Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила, враховуючи уточнені позовні вимоги: -встановити юридичний факт, яким визнати, що вона є онукою [PERSON] , яка померла [INFO] ; -визнати\~недійсним свідоцтво\~про право\~на спадщину\~за законом,\~видане приватним\~нотаріусом П`ятенко\~Людмилою Іванівною\~16.05.2017\~року,\~зареєстрованого у\~реєстрі за\~номером 322, виданого на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] стосовно спадкового майна: земельна ділянка площею 4,1913 га кадастровий номер - 5323481800:00:002:0066 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за межами населених пунктів на території Драбинівкської (Крутобалківської) сільської ради Полтавського (Новосанжарського) району Полтавської області; -визнати\~недійсним свідоцтво\~про право\~на спадщину\~за заповітом\~видане приватним\~нотаріусом П`ятенко\~Людмилою Іванівною\~30.10.2019 року зареєстрованого\~у реєстрі\~за номером\~1076 виданого на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] стосовно спадкового майна: земельна ділянка площею 4,1913 га кадастровий номер - 5323481800:00:002:0066 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за межами населених пунктів на території Драбинівкської (Крутобалківської) сільської ради Полтавського (Новосанжарського) району Полтавської області та скасувати державну реєстрацію права власності на [PERSON] щодо земельної ділянки площею 4,1913 га кадастровий номер -5323481800:00:002:0066 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за межами населених пунктів на території Драбинівкської (Крутобалківської) сільської ради Полтавського (Новосанжарського) району Полтавської області (дата реєстрації 30.10.2019 року номер запису про право власності/ довірчої власності 33921197); -визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , право власності на частину земельної ділянки площею 4,1913 га кадастровий номер - 5323481800:00:002:0066 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за межами населених пунктів на території Драбинівкської (Крутобалківської) сільської ради Полтавського (Новосанжарського) району Полтавської області, як за спадкоємцем за законом після померлої [INFO] баби [PERSON] , за правом представлення, на частку померлого [INFO] батька [PERSON] , згідно ст. 1266 Цивільного кодексу України. В обгрунтування позову зазначила, що [INFO] померла її баба [PERSON] , яка мешкала в с. Вільний Степ, Полтавського району, Полтавської області. У баби [PERSON] було два сини: її батько [PERSON] та [PERSON] . Її батько [PERSON] помер [INFO] . На момент смерті баби [PERSON] , їй було лише 14 років та заяви про відмову від прийняття спадщини вона не подавала, а отже спадщину прийняла. Після померлої [INFO] [PERSON] приватним нотаріусом П`ятенко Л.І. заведена спадкова справа № 6/2016 та подана заява про прийняття спадщини від її сина - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки з кадастровим номером 5323481800:00:002:0066 площею 4,1913 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів на території Драбинівської (Крутобалківської) сільської ради Полтавського (Новосанжарського) району Полтавської області. На вищезазначену земельну ділянку 16 травня 2017 року на ім`я [PERSON] приватним нотаріусом П`ятенко Л.І. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі № 322. В її інтересах адвокат [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса П`ятенко Л.І. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки площею 4,1913 га кадастровим номером 5323481800:00:002:0066 після померлої [INFO] баби [PERSON] , як спадкоємцем за правом представлення, на частину померлого [INFO] батька [PERSON] , згідно до ст.1266 Цивільного кодексу України. Постановою від 10.02.2022 року №71/02-31 приватного нотаріуса П`ятенко Л.І. їй відмовили у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Зазначено, що позивачка, батько якої [PERSON] помер [INFO] , на день смерті [PERSON] була неповнолітньою і згідно до ч. 4 ст. 1268 Цивільного кодексу України є такою, що спадщину прийняла. Однак, провести перерозподіл спадщини і видати нові свідоцтва про право на спадщину по частці земельної ділянки неможливо, так як 28 березня 2019 року спадкоємець, на ім`я якого було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вище вказану земельну ділянку, помер. Позивач зазначає, що в зв`язку з тими обставинами, що [INFO] [PERSON] помер, внесення змін до свідоцтва про право на спадщину не можливо, крім того в процесі підготовки документів до суду нею було встановлено, що у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України, матір`ю її батька [PERSON] , помилково записана [PERSON] , замість вірного [PERSON] . Дана обставина також унеможливлює прийняття нею спадщини після померлої баби [PERSON] . Відповідно до інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.08.2022 року, право власності на вище зазначену земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] , згідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.10.2019 року зареєстровані у реєстрі за номером 1076, що видане приватним нотаріусом П`ятенко Л.І. З цих підстав, вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 04 жовтня 2022 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 28-30). Ухвалою суду від 01.11.2022 року було закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті на 28.11.2022 року (а.с.41-42). Ухвалою суду від 01.11.2022 року витребувано докази (а.с.43). В судове\~засідання позивачка\~не з`явилася,\~будучи належним\~чином повідомленою\~про дату,\~час та\~місце судового\~засідання (а.с.33,\~ 116,\~134,\~143), надавши заяву про розгляд справи без її участі (а.с.146). Представник позивача, адвокат Плішкін Ю.С. в судовому засіданні підтримував заявлені вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позові, позов просив задовольнити. Відповідач в\~судове засідання\~не з`явився,\~будучи належним\~чином повідомленим\~про дату,\~час та\~місце судового\~засідання (а.с.\~45,\~115,\~119,\~137,\~141), надавши заяву про розгляд справи в його відсутність. В якій зазначив про те, що при прийнятті рішення покладається на розсуд суду (а.с.38). Третя особа приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Пятенко Людмила Іванівна в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 32, 114, 129, 142), надавши заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.34, 46, 120, 130, 144). Суд, вислухавши пояснення у вступному слові представника позивача, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 55 Конституції України\~кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав. Згідно п.1 ч.1\~ст.315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995\~року\~№\~5 «Про\~судову\~практику в\~справах\~про встановлення фактів,\~що\~мають\~юридичне\~значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка зазначає про те, що встановлення факту родинних відносин необхідно для оформлення спадкових прав після померлої баби [PERSON] . Як вбачається із свідоцтва про народження позивачки [PERSON] серії [NUMBER] , виданого відділом РАЦСу Печерського районного управління юстиції у м.Києві її батьком є [PERSON] (а.с.10). Матір`ю [PERSON] , згідно з даними, що містяться у Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126,133,135 СК України (а.с. 21) є [PERSON] , а батьком [PERSON] . Згідно даних, що містяться у повному витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), [INFO] , [INFO] одружилась з [PERSON] , та її прізвище є [PERSON] (а.с. 54-55). В свідоцтві же про смерть, свідоцтві про право на спадщину за законом від 16.05.2017 року, в державному акті на право власності на земельну ділянку сереії ЯЗ №160682, в довідці Крутобалківської сільської ради про місця проживання (а.с. 11, 17, 49, 56) її прізвище зазначено як [PERSON] . Згідно з довідки виконавчого комітету Крутобалківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 21 листопада 2016 року №901, [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована в с. Крута Балка, Новосанжарського району, а постійно проживала в с. Вільний Степ Новосанжарського району Полтавської області, до дня смерті [INFO] . У господарстві проживали та вели спільне господарство разом з сином [PERSON] , [INFO] (а.с. 49 зворот). При цьому про те, що мова йде про одну й ту ж саму особу з різним написанням її прізвища в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] . Які показали, що [PERSON] проживала в с.Вільний Степ з [PERSON] (братом свідка [PERSON] ) та мала два сина: від попереднього шлюбу [PERSON] та спільного з [PERSON] - [PERSON] . При цьому попередній шлюб вона не розривала, шлюб з [PERSON] вона не реєструвала та мала прізвище [PERSON] . Також їм відомо, з її слів, що в деяких її документах її прізвище було вказано як [PERSON] . Крім того їм відомо, що вона мала онучку [PERSON] , яка є дочкою її сина [PERSON] , й яка проживає в м.Києві. Вони підтримували родинні відносини. Показання свідків підтверджуються даними, що містяться в Витягу з по господарської книги №6 с.Вільний Степ Полтавського району Полтавської області на 1996-2000 роки, відповідно до якого в складі членів сім`ї [PERSON] значились: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , а також доводить ту обставину, що [PERSON] мала дівоче прізвище [PERSON] , що в свою чергу узгоджується з даними що містяться у повному витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб щодо дошлюбного прізвища [PERSON] . Таким чином, позивач не має можливості документально підтвердити родинний зв`язок між нею та померлою [PERSON] , хоча надані нею письмові докази та показання свідків свідчать, що померла [PERSON] є бабою [PERSON] . Враховуючи наведе, суд доходить висновку, що факт, який просить встановити\~позивачка, є юридичним, оскільки, від його встановлення залежить виникнення особистих прав [PERSON] , діючим законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, і встановити його іншим шляхом неможливо, у зв`язку із чим, позов в цій частині підлягає задоволенню. Заявляючи вимоги про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності та визнання за нею право власності в порядку спадкування, позивчка зазначила, що вона є спадкоємцем після померлої баби [PERSON] за правом представлення свого батька [PERSON] . Як вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.11), [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки з кадастровим номером 5323481800:00:002:0066 площею 4,1913 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів на території Драбинівської (Крутобалківської) сільської ради Полтавського (Новосанжарського) району Полтавської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №160682 (а.с.56). Судом встановлено, що [PERSON] є батьком позивачки (а.с.10) та сином спадкодавиці [PERSON] . Відповідно до ч. 1\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Заповіт щодо свого майна спадкодавець [PERSON] не залишила. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, спадкоємцями за законом після смерті [INFO] [PERSON] є її діти: [PERSON] , батько позивачки, та [PERSON] \~(а.с.50).\~ При цьому\~ [PERSON] помер [INFO] , що вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). Тобто, [PERSON] помер ще до відкриття спадщини після смерті матері [PERSON] (баби позивачки), яка померла [INFO] (а.с.11). Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином, зважаючи на те, що позивачка [PERSON] є онукою [PERSON] , вона на підставі ч. 1 ст. 1266 ЦК України спадкує ту частку спадщини, яка належала б за законом її батьку [PERSON] (тобто 1/2), якби він був живим на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] . Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу. Таким чином, з метою захисту прав дітей закріплюється безумовний принцип прийняття ними спадщини.\~\~Тобто, якщо спадкоємці на момент відкриття спадщини були неповнолітніми, то вважається, що спадщину діти прийняли і без подачі заяви до нотаріуса. Так, на час відкриття спадщини після смерті [INFO] баби [PERSON] , позивачка [PERSON] , [INFO] , була неповнолітньою, відтак в силу вказівки норми ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після її смерті, за правом представлення свого батька та сина померлої спадкодавиці [PERSON] . При цьому, виходячи з даних, що містяться в матеріалах спадкової справи №6/2016 щодо майна померлої [PERSON] , вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] (син померлої) (а.с.48 зворот). Та 16.05.2017 року [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] за №322 (а.с.62 зворот). Спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається із земельної ділянки, що розташована на території Крутобалківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, кадастровий номер 5323481800:00:002:0066, площею 4,1913 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON] [INFO] помер, що вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). Зі спадкової справи №22/2019 щодо майна померлого [PERSON] вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звертався [PERSON] згідно заповіту (а.с.67 зворот). В матеріалах спадкової справи міститься заповіт від 21.06.2017 (а.с. 79), з якого вбачається, що [PERSON] за життя зробив розпорядження та заповів відповідачу [PERSON] , в тому числі і земельну ділянку загальною площею 4,1913 га з кадастровим номером 5323481800:00:002:0066, що підтверджується копією заповіту. Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області П`ятенко Л.І. та зареєстрований у реєстрі під №474 (а.с.79). Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] було видано [PERSON] 30.10.2019 року №1076 (а.с.109). Спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається із земельної ділянки, що розташована на території Крутобалківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, кадастровий номер 5323481800:00:002:0066, площею 4,1913 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Стаття 1296 ЦК України\~встановлює право на спадкоємця на одержання свідоцтва про право на спадщину. В частині 3 вказаної статті зазначено, що\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Стаття 1297 ЦК України\~покладає на спадкоємців обов`язок звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак нею не визначено ні обов`язкових строків звернення за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, ні юридичних наслідків для спадкоємця, який прийняв спадщину, але не звернувся до нотаріуса за видачею його такого свідоцтва. Згідно зі\~статтею 1301 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у\~статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що порушення у зв`язку із видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. Тому, враховуючи вищевикладені обставини суд вважає, що позивачка має право на спадкування 1/2 