Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

16.02.2021 року позивачзвернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідачів про усунення перешкод в користуванні власністю, в якому просить зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у здійсненні права користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , шляхом демонтажу паркану та собачої будки на земельнійділянціприлеглій до житловихприміщень,згіднотехнічного паспорта, № 10,13 та прибрати собаку з даної території. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що згідно Договору дарування від 05 вересня 2013 року [PERSON] , дочка позивачки, є власником квартири [ADDRESS] . На даний час у зазначеній квартирі проживає та зареєстрована позивачка. Зазначений житловий будинок є будинком посімейного заселення, тобто є домоволодіння, яке поділено на квартири, а також є належні до нього будівлі, споруди та прибудинкова територія. Власники квартири [ADDRESS] та [PERSON] , вчинили неправомірні дії, а саме самовільно зайняли земельну ділянку, яка є ділянкою загального користування, чим обмежили доступ до квартири позивачки. Відповідачі встановили паркан та будку з собакою. Собака породи середньоазійська вівчарка або алабай, що відноситься до службових порід собак, та сягає більше метра у зрості. Таким чином, дана обставина перешкоджає вільному доступу до житла позивачки, чим порушуються її права та інтереси. Звільнити займану ділянку відповідачі самостійно не бажають. Позивачка неодноразово зверталася до відповідачів з пропозицією щодо добровільного звільнення земельної ділянки, де встановлено паркан та будка з собакою, але вони відмовляються і взагалі ігнорують пропозиції та вимоги позивачки. Таким чином, відповідачі заважають позивачці повноцінно користуватися належним нерухомим майном. Окремо позивачкою зазначено, що в порядку досудового врегулювання спору, вона зверталася до органів Національної поліції України з заявою щодо усунення перешкод в користуванні нерухомим майном. Факт звернення до поліції підтверджується відповіддю Центрального відділу поліції від 30.11.2020 вих. №18007/50/10-20. Але перешкоду у виді доступу до житла усунено не було. Також, в порядку досудового врегулювання спору, відповідачам направлялася претензія від 28.12.2020, яка була проігнорована даними особами. Та посилаючись на положенняст.ст. 316, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст. 9 ЖК України - позивач просила про задоволення позову. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєвавід 19.02.2021 року відкритозагальнепозовнепровадження та призначенопідготовчесудовезасідання по справіна 10.06.2021 року. В червні 2021 року представникомвідповідачів адвокатомМонець С.М. подано відзив на позов, в якому відповідачі просять відмовити у задоволенні позову. В обгрунтування своїх заперечень посилаються на те, що позивач [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS] , та не має права звернення до суду із даним позовом. Та оскільки, власником зазначеної квартири є [PERSON] , то тільки в неї є таке право. Але [PERSON] не користується зазначеною квартирою, та фактично проживає за іншою адресою, то і відсутня можливість існування ситуації, при якій [PERSON] відчуває незручності при користуванні зазначеною квартирою.Також, відповідачі зазначають, що вхід до квартири [ADDRESS] здійснюється через парадні двері, які виходять на проїзну частину [ADDRESS] , а не через двері приміщення [ADDRESS] , згідно технічного паспорта. Приміщення [ADDRESS], згідно технічного паспорта, є підвальним приміщенням, цільове призначення - кладова. Відповідачі не погоджуються з доданим до позовної заяви технічним паспортом квартири, оскільки вважають, що фактично побудоване не співпадає з проектом. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєвавід06.10.2022 року закрито підготовчепровадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усуненняперешкод в користуваннівласністю та призначено справу до судового розгляду по суті. Представникпозивача адвокат Абакумов С.М.надав суду заяву про розглядсправи у їхвідсутність, просив про задоволення позову з викладених у ньомупідстав. Додатково звернув увагу суду на те, що за час перебування справи у суді ситуація не вирішилася. Навпаки, розміщення великої собаки на спільній ділянці унеможливлює позивачеві користування підвальним приміщенням до її квартири ( згідно технічного паспорту це приміщення 10-12), що під час обстрілів міста Миколаєва російським агресором створювало пряму небезпеку як для родини позивачки, так і для інших мешканців спільного двору, які не могли пройти до найближчого укриття повз собаку. Відповідачіта представник відповідачів повторно в судовезасідання не з`явилися, повідомлені судом належнимчином , в тому числі через оголошення на сайті Судова Влада, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Крім того, суд дійшов висновку про те, що відсутні перешкоди для ухвалення рішення суду за письмовими матеріалами справи без участі сторін, оскільки сторони подали суду заяви по суті справи, подача яких передбачена ст.ст.178,179,180 ЦПК України, отже позиція сторін суду зрозуміла та їй буде дана належна оцінка при ухваленні рішення. Судом враховано і те, що розгляд цієї цивільної справи буде в повній мірі відповідати завданням цивільного судочинства, серед яких є, окрім вимог щодо справедливого та неупередженого розглядусправ,такожі вимога щодо своєчасног орозгляду цивільної справи(ч.1ст.2 ЦПК України). Судом зроблено висновок, що у справі наявні усі необхідні докази для ухвалення рішення суду в межах предмету позовних вимог (положення ч.1ст. 77 ЦПК України) та з урахуванням положень ст.ст.77,80,89 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного, житлового та земельного законодавства, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов висновку пронаступне. Відповідно до Договору дарування квартири від 05 вересня 2013 року [PERSON] прийняла в дар від [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 9000541 від 05.09.2013 квартиру [ADDRESS] , загальною площею 169,2 кв.м., та сарай кам`яний літер К, зареєстровано в установленому порядку та надано реєстраційний номер нерухомого майна. Довіреністю від 17 вересня 2014 року [PERSON] уповноважує [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (кожен з повірених діє самостійно) користуватися та розпоряджатися (продати здати в оренду (найм), обміняти), належну їй на праві приватної власності, цілою квартирою [ADDRESS] . Довіреність видана з правом подачі заяв від імені власника, а також виконувати всі інші дії, пов`язані з виконанням цієї довіреності. Вищевказанедомоволодіння сторін є суміжним, тобто належні сторонам приміщення розміщені на межі належних їм земельних ділянок. Судом також встановлено, що між позивачем та відповідачами впродовж тривалого часу існують конфлікти та суперечки з приводу реалізації своїх прав та законних інтересів щодо прибудинкової земельної ділянки. З приводу самовільного зайняття відповідачами землі загального користування позивач неодноразово зверталась до різноманітних органів та установ, намагалася вирішити дане питання приватно, надіславши відповідачам претензію. Так, на звернення до поліції, проведено перевірку по факту неправомірних дій з боку [PERSON] , [PERSON] , проведено усну бесіду профілактичного характеру про неприпустимість протиправної поведінки та попереджено про відповідальність; також в ході розгляду звернення встановлено, що у ситуації, яка склалась, вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, що підтверджується відповіддю Центрального відділу поліції від 30.11.2020 вих. №18007/50/10-20. Статтею 4 ЦПК України встановлено, щокожна особа має право в порядку, встановленомуцим Кодексом, звернутися до суду за захистомсвоїхпорушених, невизнанихабооспорюваних прав, свобод чизаконнихінтересів. Захистцивільних прав - цепередбачені законом способиохороницивільних прав у разіїхпорушеннячиреальноїнебезпеки такого порушення. Під способами захистусуб`єктивнихцивільних прав розуміютьзакріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогоюяких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згіднозі ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України,кожна особа має право звернутисядо суду за захистомсвоїхпорушених, невизнаних прав, свобод чиінтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Частиною 1 ст. 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Частиною 7 ст. 376 ЦК України передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудова є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз`яснив Пленум Вищогоспеціалізованого суду України з розглядуцивільних і кримінальних справ у п. 5 постанови від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», відповідно до вимогстатті 376 ЦК право на зверненнядо суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав іншихосіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельноїділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудованене рухоме майно (ч.4 ст.376 та ст. 391 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.152ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно п. «б» ч. 3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Землекористувачізобов`язанідотримуватися правил добросусідства (стаття 96 ЗК України). Згідно ч.1 ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Відповідно до ст. 391 ЦК України позов про усуненняпорушень права, не пов`язанихізпозбавленнямволодіння, підлягаєзадоволенню у разі, якщопозивачдоведе, щовін є власникомабо особою, яка володіємайном (маєречове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і щодіямивідповідача, не пов`язаними з позбавленнямволодіння, порушуєтьсяйого право власностічи законного володіння. У Постановівід 30 січня 2020 року у справі № 307/510/19, провадження № 61 - 16376св19, Верховний Суд розглянув справу про усунення перешкод у користуванні, виклав такі висновки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Доводи про те, що позивач не надала докази, що є власником чи землекористувачем земельної ділянки не мають правового значення, оскільки з урахуванням підстав позову суди встановили, що відповідачі перешкоджають позивач у користуватися дорогою загального користування. З огляду на викладене,висновкисудів про порушення права позивача, які підлягають захисту шляхом зобов`язання відповідача демонтувати зазначену огорожу є обгрунтованими. В даному випадку відповідачі встановили паркан та будку з собакою на ділянці загального користування, що створило перешкоди позивачу у користуванні землями загального користування шляхом обмеження доступу до квартири. При суд не може прийняти до уваги заперечення представника відповідачів, щодо неналежного позивача як не власника квартири при подачі даного позову [PERSON] , оскільки таке спростовується матеріалами справи , в тому числі право належного користування підтверджується наявними матеріалами справи. Заявлені позивачем вимоги переслідують легітимну мету, оскількис посіб усунення перешкод, про який просить позивач, не становить для відповідача надмірного індивідуального тягаря. При обран іпозивачем способу захисту враховано його ефективність, тобто те, що спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. При цьому суд також враховує, що відповідачі у своєму відзиві взагалі не заперечували наявність встановлення ними паркану на ділянці двору загального користування та влаштування собачої будки, посилаючись лише на те, що наявність цих споруд не перешкоджає позивачці в належному користуванні квартирою. У постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року справі№910/3009/18 вказано, що «ефективнийспосібзахисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту)». Відповідно до частини 2, пункту «б» частинитретьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-якихпорушеньйого прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичнихосіб на земельні ділянки здійснюється, кріміншого, шляхом відновлення стану земельної ділянки, якийіснував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. У частині 2 статті 212 ЗК України передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесеннябудинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі №442/302/17 зазначено, що «задоволення вимоги про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки шляхом знесення самочинно побудованого нежитлового приміщення за рахунок особи, яка здійснила таке самочинне будівництво є належним та ефективним способом захисту прав власника (користувача). Застосування вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою, в тому числі визнання недійсними договорів про відчуження майна». За загальним принципом диспозитивності при здійсненні судочинства кожен учасник справи розпоряджаєтьсяс воїми правами щодо доведення обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, на власний розсуд. При цьому, ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог абоз аперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом. Оскільки в ході судового розгляду знайшов своє підтвердження той факт, що відповідачі встановили паркан та собачу будку/вольєр на земельній ділянці, прилеглій до житлових приміщень, що створило перешкоди позивачу у користуванні землями загальног окористування шляхом обмеження доступу до квартири, відповідачі жодних доказів на спростування такого не надали, тому ефективним способом захисту порушеного права позивача є усуненняперешкод у користуванні землями загального користування, отже позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Також, суд вирішує питання щодо судових витрат та витрат на правову допомогу. Відповідно до ч.1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно ч.3ст.133ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничоїдопомоги за рахунок держави. Судові витрати на правничу допомогуце фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Відповідачами не заявлялосяклопотання про зменшеннярозмірувитрат на правничудопомогу. Позивач просить стягнути з відповідачавитрати на професійнуправничудопомогу в розмірі 8000 грн, позивачемнадані суду докази оплати ним витрат на правничу допомогу у вказаному розмірі . Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката співмірний із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконанихробіт. За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу з відповідачів на користь позивача підлягає частковому задволенню- а саме в частині оплати консультації та склладання позовної заяви в загальному розмірі 6 000 грн за 3 години роботи ( що підтверджується Актами виконаних робіт від 16 лютого 2021 року та від 26.12.2020 року, та квитанцієї № 1 від 10 лютого 2020 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовівитрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. За такого, судові витрати, які складається з судового збору у розмірі 908 грн., сплаченого при подачі позову, та витрат на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню на користь позивача з відповідачів в рівних частках з кожного. Представникомпозивачавиконанівимоги ч.8 ст. 141 ЦПК України, усісудовівитратипідтверджені документально, про що в матеріалахсправи є докази. На підставі викладеного,

Outcome: approved