Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», відповідно до якої просив суд визнати недійсним Кредитний договір №4281206 від 07.06.2021 року, який укладено між ним та ТОВ «Авентус України». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.06.2021 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про надання споживчого кредиту №4281206. На думку позивача, оспорюваний договір за змістом порушує принцип добросовісності та призводить до істотного дисбалансу договірних прав, оскільки платіжні зобов`язання клієнта за договором кредиту щодо сплати відсотків за користування кредитом є непомірно високими. Тому договір підлягає визнанню недійсним з підстав порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо несправедливості умов договору. Представник позивача, вважає, що під час укладання договору відповідач припустився до нечесної підприємницької практики, оскільки позивач уклав з відповідачем правочин, на який би не погодився, у разі надання відповідачем паспорту споживчого кредиту, тобто інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору. Договір має бути визнаний недійсним на підставі ст. 215 ЦК України у зв`язку із недотриманням умови, встановленої ч. 1 ст. 203 ЦК України, де зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, зокрема положенням ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування». Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників. Суддею Голосіївського районного суду м. Києва 22.09.2022 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у вказаній справі та вирішено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в судове засідання. 25.11.2022 року ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва за клопотанням відповідача постановлено залучити до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна». У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що дійсно 07.06.2021р. між ТОВ «Авентус Україна» і [PERSON] було укладено Договір №4281206 про надання споживчого кредиту, згідно якого ТОВ «Авентус Україна» було надано позивачу кошти в розмірі 3000,00 гривень на умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Веб-сайт Товариства або Мобільний додаток. Переказ коштів здійснено 07.06.2021 року шляхом перерахування на банківську картку Клієнта № [NUMBER] , яку було вказано особисто Клієнтом у заяві на отримання Кредиту. Представник відповідача стверджує, що враховуючи процедуру укладення кредитного договору в онлайн-режимі відповідно до вимог чинного законодавства, товариством були надані засвідчені належним чином електронні докази в паперовій копії та скріншоти з інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт товариства або мобільний додаток, що, в свою чергу, встановлює відсутність правопорушень з боку товариства, яке полягає у неознайомлені позивача із з правилами та умовами надання кредиту, з паспортом споживчого кредиту та текстом самого кредитного договору, що планувався до укладення, а також з інформацією, розміщеною на веб-сайті товариства, про умови та порядок надання товариством кредитів. Позивачем свідомо вчинено сукупність дій, спрямованих на укладення Кредитного договору, а він самостійно для себе визначив необхідний для нього обсяг часу для ознайомлення з Правилами Кредитного договору для вступу в договірні відносини на умовах, визначених Правилами, після узгодження розміру кредиту, строку та умов кредитування. Крім того, в разі незгоди з умовами Кредитного договору, позивач не був позбавленаий можливості скористатися своїм правом, визначеним статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», і, відповідно, протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору. Натомість таких дій позивач не вчинив, а навпаки в подальшому вносив грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також відповідач зазначає, що 03.05.2022р. відступив право вимоги до позивача Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтранс Україна». Позиція третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Третя особа пояснень на позовну заяву не направила, будь яких заяв із процесуальних питань на адресу суду не надходило. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 07.06.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач на умовах строковості, зворотності та платності надає грошові кошти в розмірі 4000 грн., а позивач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Сторони погодили стандарту процентну ставку, відсотків річних: (застосовується протягом строку кредиту, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки, в період пролонгації та автопролонгації) 1,90% в день та знижену проценту ставку, відсотків річних: (застосовується протягом початкового строку кредиту, а випадку пролонгації - до дати пролонгації, якщо споживачем виконані умови для отримання знижки на проценту ставку, зокрема протягом строку (+3 дні) здійснено повне погашення заборгованості або пролонгацію строку кредиту) 346,75 % річних (0,95 % в день). Згідно п. 1.4. Договору строк кредиту 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього Договору. У розділі 11 Договору «Реквізити та підписи сторін» вказано прізвище, ім`я та по-батькові позивача, а також зазначено, що договір ним підписано електронно-цифровим підписом 07.06.2021 22:30:42. Крім того, позивачу було доведено до відома про всі істотні умови договору, шляхом підписання останнім електронно-цифровим підписом 07.06.2021 22:30:42 паспорту споживчого кредиту. Як вбачається із вищезазначеного договору, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Даним договором чітко визначені зобов`язання сторін. У подальшому, 03.05.2022 року ТОВ «ФК «Фінтранс Україна», як фактор, та ТОВ «Авентус Україна», як клієнт, уклали договір факторингу №03-05/2022, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин. Вона полягає у припущенні, що особа, вчиняючи правочин, діє правомірно. Своїм підґрунтям встановлення презумпції правомірності правочину має визначальні засади цивільного права як свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність цивільного законодавства (ст. 3 Цивільного кодексу України). Згідно з цими засадами припускається, що особа може, реалізуючи своє право свободи договору (а точніше - право свободи правочину), вчиняти з метою створення, зміни, припинення тощо цивільних прав і обов`язків будь-які правомірні дії. При цьому не вимагається прямої вказівки на правомірність тих чи інших дій у акті цивільного законодавства: достатньо, що закон не визначає ці дії як заборонені. Відповідно до частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно із частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У спірному Договорі вказано, що підписуючи цей Договір, Споживач підтверджує, що перед укладенням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування; б) вказана в ч.1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті; він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», що розміщені на Веб-сайті та затверджені наказом №53-ОД від 16.01.2020 року, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Так, пунктом 3.7. Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затвердженими наказом наказом №53-ОД від 16.01.2020 року, визначено, що перед подачею Заявки на отримання кредиту Клієнт ознайомлюється з обов`язковою інформацією про Товариство, про порядок та умови надання фінансових послуг, з Правилами та відповідним примірним Кредитним договором, що розміщені на Веб-сайті, в тому числі з інформацією, викладеною в цих Правилах. У випадку, якщо таку Заявку Споживач подає через партнера Товариства та/або кредитного посередника, ознайомлення з інформацією, вказаною в цьому пункті Правил, здійснюється Споживачем після отримання повідомлення від Товариства щодо можливості надання кредиту. Поряд із цим, пунктом 3.8 згаданих правил визначено, що інформація, яка необхідна Клієнту для прийняття ним обґрунтованого та усвідомленого рішення стосовно отримання Кредиту, що розміщена Товариством на власному Веб-сайті є повною, актуальною, безоплатною та доступною для самостійного ознайомлення. Таким чином, судом встановлено, що твердження позивача про те, що йому, як споживачу, не була надана інформація, яка стосується суті наданих фінансових послуг, не відповідає дійсності, оскільки підписавши Договір, позивач підтвердив, що перед укладенням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Перш за все необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу в будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам, визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Як вбачається з тексту Договору №4281206 від 07.06.2021р., він містить умови щодо прав та обов`язків сторін (стаття 5 Договору), відповідальність сторін (стаття 7 Договору), порядок внесення змін та доповнень, припинення, розірвання договору (стаття 8 Договору). Щодо несправедливої умови, як на думку позивача, яка визначена в Договорі позики в частині визначення платіжних зобов`язань клієнта за договором кредиту щодо сплати відсотків за користування кредитом, які на думку позивача, є непомірно високими, суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Пунктом 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Суд не погоджується з доводами позивача щодо недійсності Договору позики у зв`язку з порушенням відповідачем норм п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки визначений розмір процентів передбачено застосовувати в разі порушення позичальником умов Договору позики. При належному виконанні договірних зобов`язань він не застосовується. Однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову (правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 25.12.2013рокув справі №6-94цс13). Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відтак, з огляду на встановлені судом обставини, а також наявні в матеріалах докази, враховуючи норми закону, які регулюють спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, з огляду на що слід відмовити в їх задоволенні.

Outcome: dismissed