частки спадщини за правом представлення свого батька та сина спадкодавиці [PERSON] [PERSON] , який помер раніше за неї, на підставі ч.1 ст.1266 ЦК України та на підставі ст.1261 ЦК України є спадкоємицею першої черги. При цьому, позивачка як спадкоємець першої черги, прийнятла спадщину в силу вказівки норми ч. 4 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини була. За таких обставин, суд доходить висновку про те, що при видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] після смерті [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] , відповідно, вказана частина майна, яка належить [PERSON] не була врахована, й що позбавило позивачку права на успадкування частини земельної ділянки, яку мав б успадкувати за законом її батько [PERSON] , якби був живим на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] . А, отже, вимога позивачки [PERSON] щодо визнання свідоцтва про право на спадщину за законом №322 від 16.05.2017 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.10.2019 №1076 недійсними підлягає частковому задоволенню, оскільки їх видача призвела до порушення прав інших осіб, якою в даному випадку є позивачка [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги, яка має право на спадкування після смерті [PERSON] \~\~і вона це право реалізувала, прийнявши спадщину\~ в силу вимог закону,\~проте відповідач отримав свідоцтво на спірну земельну ділянку в цілому, в тому числі й на\~належну їй 1/2 частки майна, в зв`язку з чим оспорювані свідоцтва порушують право\~\~ [PERSON] на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на частку, що їй належить у порядку спадкування (1/2), що є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину частково недісйними на 1/2 частину права власності спірної земельної ділянки, а тому наявні правові підстави для визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом щодо частки\~у розмірі 1/2, оскільки визнання недійсним цього свідоцтва в цілому порушуватиме право відповідача на право спадкування належної йому частки. Такий висновок суду викладений у постановах Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 752/8119/17-ц, від 08 червня 2022 року у справі № 687/1557/17, який у відповідності до вимог п.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховується іншими судами при застосуванні таких норм права. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 20 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання прав на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Пленум Верховного Суду України в постанові № 20 від 22.12.1993 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно. Відповідно до пункту 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини як визначено у ст. 81 ч.1 Земельного кодексу України. Чинним законодавством встановлено, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Таким чином, також підлягає задоволенню позовна вимога про визнання за [PERSON] , право власності на частину земельної ділянки площею 4,1913 га кадастровий номер 5323481800:00:002:0066 в порядку спадкування за законом, оскільки встановлено, що оспорювані свідоцтва про право на спадщину є недійсним в 1/2 його частині, з якої 1/2 частина спадщини належить [PERSON] в порядку представлення після смерті батька [PERSON] рідного сина спадкодавця [PERSON] . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) вказано, що «належний спосіб або способи захисту обумовлюються змістом порушеного права та характером його порушення. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18)». Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є: - судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; - судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; - судове рішення про скасування державної реєстрації прав. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23.06.2020 у справі № 922/2589/19. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про задоволення вимог позивачки про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом №322 від 16.05.2017 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.10.2019 №1076 недійсними в частині права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 4,1913 га, кадастровий номер 5323481800:00:002:0066, визнання за [PERSON] право власності на частину спірної земельної ділянки у порядку спадкування за законом, також підлягають задоволенню й вимога, яка має похідний характер, про скасування державної реєстрації права власності на ім`я [PERSON] на 1/2 частину земельної ділянки площею 4,1913 га, кадастровий номер 5323481800:00:002:0066 та враховуючи, що доводи позивачки відповідачем не були спростовані у будь-який визначений законом спосіб, знайшли своє підтвердження, обґрунтовані належними й допустимими доказами, а обраний позивачкою спосіб захисту є ефективним і відповідає встановленим правовідносинам і обставинам справи. На підставі вищевикладеного та,

Outcome: partial