімнатну квартиру [ADDRESS] . Місце знаходження оригіналу цього правовстаювлюючого документа на даний час йому є невідомо. А тому виникла необхідність звернутися до суду. Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Паращак Н.Б. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали, посилалися на обставини, викладені в позовній заяві, просять їх задоволити. Відповідач - представник Дрогобицької міської ради в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду поступила заява, в якій просять проводити розгляд справи у відсутності їхнього представника, щодо задоволення позовних вимог не заперечують, а тому суд розглянув справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних доказів по справі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Коцан Р. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, пославшись на обставини, викладені в письмових поясненнях, просить в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак від неї поступило клопотання, в якому вказано, що просять проводити розгляд справи у її відсутності, у вирішенні справи покладається на думку суду, а тому суд розглянув справу у відсутності третьої особи на підставі наявних доказів по справі. Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, судом застосовано наступні норми права та прийшов на наступних висновків. Як вбачається із копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.12.2014р., [PERSON] помер [INFO] у віці 77 р., про що складено відповідний запис за №18. Як вбачається із копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.05.2019р., [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] ( місце смерті Російська Федерація, м.Біробіджан). Як вбачається із копії рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 26.12.2019р., заяву [PERSON] задоволено та встановлено юридичний факт, а саме встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] є племінником (сином рідного брата) [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Як вбачається із довідки за №366 від 27.02.2020р., будинок за [ADDRESS] належить [PERSON] ( 1/1). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.2, 3 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з вимогами ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не заявив про відмову від неї, а згідно з ч.5 цієї статті, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 24 даної Постанови зазначено, що за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до п. 3.1. листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ч.1,5 ст.1268 ЦК України «Прийняття спадщини», спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом враховано, що після смерті спадкодавця [PERSON] , залишилася його дочка, [PERSON] , яка являється спадкоємицею першої черги за законом. Відповідно до ч.1 ст.1261 Цивільного кодексу (ЦК) України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, а позивач по справі є племінником спадкодавця, відтак останній являється спадкоємцем другої черги за законом за правом представлення та мав би право на отримання спадщини за законом після смерті свого дядька лише в тому разі, якщо б у спадкодавця не було дітей, або вони б не бажали отримати спадщину, оскільки, \~згідно ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Як вбачається із ч.2 ст.1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. Як підтверджується матеріалами справи та не оспрювався факт в судовому засіданні, що дочка спадкодавця - [PERSON] надала довіреність [PERSON] для отримання спадщини саме після смерті свого батька. Судом враховано той факт, що нотаріусом в Україні, не вжито жодних заходів щодо встановлення кола спадкоємців чи їх розшуку, хоча на підставі п.1.2. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1298/20036, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини посадова особа органу місцевого самоврядування з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідності вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, а тому можна дійти висновку, що [PERSON] бажала отримати у порядку спадкування все майно, яке належало її батьку, та могла навіть подати заяву до нотаріуса про отримання спадщини поштовим зв`язком, що не заборонено чинним законодавством, а саме згідно вищевказаного Порядку, спадкова справа заводиться посадовою особою органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, визначених у\~статтях 1261,\~1262,\~1266\~Цивільного кодексу України, осіб, вказаних у заповіті, заінтересованих в охороні цього майна, або вимоги кредиторів, а не отримання нотаріусом такої заяви спадкоємця могло бути втрачена з вини працівників пошти. Крім того, судом враховано саме той факт, що [PERSON] являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька [PERSON] , яка бажає прийняти спадщину, а нотаріус зобов`язаний був вжити заходів щодо розшуку всіх спадкоємців, а [PERSON] , будучи спадкоємцем другої черги за законом за правом представлення, не має права на отримання спадщини після смерті свого дядька, [PERSON] , який помер [INFO] . Не менш важливим є і те, що у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину,\~а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування». Крім того, судом взято до уваги той факт, що дочка спадкодавця на момент смерті свого батька проживала разом із ним, що свідчить долучена в судовому засіданнні копія будинкової книги на квартиру [ADDRESS] та оглянутий в судовому засіданні оригінал будинкової книги, що підтверджує факт реєстрації останньої за адресою : [ADDRESS] , а тому згідно ч.3 ст.1268 ЦК України \~(спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї) прийняла спадщину, проте позивач [PERSON] всупереч наявної практики Верховного Суду, залучив до справи лише орган місцевого самоврядування, хоча дочка спадкодавця являється спадкоємцем першої черги за законом. Таким чином, Позивач приховав від суду коло спадкоємців з корисливих для нього мотивів. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, ч.1 ст.1221 ЦК України передбачає, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, з ч.2 даної статті вбачається, що, якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Із свідоцтва про смерть спадкодавця встановлено, що останній помер у Російській Федерації, тобто проживав там до дня смерті, однак приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу всупереч ч.1 ст.1221 ЦК України було відкрито спадщину після смерті [PERSON] , позаяк у приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу не було законних підстав відкривати спадщину після смерті померлого, який проживав у Російській Федерації, так як не доведено, що місце проживання спадкодавця було невідомо. Судом враховано той факт, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України), а відтак аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що в задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити. \~

Outcome: dismissed