Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

В грудні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Вінницької міської ради, Головного управління ДПС у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування та скасування обтяження майна. Позов мотивований тим, що позивач [PERSON] , [INFO] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 28.02.2022 року, виданого з рішенням виконкому Вінницької міської ради від 28.02.2002 року № 286 [PERSON] є власником 1/3 квартири, загальною площею 34,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Також по 1/3 частки цієї квартири належить її синам [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , [INFO] помер [INFO] . Позивач у відведений законом строк 04.08.2022 року звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Також позивач прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном, адже на момент смерті [PERSON] була зареєстрована з ним за однією адресою. З матеріалів вищевказаної спадкової справи можна встановити, що інші спадкоємці першої черги [PERSON] спадщини не прийняли, заповіт [PERSON] відсутній. Незважаючи на те, що позивач являється єдиними спадкоємцем [PERSON] вона не змогла отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на його майном. Так, 19.12.2022 року позивач отримала від приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Суханової Т.О. постанову № 174/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Підставою для видання такої постанови є наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про: 1) обтяження номер 5348518, тип обтяження - арешт, об`єкт - квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , власник - [PERSON] 2) обтяження № 5348529, тип обтяження - арешт, об`єкт обтяження - невизначене майно, все майно, власник - [PERSON] . За таких обставин, позивач вимушена звертатись до суду за захистом своїх правом з позовною заявою про визнання права власності на майно та скасування його арешту, а тому просила суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку квартири за адресою [ADDRESS] , що належала її померлому сину [PERSON] ; скасувати (зняти) наступні обтяження: тип обтяження: Арешт (архівний запис), реєстраційний номер 5348518, зареєстровано 23.07.2007 року 15:28:04 за № 5348518 реєстратором: Перша вінницька державна нотаріальна контора, підстава обтяження: повідомлення, В-8-Л, Ленінський районний суд м. Вінниці, об`єкт обтяження: квартира, адрес: [ADDRESS] ; тип обтяження: Арешт (архівний запис), реєстраційний номер 5348529, зареєстровано 23.07.2007 року 15:29:00 за № 5348529 реєстратором Перша вінницька державна нотаріальна контора, підстава обтяження: повідомлення, В-8-Л, Ленінський районний суд м. Вінниці, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, власник [PERSON] . Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Представник Вінницької міської ради в ході судового розгляду не заперечив щодо задоволення позову. Представник ГУ ДПС у Вінницькій області надала суду відзив на позов, яким заперечила щодо позову, мотивуючи тим, що ГУ ДПС у Вінницькій області є неналежним відповідачем у даній справі. [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, доповнень та заперечень по справі не має. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи позовної зави, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 20.12.1978 року. Відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 28.02.2022 року, виданого з рішенням виконкому Вінницької міської ради від 28.02.2002 року № 286 [PERSON] є власником 1/3 квартири, загальною площею 34,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Також по 1/3 частки цієї квартири належить її синам [PERSON] та [PERSON] 16.12.1998 року Староміським районним судом м. Вінниці винесено вирок у справі № 1-346/1998 відповідно до якого [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 140 КК України (крадіжка) призначено покарання до двох років позбавлення волі з конфіскацією його майна та відбуванням покарання в виправній-трудовій колонії загального режиму. Ленінським районним судом м. Вінниці направлено до Нотконтори повідомлення наступного змісту: «Ленінський райсуд м. Вінниці просить повідомити чи є зареєстровані договори на ім`я засуджених, зокрема, [PERSON] , 1978 р.н., [ADDRESS] . Якщо є, то не проводьте ніяких операцій до нашого розпорядження». Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 14.10.2022 року № 312410943, яка сформована нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сухановою Т.О. під час реєстрації спадкової справи [PERSON] зазначено такі відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: тип обтяження: Арешт (архівний запис), реєстраційний номер 5348518, зареєстровано 23.07.2007 року 15:28:04 за № 5348518 реєстратором Перша вінницька державна нотаріальна контора, підстава обтяження: повідомлення, В-8-Л, Ленінський районний суд м. Вінниці, об`єкт обтяження: квартира, адрес: [ADDRESS] ; тип обтяження: Арешт (архівний запис), реєстраційний номер 5348529, зареєстровано 23.07.2007 року 15:29:00 за № 5348529 реєстратором Перша вінницька державна нотаріальна контора, підстава обтяження: повідомлення, В-8-Л, Ленінський районний суд м. Вінниці, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, власник [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 15.11.2021 року [PERSON] , [INFO] помер [INFO] . Позивач у відведений законом строк 04.08.2022 року звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі № 69656845 від 04.08.2022 року. Також позивач прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном, адже на момент смерті [PERSON] була зареєстрована з ним за однією адресою, що підтверджується відміткою в її паспорті громадян України та довідкою про реєстрацію місця проживання [PERSON] . З матеріалів вищевказаної спадкової справи можна встановити, що інші спадкоємці першої черги [PERSON] спадщини не прийняли, заповіт [PERSON] відсутній. 19.12.2022 року позивач отримала від приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Суханової Т.О. постанову № 174/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Підставою для видання такої постанови є наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про: 1) обтяження номер 5348518, тип обтяження - арешт, об`єкт - квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , власник - [PERSON] . 2) обтяження №5348529, тип обтяження - арешт, об`єкт обтяження - невизначене майно, все майно, власник - [PERSON] . Згідно відповіді виконавчого комітету Вінницької міської ради від 22.12.2022 року № 01/00/011/169744 згідно з інформацією наданою департаментом житлового господарства міської ради рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 05.03.1986 року № 110 гр. [PERSON] була надана квартира і видано ордер № 0462 від 10.03.1986 року на заселення однокімнатної квартири під [ADDRESS] , жилою площею 17,07 кв. м. на склад 2 особи, в тому числі,: (вона, син - [PERSON] ). Окрім того, згідно з інформацією наданою КП «ВМБТІ» ВМР станом на 01.03.1999 року інформація про те, що гр. [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] , в матеріалах інвентарної справи № 30241 відсутня. При вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності суд повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув чи має намір набути право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (п.п. 1-2 ст. 1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (п. 1 ст. 1221 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (п. 1 ст. 1261 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно з п. 1 та п. 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1222, 1223,1261 ЦК України спадкоємці визначаються за законом і за заповітом, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом в першу чергу мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 1225 ЦК України передбачено право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За змістом ст.ст. 355, 368 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Положеннями глави 89 ЦК України визначено порядок оформлення права на спадщину, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно і зареєструвати право на таку спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, оскільки право власності на таке майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації. Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Належним відповідачем у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. Сільські, селищні ради можуть бути залучені в якості третіх осіб у спорах щодо земельних ділянок, які знаходяться на території відповідної ради. У постанові Верховного Суду у справі № 265/6868/16-ц від 18.12.2019 року зроблено правовий висновок про те, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз`яснено у п.6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Виходячи з вищевказаних приписів Закону та усталеної практики його застосування за позивачем в порядку спадкування за законом слід визнати право власності на 1/3 квартири за адресою: [ADDRESS] , що належала її померлому сину [PERSON] . Також позивач має право на скасування вищезазначених арештів, адже на час прийняття вищевказаного вироку і підстав для арештів майна [PERSON] йому не належало на праві власності вищевказана квартира за адресою [ADDRESS] , адже остання перебувала в його користуванні як члену сімї [PERSON] згідно ордеру № 0462 від 10.03.1986 року, а була набута у власність [PERSON] в порядку безоплатної приватизації 28.02.2002 року. Як зазначалось вище судом, згідно відповіді виконавчого комітету Вінницької міської ради від 22.12.2022 року згідно з інформацією наданою департаментом житлового господарства міської ради рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 05.03.1986 року № 110 гр. [PERSON] була надана квартира і видано ордер № 0462 від 10.03.1986 року на заселення однокімнатної квартири під [ADDRESS] , жилою площею 17,07 кв. м. на склад 2 особи, в тому числі,: (вона, син - [PERSON] ). Окрім того, згідно з інформацією наданою КП «ВМБТІ» ВМР станом на 01.03.1999 р. інформація про те, що гр. [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] , в матеріалах інвентарної справи № 30241 відсутня. Отже, [PERSON] на час прийняття судового рішення і конфіскації майна не набув у власність вищевказаної квартири, а право власності на неї набуто 28.02.2002 року, а оскільки для арешту майна [PERSON] відпали підстави, позивач через такий арешт не має змоги оформити спадкові права на майно [PERSON] . Виходячи з вищевикладеного, оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не має змоги, на час звернення із позовною заявою до суду за наявності арешту, накладеного на майно, порушується право власності позивача на спадкове майно, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, враховуючи, що на день постановлення рішення пройшов строк давності щодо виконання додаткового покарання, виконавче провадження відсутнє, порушене право позивача підлягає судовому захисту у заявлений спосіб шляхом припинення дії відповідних обтяжень шляхом скасування обтяжень речових прав. В ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено наступне. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Що стосується заперечень з боку ГУ ДПС у Вінницькій області стосовно того, що вони є неналежним відповідачем, суд зазначає наступне. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 19.01.2022 року у справі №280/4/18. В п. 2, 3 постанови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» судам роз`яснено наступне. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України. Позови про зняття арешту з майна можуть бути пред`явлені, зокрема, коли накладено арешт на майно з метою забезпечення можливої конфіскації майна. Виходячи з того, що [PERSON] помер, позивач є його єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після його смерті, боржник відсутній, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно - це держава в особі місцевого фіскального органу особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване відсутня, тому позивач вірно визначив в якості відповідача також відповідний територіальний орган Державної податкової служби України як це передбачено п. 2 постанови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна». Отже, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимоги позову [PERSON] до Вінницької міської ради, Головного управління ДПС у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування та скасування обтяження майна обґрунтовані, повністю підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved