Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - відповідач, АТ КБ «ПриватБанк»), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 07.05.2020 року, просить стягнути з відповідача на користь позивача суму депозитного вкладу за Договором № SAMDN25000737284334 у розмірі 57 243,72 грн.; ненараховані проценти за період часу з 19.05.2014 року по 08.07.2019 року у розмірі 52 286,67 грн.; 3% річних за період часу з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року у розмірі 3 442,48 грн.; інфляційні втрати за період часу з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року у розмірі 5 845,04 грн.; пеню за період часу з 01.05.2019 року по 01.05.2020 року у розмірі 630 256,44 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача суму депозитного вкладу за Договором № SAMDNFWFD0070083461400 у розмірі 169 831,62 грн.; нараховані, але не виплачені проценти за період часу з 27.02.2014 року по 19.05.2014 року у розмірі 292,89 грн.; ненараховані проценти за період часу з 19.05.2014 року по 08.07.2019 року у розмірі 88 991,95 грн.; 3% річних за період часу з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року у розмірі 10 213,18 грн.; інфляційні втрати за період часу з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року у розмірі 17 341,10 грн.; пеню за період часу з 01.05.2019 року по 01.05.2020 року у розмірі 1 869 850,32 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача суму депозитного вкладу за Договором № SAMDNFWFD0070084942100 у розмірі 49 420,48 доларів США; нараховані, але не виплачені проценти за період часу з 27.02.2014 року по 19.05.2014 року у розмірі 335,78 доларів США; ненараховані проценти за період часу з 19.05.2014 року по 08.07.2019 року у розмірі 20 430,64 доларів США; пеню за період часу з 01.05.2019 року по 01.05.2020 року у розмірі 14 863 285,10 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача суму депозитного вкладу за Договором № SAMDN01000739008378 у розмірі 225 228,89 грн.; нараховані, але не виплачені проценти за період часу з 06.11.2013 по 19.05.2014 року у розмірі 3 251,94 грн.; ненараховані проценти за період часу з 19.05.2014 року по 08.07.2019 року у розмірі 186 212,12 грн.; 3% річних за період часу з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року у розмірі 13 935,71 грн.; інфляційні втрати за період часу з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року у розмірі 23 661,63 грн.; пеню за період часу з 01.05.2019 року по 01.05.2020 року у розмірі 2 551 377,80 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача суму депозитного вкладу за Договором № SAMDN01000713696383 у розмірі 100 992,00 грн.; ненараховані проценти за період часу з 17.01.2011 року по 08.07.2019 року у розмірі 59 986,06 грн.; 3% річних за період часу з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року у розмірі 6 073,35 грн.; інфляційні втрати за період часу з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року у розмірі 10 312,03 грн.; пеню за період часу з 01.05.2019 року по 01.05.2020 року у розмірі 1 111 921,92 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача суму депозитного вкладу за Договором № SAMDNFWFD0070023661300 у розмірі 48 617,01 доларів США; ненараховані проценти за період часу з 28.11.2013 року по 08.07.2019 року у розмірі 17 900,25 доларів США; пеню за період часу з 01.05.2019 року по 01.05.2020 року у розмірі 14 425 611,90 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що між позивачем та відповідачем були укладені наступні договори банківського вкладу: № SAMDN25000737284334 від 27.08.2013 року (далі - Договір-1), на виконання умов якого, на рахунок № [NUMBER] позивачем було внесено 57 243,72 грн.; термін вкладу - 1 рік, по 27.08.2014 року включно; процентна ставка - 18% річних; № SAMDNFWFD0070083461400 від 27.02.2014 року (далі - Договір-2), на виконання умов якого, на рахунок № [NUMBER] позивачем було внесено 168 538,73 грн.; термін вкладу - 1 календарний місяць, по 27.03.2014 року включно; процентна ставка - 10% річних; № SAMDNFWFD0070084942100 від 03.03.2013 року (далі - Договір-3), на виконання умов якого, на рахунок № [NUMBER] позивачем було внесено 49 420,48 доларів США; термін вкладу - 1 рік, по 03.03.2014 року включно; процентна ставка - 8% річних; № SAMDNFWFD0070023661300 від 28.11.2013 року (далі - Договір-4), на виконання умов якого, на рахунок № [NUMBER] позивачем було внесено 48 617,01 доларів США; термін вкладу - 3 календарних місяців, по 28.02.2014 року включно; процентна ставка - 6,5% річних; № SAMDN01000739008378 від 06.11.2013 року (далі - Договір-5), на виконання умов якого, на рахунок № [NUMBER] позивачем було внесено 225 228,89 грн.; термін вкладу - 3 календарних місяців, по 06.02.2014 року включно; процентна ставка - 16% річних; № SAMDN01000713696383 від 17.01.2011 року (далі - Договір-6), на виконання умов якого, на рахунок № [NUMBER] позивачем було внесено 100 992,00 грн.; термін вкладу - 6 календарних місяців, по 17.07.2011 року включно; процентна ставка - 14% річних. У зв`язку з припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим та м. Севастополя навесні 2014 року, рахунки позивача були заблоковані банком, нарахування відсотків припинено. З метою отримання доступу до належних їй коштів та нарахованих за ними відсотків позивач неодноразово зверталася до банку з вимогами повернути коштів за укладеними договорами банківського вкладу, але ці вимоги банком не були виконані. Так, у листах відповідач повідомляв про призупинення роботи відділень Кримського ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» та обслуговування клієнтів, неможливість повернення належних позивачу коштів за депозитними договорами. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму депозитного вкладу за Договором-1 у розмірі 57 243,72 грн.; ненараховані проценти за користування грошовими коштами у розмірі 52 286,67 грн. та у зв`язку із порушенням грошового зобов`язання позивачем нараховано 3% річних у розмірі 5 151,96 грн. за період часу з 19.05.2014 року по 08.07.2019 року на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); суму депозитного вкладу за Договором-2 у розмірі 169 831,62 грн.; нараховані, але не виплачені проценти за період часу з 27.02.2014 року по 19.05.2014 року у розмірі 292,89 грн.; ненараховані проценти за користування грошовими коштами у розмірі 88 991,95 грн.; 3% річних у розмірі 15 284,85 грн.; суму депозитного вкладу за Договором-3 у розмірі 49 420,48 доларів США; нараховані, але не виплачені проценти за період часу з 03.03.2014 року по 19.05.2014 року у розмірі 335,78 доларів США; ненараховані проценти за користування грошовими коштами у розмірі 20 430,64 доларів США; 3% річних у розмірі 4 478,06 доларів США; суму депозитного вкладу за Договором-4 у розмірі 48 617,01 доларів США; ненараховані проценти за користування грошовими коштами за період часу з 28.11.2013 року по 08.07.2019 року у розмірі 17 900,25 доларів США; 3% річних у розмірі 4 375,53 доларів США; суму депозитного вкладу за Договором-5 у розмірі 225 228,89 грн.; нараховані, але не виплачені проценти за період часу з 06.11.2013 року по 19.05.2014 року у розмірі 3 251,94 грн.; ненараховані проценти за користування грошовими коштами за період часу з 19.05.2014 року по 08.07.2019 року у розмірі 186 212,912 грн.; 3% річних у розмірі 20 563,29 грн.; за Договором-6 ненараховані проценти за користування грошовими коштами за період часу з 17.01.2011 року по 08.07.2019 року у розмірі 59 986,03 грн. та 3% річних у розмірі 9 089,28 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2019 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.09.2019 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 19.11.2019 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.11.2019 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення депозитного вкладу та відсотків за користування ним, та підготовче засідання у справі призначено на 14.04.2020 року. 14.04.2020 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача Бригинець А.А. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.04.2020 року, у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 17.08.2020 року. 15.04.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача Куценка О.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечував, зазначаючи, що зазначаючи, що предметом даного спору є договори банківського вкладу, які було відкрито позивачем в АТ КБ «ПриватБанк» на території АР Крим. Так, з метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банку України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі - Постанова НБУ № 260). Згідно п. 5 Постанови НБУ № 260, банки, у тому числі, ПАТ КБ «Приватбанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. За таких обставин, доступ АТ КБ «Приватбанк» до первинних документів (у тому числі, оригіналів договорів та касових документів) клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» на даний час обмежено. Вважає, що АТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17.11.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - ТОВ «ФК «Фінілон») було укладено договір про переведення боргу, з додатковою угодою від 18.11.2014 року та Додатком № 1, який містить перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування, відповідно до яких здійснено переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», у тому числі, за договорами банківських вкладів, стягнення грошових коштів за якими є предметом спору у даній справі, а тому ТОВ «ФК «Фінілон» несе відповідальність перед позивачем. При цьому представник відповідача також звертає увагу, що позивачем неправильно здійснено розрахунок відсотків за вкладом, які підлягають стягненню, оскільки спірні договори були розірвані з 09.11.2014 року (через 2 банківських дні після отримання банком заяви позивача) з ініціативи позивача, відтак, зважаючи на те, що договори не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовими коштами у разі неповного виконання зобов`язань за договором після закінчення терміну їх дії, відсотки за період після розірвання договорів банківського вкладу мають розраховуватися за відсотковою ставкою по вкладу «На вимогу» (1%) до 03.05.2017 року та за відсотковою ставкою по вкладу «До запитання» (0,01%), починаючи з 04.05.2017 року. Звертає увагу на те, що позивач просить стягнути з відповідача подвійні суми відсотків та неправильно здійснено розрахунок 3% річних. 07.05.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Німак О.О. надійшло клопотання про витребування доказів, в якому остання просила витребувати у АТ КБ «ПриватБанк»: 1) належним чином засвідчені копії депозитних договорів, які укладались між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк», а саме: № [NUMBER] від 27.08.2013 року на суму 57 243,72 грн., відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» особовий рахунок № [NUMBER] ; № SAMDNFWFD0070083461400 від 27.02.2014 року на суму 168 538,73 грн., відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» особовий рахунок № [NUMBER] ; № [NUMBER] від 03.03.2013 року на суму 49 420,48 доларів США, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» особовий рахунок № [NUMBER] ; № SAMDNFWFD0070023661300 від 28.11.2013 року на суму 48 617,01 доларів США, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» особовий рахунок № [NUMBER] ; № SAMDN01000739008378 від 06.11.2013 року на суму 225 228,89 грн., відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» особовий рахунок № [NUMBER] ; № [NUMBER] від 17.01.2011 року на суму 100 992,00 грн. на відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» особовий рахунок № [NUMBER] ; 2) виписки про рух коштів по рахункам, відкритим на ім`я [PERSON] у ПАТ КБ «Приватбанк» з 19.05.2014 року по день надання відповіді; 3) інформацію про обсяг відсотків, нарахованих на суму вкладів по депозитним договорам: № SAMDN25000737284334 від 27.08.2013 року за період з 27.08.2013 року по день надання відповіді; № SAMDNFWFD0070083461400 від 27.02.2014 року за період з 27.02.2014 року по день надання відповіді; № SAMDNFWFD0070084942100 від 03.03.2013 року за період з 03.03.2013 року по день надання відповіді; № SAMDNFWFD0070023661300 від 28.11.2013 року за період з 28.11.2013 року по день надання відповіді; № SAMDN01000739008378 від 06.11.2013 року за період з 06.11.2013 року по день надання відповіді; № SAMDN01000713696383 від 17.01.2011 року за період з 17.01.2011 року по день надання відповіді; 4) інформацію на який рахунок було переведено кошти [PERSON] за депозитними договорами: № SAMDN25000737284334 від 27.08.2013 року, № SAMDNFWFD0070083461400 від 27.02.2014 року, № SAMDNFWFD0070084942100 від 03.03.2013 року, № SAMDNFWFD0070023661300 від 28.11.2013 року, № SAMDN01000739008378 від 06.11.2013 року, № SAMDN01000713696383 від 17.01.2011 року; 5) належним чином засвідчені копії документів на підставі яких рахунки [PERSON] було заблоковано у 2014 році; 6) належним чином засвідчені копії документів на підставі яких грошові кошти з рахунків [PERSON] були переведені на рахунок балансової групи «2903». 07.05.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Німак О.О. надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій остання просила стягнути з відповідача на користь позивача суму депозитного вкладу за Договором № SAMDN25000737284334 у розмірі 57 243,72 грн.; ненараховані проценти за період часу з 19.05.2014 року по 08.07.2019 року у розмірі 52 286,67 грн.; 3% річних за період часу з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року у розмірі 3 442,48 грн.; інфляційні втрати за період часу з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року у розмірі 5 845,04 грн.; пеню у розмірі 3% від суми коштів за кожен день прострочення відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період часу з 01.05.2019 року по 01.05.2020 року у розмірі 630 256,44 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача суму депозитного вкладу за Договором № SAMDNFWFD0070083461400 у розмірі 169 831,62 грн.; нараховані, але не виплачені проценти за період часу з 27.02.2014 року по 19.05.2014 року у розмірі 292,89 грн.; ненараховані проценти за період часу з 19.05.2014 року по 08.07.2019 року у розмірі 88 991,95 грн.; 3% річних за період часу з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року у розмірі 10 213,18 грн.; інфляційні втрати за період часу з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року у розмірі 17 341,10 грн.; пеню за період часу з 01.05.2019 року по 01.05.2020 року у розмірі 1 869 850,32 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача суму депозитного вкладу за Договором № SAMDNFWFD0070084942100 у розмірі 49 420,48 доларів США; нараховані, але не виплачені проценти за період часу з 27.02.2014 року по 19.05.2014 року у розмірі 335,78 доларів США; ненараховані проценти за період часу з 19.05.2014 року по 08.07.2019 року у розмірі 20 430,64 доларів США; пеню за період часу з 01.05.2019 року по 01.05.2020 року у розмірі 14 863 285,10 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача суму депозитного вкладу за Договором № SAMDN01000739008378 у розмірі 225 228,89 грн.; нараховані, але не виплачені проценти за період часу з 06.11.2013 по 19.05.2014 року у розмірі 3 251,94 грн.; ненараховані проценти за період часу з 19.05.2014 року по 08.07.2019 року у розмірі 186 212,12 грн.; 3% річних за період часу з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року у розмірі 13 935,71 грн.; інфляційні втрати за період часу з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року у розмірі 23 661,63 грн.; пеню за період часу з 01.05.2019 року по 01.05.2020 року у розмірі 2 551 377,80 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача суму депозитного вкладу за Договором № SAMDN01000713696383 у розмірі 100 992,00 грн.; ненараховані проценти за період часу з 17.01.2011 року по 08.07.2019 року у розмірі 59 986,06 грн.; 3% річних за період часу з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року у розмірі 6 073,35 грн.; інфляційні втрати за період часу з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року у розмірі 10 312,03 грн.; пеню за період часу з 01.05.2019 року по 01.05.2020 року у розмірі 1 111 921,92 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача суму депозитного вкладу за Договором № SAMDNFWFD0070023661300 у розмірі 48 617,01 доларів США; ненараховані проценти за період часу з 28.11.2013 року по 08.07.2019 року у розмірі 17 900,25 доларів США; пеню за період часу з 01.05.2019 року по 01.05.2020 року у розмірі 14 425 611,90 грн. 07.05.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Німак О.О. надійшла відповідь на відзив, в якій остання зазначає, що доводи викладені відповідачем у відзиві є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами. що договір про переведення боргу від 17.11.2014 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон», є нікчемним, оскільки не було згоди вкладника на переведення боргу, тому відсутні підстави вважати, що переведення боргу відбулось за згодою позивача. Закриття відокремлених підрозділів ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не є правовою підставою для невиконання відповідачем зобов`язань за договорами банківського вкладу, оскільки вказаний договір був укладений позивачем з ПАТ КБ «Приватбанк», а не відокремленими підрозділами останнього. Відповідач є функціонуючим загальнонаціональним банком та закриття його відділення не може вплинути на обов`язок банку щодо виплати відсотків та вкладів клієнтам банку. Вважає безпідставними посилання представника відповідача про те, що АТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем, оскільки договір про переведення боргу від 17.11.2014 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» було укладено без згоди вкладника на переведення боргу, тому відсутні підстави вважати, що переведення боргу відбулось за згодою позивача. Вказує, що детальний розрахунок всіх штрафних санкцій за порушення банком умов договорів банківського вкладу викладено у заяві про збільшення позовних вимог. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.08.2020 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено; витребувано у АТ КБ «Приватбанк»: 1) належним чином засвідчені копії депозитних договорів, які укладались між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк», а саме: № [NUMBER] від 27.08.2013 року на суму 57 243,72 грн., відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» особовий рахунок № [NUMBER] ; № SAMDNFWFD0070083461400 від 27.02.2014 року на суму 168 538,73 грн., відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» особовий рахунок № [NUMBER] ; № [NUMBER] від 03.03.2013 року на суму 49 420,48 доларів США, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» особовий рахунок № [NUMBER] ; № SAMDNFWFD0070023661300 від 28.11.2013 року на суму 48 617,01 доларів США, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» особовий рахунок № [NUMBER] ; № SAMDN01000739008378 від 06.11.2013 року на суму 225 228,89 грн., відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» особовий рахунок № [NUMBER] ; № [NUMBER] від 17.01.2011 року на суму 100 992,00 грн. на відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» особовий рахунок № [NUMBER] ; 2) виписки про рух коштів по рахункам, відкритим на ім`я [PERSON] у ПАТ КБ «Приватбанк» з 19.05.2014 року по день надання відповіді; 3) інформацію про обсяг відсотків, нарахованих на суму вкладів по депозитним договорам: № SAMDN25000737284334 від 27.08.2013 року за період з 27.08.2013 року по день надання відповіді; № SAMDNFWFD0070083461400 від 27.02.2014 року за період з 27.02.2014 року по день надання відповіді; № SAMDNFWFD0070084942100 від 03.03.2013 року за період з 03.03.2013 року по день надання відповіді; № SAMDNFWFD0070023661300 від 28.11.2013 року за період з 28.11.2013 року по день надання відповіді; № SAMDN01000739008378 від 06.11.2013 року за період з 06.11.2013 року по день надання відповіді; № SAMDN01000713696383 від 17.01.2011 року за період з 17.01.2011 року по день надання відповіді; 4) інформацію на який рахунок було переведено кошти [PERSON] за депозитними договорами: № SAMDN25000737284334 від 27.08.2013 року, № SAMDNFWFD0070083461400 від 27.02.2014 року, № SAMDNFWFD0070084942100 від 03.03.2013 року, № SAMDNFWFD0070023661300 від 28.11.2013 року, № SAMDN01000739008378 від 06.11.2013 року, № SAMDN01000713696383 від 17.01.2011 року; 5) належним чином засвідчені копії документів на підставі яких рахунки [PERSON] було заблоковано у 2014 році; 6) належним чином засвідчені копії документів на підставі яких грошові кошти з рахунків [PERSON] були переведені на рахунок балансової групи «2903». Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 17.08.2020 року приєднано до матеріалів справи відзив на позовну заяву; відповідь на відзив; заяву про збільшення позовних вимог; довідки АТ КБ «Приватбанк» від 08.07.2020 року по депозитним договорам № SAMDN01000713696383 від 17.01.2011 року та № SAMDNFWFD0070023661300 від 28.11.2013 року; витяг з електронного додатку № 1 до Договору про переведення боргу від 17.11.2014 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон»; довідки АТ КБ «Приватбанк» від 29.05.2020 року про перерахування на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» належних [PERSON] грошових коштів; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ТОВ «ФК «Фінілон» та, у зв`язку із залученням до участі у справі третьої особи, витребуванням доказів, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 03.12.2020 року. Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 03.12.2020 року у задоволенні клопотання представника позивача про витребування оригіналів доказів відмовлено; у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено та, у зв`язку із ненаданням витребуваних доказів, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 19.04.2021 року. 05.01.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача Кахраманова Р.Н. надійшли пояснення щодо виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 17.08.2020 року, в яких останній зазначив про неможливість надати належним чином засвідчені копії депозитних договорів, банківських виписок по депозитним договорам, інформацію щодо нарахованих відсотків та про рух коштів по рахункам, оскільки відповідно до Протоколу засідання Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15.05.2014 року № 18 було прийнято рішення про припинення діяльності відокремлених підрозділів ПАТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим. Крім того, відповідно до постанов Державної Ради Республіки Крим № 2085-6/14 від 30.04.2014 року, № 2474-6/14 від 03.09.2014 року визначено перелік майна, яке підлягає націоналізації, до якого було віднесено рухоме і нерухоме майно АТ КБ «ПриватБанк», яке знаходиться на території АР Крим, що позбавило банк доступу до первинної бухгалтерської та іншої документації Кримської філії банку. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.04.2021 року клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі в частині позовних вимог задоволено; закрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНІЛОН» про стягнення депозитного вкладу та відсотків за користування ним в частині позовних вимог про стягнення коштів за депозитним договором № SAMDN01000713696383 від 17.01.2011 року та депозитним договором № SAMDNFWFD0070023661300 від 28.11.2013 року. Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 19.04.2021 року приєднано до матеріалів справи пояснення представника відповідача; відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та, у зв`язку з неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 02.09.2021 року. 30.08.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача Бригинець А.А. надійшли заперечення на позовну заяву, в яких представник відповідача зазначила, що АТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем у справі та не несе жодних зобов`язань за договорами, укладеними з позивачем, відтак відсутні підстави для нарахування та стягнення з банку сум банківських вкладів, відсотків за депозитними договорами, 3% річних та інфляційних втрат, пені, нарахованих позивачем за цими договорами. Звертала увагу на те, що розмір неустойки не може значно перевищувати розмір збитків та при її стягнення судом повинні бути враховані принципи розумності та справедливості, пропорційності. 30.08.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача Бригинець А.А. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. 02.09.2021 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці, підготовче засідання призначено на 25.11.2021 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.11.2021 року, у зв`язку з неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 21.04.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.04.2022 року, у зв`язку з неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 15.11.2022 року. 22.04.2021 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача Бригинець А.А. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 19.05.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Німак О.О. надійшла відповідь на заперечення третьої особи, в яких представник позивача зазначила, що договір про переведення боргу від 17.11.2014 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон», є нікчемним, оскільки не було згоди вкладника на переведення боргу, тому відсутні підстави вважати, що переведення боргу відбулось за згодою позивача, а розміщення Банком повідомлення від 30.01.2015 року на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк» у відповідному розділі Умов та Правил з встановленням строку для Клієнтів до 15.02.2015 року для подання письмових заперечень (незгоди) щодо переведення боргу (грошових коштів відповідного Клієнта/Кредитора) на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» не є належним доказом отримання згоди кредитора відповідно до положень ЦК України. Також зазначила про правомірність нарахування пені у розмірі 3% на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з 07.09.2014 року по день ухвалення судом рішення у справі. 14.11.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача Штронди А.М. надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначив, що розміщення Банком повідомлення від 30.01.2015 року на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк» у відповідному розділі Умов та Правил з встановленням строку для Клієнтів до 15.02.2015 року для подання письмових заперечень (незгоди) щодо переведення боргу (грошових коштів відповідного Клієнта/Кредитора) на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» було цілком правомірною юридичною дією Банку, яка відповідає вимогами чинного законодавства. А отримання Банком таким шляхом «мовчазної» згоди від Кредиторів було підтвердженням їх відношення до такого правочину, що був укладений 17.11.2014 року, та, відповідно, досягненням ефекту переведення боргу. Крім того, представник відповідача посилався на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27.04.2022 року у справі № 321/1260/19, відповідно до яких, відсутність згоди кредитора на переведення боргу не зумовлює нікчемності договору про переведення боргу між новим та первісним боржниками. З огляду на відсутність судового рішення про визнання недійсним договору про переведення боргу від 17.11.2014 року в частині прав та обов`язків позивача у даній справі то всі правові наслідки, які були породженні з моменту укладення між первісним та новим боржником договору про переведення боргу, зберігаються до моменту визнання недійсним такого правочину. А отже, належним відповідачем у справі ТОВ «ФК «Фінілон». Крім того, представником відповідача викладено заперечення щодо наведеного позивачем у заяві про збільшення позовних вимог розрахунку. 15.11.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача Кобзар Ю.В. надійшла заява, в якій остання просила закрити підготовче засідання та призначити справу до розгляду по суті. Крім того, представник відповідача зазначила, що відзив підтримує у повному обсязі, просить у задоволенні позову відмовити. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.11.2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНІЛОН» про стягнення депозитного вкладу та відсотків за користування ним, та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 30.03.2023 року. 14.11.2022 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Німак О.О. надійшло клопотання, без застосування електронного цифрового підпису, яке передано головуючому судді після судового засідання, про відкладення розгляду справи. 27.02.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Німак О.О. надійшла відповідь на письмові пояснення відповідача, в яких остання повторно наголосила на відсутності письмової згоди кредитора на заміну боржника ПАТ КБ «Приватбанк» у зобов`язанні за депозитними договорами на іншу особу - ТОВ «ФК «Фінілон», що виключає здійснення заміни боржника у зобов`язанні відповідно до ст. 520 ЦК України. Звертає увагу на те, що заперечуючи проти нарахованої суми 3% річних, відповідач не скористався своїм правом надати контррозрахунок, відтак відсутні підстави для зменшення 3% річних, оскільки позивач просила стягнути 3% річних за прострочення виконання зобов`язання, обраховуючи їх розмір лише із суми неповернених вкладів. 24.03.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача Штронди А.М. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи меморіальних ордерів про здійснення факту переведення коштів на ТОВ «ФК «ФІНІЛОН». В судове засідання 30.03.2023 року з`явились представник позивача та представник відповідача. Представник третьої особи в судове засідання 30.03.2023 року не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Оскільки, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував з викладених у відзиві підстав та просив в позові відмовити. Вислухавши вступне слово представника позивача, представника відповідача, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Суд встановив, що 03.03.2013 року у м. Феодосія між [PERSON] (далі - Клієнт) та ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) було укладено договір банківського вкладу № SAMDNFWFD0070084942100 (Вклад «Стандарт») (далі - Договір № SAMDNFWFD0070084942100 від 03.03.2013 року), відповідно до п. 1 якого сума вкладу складає 49 420,48 доларів США, строком на 366 днів до 03.03.2014 року включно; процентна ставка по вкладу становить 8% річних (т. 1 а. с. 111). Як визначено у п. 2 Договору № SAMDNFWFD0070084942100 від 03.03.2013 року, нарахування відсотків по вкладу починається з першого робочого дня, наступного за днем надходження грошових коштів на вклад та здійснюється за кожний календарний день. В день повернення вкладу нарахування відсотків не здійснюється. У п. 10 Договору № SAMDNFWFD0070084942100 від 03.03.2013 року сторони погодили, що вони мають право достроково розірвати даний договір, попередивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. Відповідно до п. 13 Договору № SAMDNFWFD0070084942100 від 03.03.2013 року, у випадку розірвання договору з ініціативи Отримувача, останньому видається сума вкладу та виплачуються відсотки, нараховані відповідно до умов договору, за фактичний строк користування вкладом. 27.08.2013 року у м. Феодосія [PERSON] (далі - Клієнт) шляхом подання до ПАТ КБ «ПриватБанк» заяви № SAMDN25000737284334 на оформлення вкладу «Стандарт на 12 місяців» було укладено договір банківського вкладу (далі - Договір № SAMDN25000737284334 від 27.08.2013 року), відповідно до умов якого сума вкладу складає 2 582,00 грн.; строком на 366 днів до 27.08.2014 року включно; процентна ставка за вказаним договором становить 18% річних (т. 1 а. с. 101). Як визначено у п. 2 Договору № SAMDN25000737284334 від 27.08.2013 року, відсотки по вкладу виплачуються на рахунок картку для зарахування відсотків по вкладу наприкінці кожного місяця, минулого з моменту укладення договору, в перший робочий день наступного місяця після укладення договору. У п. 5 Договору № SAMDN25000737284334 від 27.08.2013 року сторони погодили, що вони мають право достроково розірвати даний договір, попередивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. 27.02.2014 року у м. Феодосія між [PERSON] (далі - Клієнт) та ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) було укладено договір банківського вкладу № SAMDNFWFD0070083461400 (Вклад «Стандарт») (далі - Договір № SAMDNFWFD0070083461400 від 27.02.2014 року), відповідно до п. 1 якого сума вкладу складає 168 538,73 грн., строком на 1 календарний місяць, по 27.03.2014 року включно; процентна ставка по вкладу становить 10% річних (т. 1 а. с. 110). У п. 9 Договору № SAMDNFWFD0070083461400 від 27.02.2014 року сторони погодили, що вони мають право достроково розірвати даний договір, попередивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. 06.11.2013 року у м. Феодосія [PERSON] (далі - Клієнт) шляхом подання до ПАТ КБ «ПриватБанк» заяви № SAMDN01000739008378 на оформлення вкладу «Стандарт на 3 місяці» було укладено договір банківського вкладу (далі - Договір № SAMDN01000739008378 від 06.11.2013 року), відповідно до умов якого сума вкладу складає 225 228,89 грн., термін вкладу - 3 календарних місяців, по 06.02.2014 року включно процентна ставка за вказаним договором становить 16% річних (т. 1 а. с. 113). Як визначено у п. 2 Договору № SAMDN01000739008378 від 06.11.2013 року, відсотки по вкладу виплачуються на рахунок картку для зарахування відсотків по вкладу наприкінці кожного місяця, минулого з моменту укладення договору, в перший робочий день наступного місяця після укладення договору. У п. 5 Договору № SAMDN01000739008378 від 06.11.2013 року сторони погодили, що вони мають право достроково розірвати даний договір, попередивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 19.05.2014 року, станом на 19.05.2014 року на особовому рахунку [NUMBER] за Договором від 03.03.2014 року, залишок коштів становив 49 756,26 доларів США, на особовому рахунку [NUMBER] за Договором № SAMDNFWFD0070083461400 від 27.02.2014 року залишок коштів становив 169 831,62 грн., на особовому рахунку [NUMBER] за Договором № SAMDN25000737284334 від 27.08.2013 року залишок коштів становив 57 243,72 грн., на особовому рахунку [NUMBER] за Договором № SAMDN01000739008378 від 06.11.2013 року залишок коштів становив 228 480,83 грн. (т. 1, а. с. 16). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Правова природа договору банківського вкладу розкрита законодавцем у ч. 1 ст. 1058 ЦК України. Як визначено у ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Отже, в силу ст. ст. 1058, 1061 ЦК України та умов укладеного сторонами договору банківського вкладу відповідач, крім суми вкладу, зобов`язаний виплатити позивачу нараховані на нього проценти. За правилами ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). За визначенням, яке наведене у ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Як встановлено у ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). З наведеною нормою кореспондується п. 1.2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516 (надалі - Положення № 516), яким передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу [вклад (депозит) на вимогу] або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку [строковий вклад (депозит)]. Згідно п. 2.4 Положення № 516, за договором банківського вкладу одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором. Статтею 1064 ЦК України встановлено, що укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунка за вкладом іншим особам здійснюються банком у разі пред`явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред`явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку. За приписами п. 1.4. Положення № 516 залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Згідно п. 3.3. Положення № 516, за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину та нараховані проценти на першу вимогу вкладника. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу (депозиту) та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, коли це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги вкладника про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ/заява про повернення коштів тощо) /далі - вимога/ банк зобов`язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі вкладнику письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім`я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком. Банк зобов`язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу. Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку. Пунктом 3.4. Положення № 516 встановлено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу (депозиту) у розмірі, який установлюється в договорі банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, то банк зобов`язаний виплатити їх в розмірі облікової ставки Національного банку України. Банк має право змінити розмір процентів, які виплачуються на вклад (депозит) на вимогу, якщо інше не встановлено договором. У разі зменшення банком розміру процентів на вклад (депозит) на вимогу новий розмір процентів застосовується до вкладу (депозиту), унесеного до повідомлення вкладника про зменшення процентів, через один місяць з часу надсилання відповідного повідомлення, якщо інше не встановлено договором. Отже, в даному випадку між позивачем та відповідачем мало місце укладення договорів банківського вкладу № № SAMDN25000737284334 від 27.08.2013 року, SAMDNFWFD0070083461400 від 27.02.2014 року, SAMDNFWFD0070084942100 від 03.03.2014 року, SAMDN01000739008378 від 06.11.2013 року, які містять всі істотні умови. На виконання вказаних договорів [PERSON] внесла грошові кошти на вкладні рахунки, відкриті в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у розмірі, визначеному в договорах, що підтверджується копіями квитанцій, наявними в матеріалах справи. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). 15.04.2014 року був прийнятий Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідно до ст. 3 якого, територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України. З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банку України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, враховуючи Указ Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20.03.2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення України», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України» та з урахуванням неможливості здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі, інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі - Постанова НБУ № 260). Згідно п. 5 Постанови НБУ № 260, банки, у тому числі, ПАТ КБ «Приватбанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Отже, після окупації АРК та міста Севастополя відокремлені підрозділи ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не мали правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність. Натомість, закриття відокремлених підрозділів ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не є правовою підставою для невиконання відповідачем зобов`язань за договорами № № SAMDN25000737284334 від 27.08.2013 року, SAMDNFWFD0070083461400 від 27.02.2014 року, SAMDNFWFD0070084942100 від 03.03.2014 року, SAMDN01000739008378 від 06.11.2013 року, оскільки вказані договори було укладено позивачем з ПАТ КБ «Приватбанк», а не з відокремленими підрозділами останнього. Відповідач є функціонуючим загальнонаціональним банком та закриття його відділення не може вплинути на обов`язок банку щодо виплати відсотків та вкладів клієнтам банку. Аналізуючи викладене, суд вважає, що невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення сум банківських вкладів та сплати процентів є порушенням умов укладених з [PERSON] договорів та вимог чинного законодавства України. У постанові Верховного Суду України від 28.01.2015 року у справі № 6-247цс14 зроблено висновок про те, що повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на всій розсуд. Разом з тим, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому належним виконанням зобов`язання з боку боржника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження повернення позивачу сум вкладів за договорами банківського вкладу № № SAMDN25000737284334 від 27.08.2013 року, SAMDNFWFD0070083461400 від 27.02.2014 року, SAMDNFWFD0070084942100 від 03.03.2014 року, SAMDN01000739008378 від 06.11.2013 року не надав. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення депозитних вкладів за Договором № SAMDNFWFD0070084942100 від 03.03.2013 року у розмірі 49 420,48 доларів США; за Договором № SAMDN25000737284334 від 27.08.2013 року у розмірі 57 243,72 грн.; за Договором № SAMDNFWFD070083461400 від 27.02.2014 року у розмірі 168 538,73 грн. та за Договором № SAMDN01000739008378 від 06.11.2013 року у розмірі 225 228,89 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У постанові Верховного Суду України від 28.01.2015 року у справі № 6-247цс14 зроблено висновок про те, що повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на всій розсуд. Разом з тим, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому належним виконанням зобов`язання з боку боржника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення коштів, внесених позивачем за договорами банківського вкладу в доларах США та Євро є законними та обґрунтованими. Щодо стягнення процентів за користування банківськими вкладами, суд зазначає наступне. Як зазначено у довідці АТ КБ «ПриватБанк» від 19.05.2014 року, на особовому рахунку [NUMBER] за Договором Стандарт 1 місяць від 03.03.2013 року обліковувались грошові кошти у розмірі 49 756,26 доларів США, нараховані, але не виплачені проценти, за період з 03.03.2014 року по 19.05.2014 року склали 335,78 доларів США; на особовому рахунку [NUMBER] за Договором Стандарт 1 місяць від 27.02.2014 року обліковувались грошові кошти у розмірі 169 831,62 грн., нараховані, але не виплачені проценти за період з 27.02.2014 року по 19.05.2014 року склали 1 292,89 грн.; на особовому рахунку [NUMBER] за Договором Стандарт 366 днів від 27.08.2013 року обліковувались грошові кошти у розмірі 57 243,72 грн.; на особовому рахунку [NUMBER] ЗА Договором Стандарт 3 місяці від 06.11.2013 року обліковувались грошові кошти у розмірі 228 480,83 грн., нараховані, але не виплачені проценти, за період з 06.11.2013 року по 19.05.2014 року склали 3 251,94 грн. (т. 1, а. с. 16). Як визначено у ч. ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Так, з метою отримання доступу до належних позивачу коштів та нарахованих за ними відсотків остання звернулася 07.11.2014 року до банку з вимогою повернути кошти за укладеними договорами банківського вкладу. Отже, через 2 банківських дні після отримання банком заяви позивача, спірні договори були розірвані, а саме, з 09.11.2014 року, що також зазначається позивачем у заяві про збільшення позовних вимог та не заперечується представником відповідача у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже, факт розірвання договорів 09.11.2014 року не підлягає доказуванню. При цьому, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача за Договором № SAMDN25000737284334 не нараховані проценти за період часу з 19.05.2014 року по 08.07.2019 року у розмірі 52 286,67 грн.; за Договором № SAMDNFWFD0070083461400 нараховані, але не виплачені, проценти за період часу з 27.02.2014 року по 19.05.2014 року у розмірі 292,89 грн. та не нараховані проценти за період часу з 19.05.2014 року по 08.07.2019 року у розмірі 88 991,95 грн.; за Договором № SAMDNFWFD0070084942100 нараховані, але не виплачені, проценти за період часу з 27.02.2014 року по 19.05.2014 року у розмірі 335,78 доларів США; не нараховані проценти за період часу з 19.05.2014 року по 08.07.2019 року у розмірі 20 430,64 доларів США; за Договором № SAMDN01000739008378 нараховані, але не виплачені, проценти за період часу з 06.11.2013 по 19.05.2014 року у розмірі 3 251,94 грн.; не нараховані проценти за період часу з 19.05.2014 року по 08.07.2019 року у розмірі 186 212,12 грн. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) зроблено висновок, що «після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання». Отже, проценти за договорами можуть бути нараховані виключно в період дії договорів, тобто до 09.11.2014 року. Аналізуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення нарахованих, але не виплачених процентів, в межах дії договорів є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, нарахування таких процентів підтверджено довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» № 1046781 від 19.05.2014 року. Щодо стягнення процентів за період з 09.11.2014 року по 08.07.2019 року, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки з моменту розірвання договорів банківського вкладу між сторонами не існує договірних правовідносин та відсотки, передбачені умовами договорів №№ SAMDN25000737284334 від 27.08.2013 року, SAMDNWFD0070083461400 від 27.02.2014 року, SAMDNWFD0070084942100 від 03.03.2013 року, SAMDN01000739008378 від 06.11.2013 року, не нараховуються. Отже, проценти за договорами нараховуються за період з 19.05.2014 року до 09.11.2014 року тобто за 175 днів за наступною формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році]. Так, не нараховані проценти за Договором № SAMDNFWFD0070084942100 від 03.03.2013 року становлять 1 895,58 доларів США; за Договором № SAMDN25000737284334 від 27.08.2013 року не нараховані проценти становлять 4 940,21 грн.; за Договором № SAMDN01000739008378 від 06.11.2013 року не нараховані проценти становлять 17 277,83 грн.; за Договором № SAMDNFWFD0070083461400 від 27.02.2014 року не нараховані проценти становлять 8 080,62 грн. Отже, в цій частині позовні вимоги про стягнення не нарахованих процентів є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача за неналежне виконання грошового зобов`язання за період часу з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року 3% річних та інфляційні витрати, а саме, за Договором № SAMDN25000737284334 від 27.08.2013 року у розмірі 3 442,48 грн. та 5 845,04 грн. відповідно; за Договором № SAMDN01000739008378 від 06.11.2013 року у розмірі 13 935,71 грн. та 23 661,63 грн. відповідно; за Договором № SAMDNFWFD0070083461400 від 27.02.2014 року у розмірі 10 213,18 грн. та 17 341,10 грн. відповідно. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних від простроченої суми входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12, від 24.10.2011 року у справі № 6-38цс11. За змістом ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Отже, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання - повернення вкладу та процентів на суму вкладу, вимоги позивача про застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідача трьох процентів річних та індексу інфляції за несвоєчасне виконання ним грошового зобов`язання є обґрунтованими. За ст. 625 ЦК України стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання. Положення ст. ст. 3, 509, 625 ЦК України передбачають нарахування інфляційних втрат і трьох процентів річних на суму основного боргу (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 року у справі № 922/4099/17; постанова Верховного Суду від 21.05.2019 року у справі № 916/2889/13). Представник відповідача [PERSON] у відзиві на заяву про збільшення позовних вимог від 14.11.2018 року просить застосувати до вказаних позовних вимог строк позовної давності. Поняття позовної давності законодавець розкрив у ст. 256 ЦК України, яка визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Оскільки [PERSON] просить стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на її користь три проценти річних та індекс інфляції за період з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року, тобто в межах строків позовної давності, то суд відхиляє доводи відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності. За таких обставин суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних та індекс інфляції за період часу з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року, нараховані за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році]; [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]. Так, за період часу з 01.05.2018 року по 01.05.2020 року три проценти річних та індекс інфляції за Договором № SAMDN25000737284334 від 27.08.2013 року становить 3 442,47 грн. та 6 372,42 грн. відповідно; за Договором № SAMDN01000739008378 від 06.11.2013 року - 13 544,59 грн. та 24 983,35 грн. відповідно; за Договором № SAMDNFWFD0070083461400 від 27.02.2014 року - 10 135,41 грн. та 18 695,03 грн. відповідно. Разом з тим, як визначено у ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки суд не може вийти за межі позову, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних та індекс інфляції за Договором № SAMDN25000737284334 від 27.08.2013 року у розмірі 3 442,47 грн. та 5 845,04 грн. відповідно; за Договором № SAMDN01000739008378 від 06.11.2013 року у розмірі 13 544,59 грн. та 23 661,63 грн. відповідно; за Договором № SAMDNFWFD0070083461400 від 27.02.2014 року у розмірі 10 135,41 грн. та 17 341,10 грн. відповідно. Щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 3% за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», то в цій частині позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкуренто спроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Як визначено у п. 5 ч. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець- це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Отже, Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участі споживача. Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Якщо вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. З аналізу викладеного слідує, що пеня, передбачена ч. 5 ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів» застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) викладено правову позицію про те, що пеня, передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача, однак якщо між сторонами припинено правовідносини з договорів банківського вкладу, то з часу такого припинення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Отже, після розірвання договору банківського вкладу між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, яке підтверджено судовим рішенням, застосовуються приписи ст. 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто, з моменту розірвання договору банківського вкладу пеня, відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», не нараховується. Схожі за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16.06.2023 року у справі 757/37163/20-ц. Оскільки позивач просить стягнути пеню на підставі ч. 5 ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів», обчислену за період часу з 01.05.2019 року по 01.05.2020 року, а укладені сторонами договори розірвано 09.11.2014 року, що не заперечується сторонами та встановлено судом, тобто договірні правовідносини з цієї дати між сторонами припинилися, то пеню нараховано поза межами дії договорів банківського вкладу. При цьому суд зазначає, що суми коштів, які підлягають стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача, зазначені без відрахування податків та зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України (далі - ПК України), яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (ст. 165 ПК України). Перелік доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначено у ст. 164 ПК України. Відповідно до пп. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб (далі -ПДФО) включаються, зокрема, пасивні доходи (крім зазначених у п. п. 165.1.41 п. 165.1 ст. 165 ПК України). До пасивних доходів, які оподатковуються ПДФО, належать, зокрема проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок і проценти на вклад (депозит) у кредитних спілках. Доходи у вигляді процентів, нараховані на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, вкладів (депозитів) членів кредитної спілки у кредитній спілці оподатковуються відповідно до норм п. 170.4 ст. 170 ПК України. Згідно п. п. «а» п. п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю; б) відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання; Відповідно до п. п. 174.4.1 п. 170.4 ст. 170 ПК України, податковим агентом платника ПДФО під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування, тобто банківська установа. Отже, податковий агент, згідно п. п. 14.1.180 ПК України зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV ПК України. При цьому, відповідно до п. п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у ст. 167 ПК України. Відповідно абзацу «а» п. 176.2 ст. 176 особи, які відповідно до ПК України мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати(перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми нарахованих банком відсотків на депозитні кошти та неустойка (пеня, штрафи), стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку та, відповідно, підлягають оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними ПК України. Тому, з метою недопущення неоднозначного тлумачення судового рішення під час його виконання, з огляду на те, що при виконанні судового рішення та при наявності відкритого виконавчого провадження з приводу виконання такого рішення, виникатимуть питання щодо порядку виконання судових рішень в частині сплати боржником грошових коштів стягувачу, які повинні бути оподатковані у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку про зазначення у резолютивній частині рішення про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що АТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17.11.2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» укладено договір, за умовами якого товариство стало боржником, у тому числі, і за договорами з [PERSON] , які є предметом спору, зважаючи на наступне. Як зазначено у договорі від 17.11.2014 року, укладеному між ПАТ КБ «ПриватБанк» з ТОВ «ФК «Фінілон», про переведення боргу, з додатковою угодою до нього від 18.11.2014 року, на підставі згоди кредиторів, отриманої ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною цього договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» переводить, а ТОВ «ФК «Фінілон» приймає на себе виконання зобов`язань по виплаті грошових коштів, що виникли на підставі депозитних договорів і договорів банківського обслуговування згідно з переліком (додаток № 1). Зобов`язання по виплаті грошових коштів, які переводяться на ТОВ «ФК «Фінілон», виникли з депозитних договорів та договорів банківського обслуговування (додаток № 1), які укладені структурними підрозділами ПАТ КБ «ПриватБанк», що здійснюють діяльність на території АР Крим (т. 1, а. с. 154-155). Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 29.05.2020 року, АТ КБ «ПриватБанк» підтверджує виконання банком в повному обсязі зобов`язань щодо перерахування на рахунки ТОВ ФК «Фінілон» грошових коштів [PERSON] відповідно до договору переведення боргу б/н від 17.11.2014 року та витягу з електронного додатку до цього договору. Сума коштів, зазначена у витягу з електронного додатку, включає, зокрема, нараховані проценти по вкладу на дату переведення боргу (т. І, а. с. 216). Відповідно до витягу з електронного додатку, розмір грошових коштів, які підлягають до сплати боржником кредитору [PERSON] за Договором № SAMDN01000739008378 становить 3 251, 94 грн. та 225228, 89 грн., SAMDN25000737284334 - 755, 08 грн. та 56 767, 21 грн., SAMDNWFD0070083461400 - 169 000, 47 грн. та 1292, 89 грн., та за Договором № SAMDNWFD0070084942100 - 758 391, 66 доларів США та 5 149, 39 доларів США (т. 1, а. с. 215). Як визначено у скріншоті оголошення на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з анексією АР Крим і зупиненням діяльності банка на цій території в розділі 1.1.7 «Додаткові положення» Умов та правил надання банківських послуг внесені зміни про порядок взаємодії за договорами клієнта з банком. У разі невиконання клієнтом обов`язків, передбачених п. 1.1.7.59 цих Умов та правил, подальша взаємодія по договору клієнта з банком буде здійснюватися з ТОВ «ФК «Фінілон», що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 32. У разі незгоди клієнта з переводом боргу, свої письмові заперечення клієнт направляє банку в строк до 15.02.2015 року. Ненадання клієнтом заперечень у вказаний в цьому пункті строк підтверджує здійснення банком переводу боргу за договором клієнта на ТОВ «ФК «Фінілон» зі згоди клієнта (т. 1 а. с. 157). Відповідно до ст. 520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Законодавець встановлює обмеження на заміну боржника у зобов`язанні поза волею кредитора. Такий підхід має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника. Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. Вступаючи у договірні відносини, кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо). Як слідує зі змісту ст. ст. 520, 521 ЦК України, при заміні боржника первісний боржник вибуває із зобов`язання і замінюється новим боржником. Для породження переведенням боргу правових наслідків необхідним є існування двох складових: по-перше, вчинення договору (двостороннього правочину) між новим та первісним боржниками, причому такий правочин має вчинятися у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання; по-друге, надання кредитором згоди на переведення боргу. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу. Подібний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.07.2023 року у справі № 175/4639/19 (провадження № 61-11582сво21). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] надала згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон» відповідачем не надано, а тому, саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за вказаними вище договорами банківського вкладу та належним відповідачем у цій справі. Посилання представника відповідача на витяг з електронного додатку та довідки про перерахування на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» належних [PERSON] грошових коштів не звільняють відповідача від обов`язку з повернення отриманих ним від позивачу грошових коштів, оскільки для кредитора не має жодного правового значення отримання чи неотримання від попереднього боржника новим боржником грошових коштів як виконання зобов`язань за договором переведення боргу, укладеним без його згоди, та вказані домовленості стосуються виключно сторін, визначених у самому договорі, якою не є і не може вважатися позивач. Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 20.01.2021 у справі № 729/887/19 (провадження 61-14093св20), від 20.10.2021 у справі № 201/8704/19 (провадження № 61-16655св21) та від 17.11.2021 у справі № 755/17323/19 (провадження № 61-436св21). Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», то судовий збір, який підлягав сплаті за подання позову у розмірі , стягується з відповідача в дохід держави. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», то судовий збір, який підлягав сплаті за подання позову, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягується з відповідача в дохід держави. Отже, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 9 605,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial