Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулась до Дарницького суду міста Києва з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», Державного реєстратора Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосейчук О. В., в якому з урахуванням уточнених вимог, просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора державного реєстратора Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосейчук Оксани Василівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05 липня 2019 року індексний номер 47731416 про внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зміну власника нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 05 вересня 2008 року між її чоловіком та ТОВ «УніКредит Банк» укладено договір про іпотечний кредит № MRTG-000000014414 з метою придбання квартири [ADDRESS] . В липні 2015 року з позову банку про стягнення заборгованості за кредитом до її чоловіка та до неї як солідарного боржника на підставі договору поруки, позивачу стало відомо про те, що зазначена квартира перебуває під іпотекою на підставі договору, укладеного з ТОВ «УніКредит Банк» № MRTG-000000014414/S. Позивач зазначила, що звернулася до суду з позовом про визнання недійсними іпотечного договору та припинення поруки і на цей час триває судовий розгляд. Однак, у 2019 року відповідач в позасудовому порядку звернув стягнення на вказану квартиру на підставі іпотечного договору шляхом реєстрації за банком права власності на неї. Позивач зазначила, що спірна квартира є єдиним житлом сім`ї та спільною власністю подружжя. Вимогу іпотекодержателя про усунення порушень позивач не отримувала. Як на підстави скасування рішення реєстратора позивач посилалася на те, що (1) у момент реєстрації щодо спірної квартири в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна була зареєстрована заборона на відчуження, а також існувала заборона на відчуження, встановлена ухвалою Дарницького районного суду міста Києві від 10 липня 2017 року; (2) реєстрація за банком права власності на спірну квартиру відбулася незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» з огляду на те, що спірна квартира підпадає під дію такого Закону. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/4306/21 за вказаним позовом, призначено справу до розгляду по суті в порядку загального позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання. 25 січня 2022 року від Акціонерного товариства «Альфа-Банк» надійшли пояснення, у якому банк просить залучити його до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1. Клопотання мотивоване тим, що рішення може вплинути на права та обов`язки банку, оскільки 10.09.2019 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», затверджено передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав і обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати визначеної у передавальному акті, з 15.10.2019. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 28.07.2022 замінено відповідача-1 АТ «Укрсоцбанк» його правонаступником - АТ «Альфа-Банк» та відкладено розгляд справи на 05 жовтня 2022 року. 24 жовтня 2022 року від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи заперечення проти позову відповідач-1 зазначав, що позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість і відповідач-1 в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» звернув стягнення на іпотечне майно; підписуючи договір іпотеки позичальник підтвердив свою згоду на передачу у власність іпотекодержателю предмета іпотеки у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення відповідно до умов іпотечного договору; кредитор повністю дотримався вимог законодавства щодо порядку звернення стягнення, а саме вжив всі заходи з метою повідомлення іпотекодавців про заборгованість, проведено оцінку ринкової вартості предмета іпотеки; заперечував проти порушення прав малолітніх під час укладення договору іпотеки та звернення стягнення, оскільки вони були зареєстровані у спірній квартири після укладення договору іпотеки, а відповідач-1 не надав своєї згоди на реєстрацію у квартирі малолітніх осіб; вказував, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян Ураїни, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив свою чинність 23 вересня 2021 року, а право власності за іпотекодержателем зареєстровано 18 листопада 2021 року; вважав, що рішення державного реєстратора відповідає вимогам закону, оскільки наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. 13 грудня 2022 року відповідач-1 подав заяву про заміну АТ «Альфа-Банк» його правонаступником АТ «Сенс Банк» у зв`язку зі зміною найменування юридичної особи. 01 лютого 2023 позивач подала відповідь на відзив відповідача-1. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 23 лютого 2023 року підготовче засідання закрито та призначено справу до судового розгляду по суті В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги з мотивів, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Представник відповідача АТ «Сенс Банк» просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» свого представника у судове засідання не направило, про час та місце розгляду справи повідомлялося належним чином, у поданій заяві повідомило, що державний реєстратор Мосейчук О. В. у трудових відносинах з підприємством не перебуває, звільнена, та просило розглядати справу у відсутності його представника. Суд заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов таких висновків. Як встановлено судом 23 вересня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Світловодськ Світловодського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 16 жовтня 2019 року у справі № 753/6163/19 розірвано шлюб, зареєстрований 23 вересня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Світловодськ Світловодського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 303, між [PERSON] та [PERSON] . 05 вересня 2008 року між ТОВ «Унікредит Банк» та [PERSON] укладено іпотечний договір № MRTG-000000014414/S, відповідно до умов якого предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] , якою забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо виконання іпотекодавцем кожного і всіх його зобов`язань за договором про іпотечний кредит № MRTG-000000014414. З матеріалів справи слідує, що 06 травня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» направило [PERSON] та [PERSON] повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, в якому повідомило про наявність заборгованості за кредитним договором станом на 22 квітня 2019 року у розмірі 251 837,14 дол. США та намір кредитора звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Вказані повідомлення повернуто з відміткою АТ «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання». Як зазначає позивач, 11 липня 2019 року державний реєстратор Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук О.В. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47731416, на підставі якого внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зміну власника нерухомого майна з [PERSON] на ПАТ «Укрсоцбанк про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до наданого відповідачем-1 висновку про вартість майна, ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 1 619 741,00 грн. Згідно з інформацією Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації у кв. [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , неповнолітні [PERSON] , [INFO] (26.08.2010), [PERSON] , [INFO] (23.05.2013), [PERSON] , [INFO] (17 жовтня 2015). Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону. Згідно із статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. Як вбачається зі змісту іпотечного договору від 05 вересня 2008 року, укладеного між ТОВ «Унікредит Банак» та [PERSON] , сторони погодили, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (пункт 9.1 договору іпотеки). Судом встановлено, що ПАТ «Укрсоцбанк» набуло право власності на предмет іпотеки на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» (передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки) та відповідного застереження в іпотечному договорі. У пункті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника). Згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас цей Закон ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. З огляду на викладене, cуд дійшов висновку, що кв. [ADDRESS] , яка використовується позивачем як місце постійного проживання, відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнута, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк» на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку». При вирішені спору суд також враховує висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2022 року у справі № 126/2200/20 (провадження № 61-10017св22), згідно з яким «спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі, він лише зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2021 року у справі № 336/4662/19 (провадження № 61-19598св20). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. У цій справі зміст і характер відносин між учасниками справи підтверджують, що цей спір виник між [PERSON] та АТ «Сенс Банк», а тому державний реєстратор Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосейчук Оксана Василівна є неналежним відповідачем, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог [PERSON] до державного реєстратора Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосейчук Оксана Василівна слід відмовити. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial