Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до\~суду з позовною заявою до Томаківського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про зняття заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме: зняття заборону відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 2707893; тип обтяження арешт нерухомого майна; об`єкт обтяження все майно; власник [PERSON] ; зареєстрованого 16.12.2005 року реєстратором Першою Дніпровською державною нотаріальною конторою (місцезнаходження: 49044, місто Дніпро, вулиця Володимира Вернадського, 19/21), на підставі постанови державного виконавця ВДВС Томаківського РУЮ Дніпропетровської області Романової Л.В. АЕ 948229 (АА 476482); вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 2707893; тип обтяження - арешт нерухомого майна; об`єкт обтяження все майно; власник [PERSON] ; зареєстрованого 16.12.2005 року реєстратором Першою Дніпровською державною нотаріальною конторою (місцезнаходження: 49044, місто Дніпро, вулиця Володимира Вернадського, 19/21), на підставі постанови державного виконавця ВДВСТомаківського РУЮ Дніпропетровської області Романової Л.В. АЕ 948229 (АА476482). В обґрунтування позовних вимог позивача посилається на те, що він має у власності нерухомість, яка належить йому на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.02.2008 року №403, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 21690121. З метою реалізації своїх прав власника на зазначений об`єкт, яким позивач володіє, користується і має право розпорядитися, він звернувся до приватного нотаріуса, який йому повідомив, зробивши відповідний інформаційний запит, що на все нерухоме майно, яке йому належить на праві власності, 16.12.2005 року за реєстраційним №2707893 Першою Дніпровською державною нотаріальною конторою зареєстровано обтяження заборона відчуження усього нерухомого майна на підставі постанови державного виконавця ВДВС Томаківського РУЮ Дніпропетровської області Романової Л.В. АЕ 948229 (АА 476482) від 16.12.2005 року, про що до даного часу йому нічого відомо не було. Даний факт підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12.01.2023.р. № 320039579, що засвідчує про ці обставини і це, у свою чергу, порушує законне право позивача на розпорядження належною йому власністю. Для можливого отримання більш детальної інформації щодо причин заборони відчуження позивач звернувся до Томаківського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) для надання відповідної інформації з даного питання. Згідно відповіді установи від 28.12.2022 р. за вих.№17.43-34/11736 відкритих виконавчих проваджень відносно позивача відсутні, зокрема, не виявлено виконавчого провадження, відповідно до якого був накладений арешт на майно, який зареєстрований за №2707893 від 16.12.2005 року на підставі постанови ВДВС Томаківського РУЮ АЕ 948229 (АА 476482). На підставі вищезазначеного, виходячи із фактичних обставин того, що виконавчого провадження, яке стало підставою для нотаріальної контори у 2005 році вчинення відносно позивача у встановленому порядку напису про накладення заборони щодо відчуження об`єктів нерухомого майна не має, та інші подібні провадження теж відсутні, позивач вважає, що має законне право вимагати у судовому порядку скасування даного обтяження. В зв`язку з цим позивач змушений звернутися до суду із даною позовною заявою. Сторони в судове засідання не з`явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити у повному обсязі. Представником Томаківського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), також надано суду заяву про розгляд справи без його участі, проти заявлених позовних вимог [PERSON] не заперечує. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~та\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що позивач у справі, [PERSON] має у власності нерухомість, яка належить йому на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.02.2008 року №403, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 21690121. З метою реалізації своїх прав власника на зазначений об`єкт, яким позивач володіє, користується і має право розпорядитися, він звернувся до приватного нотаріуса, який йому повідомив, зробивши відповідний інформаційний запит, що на все нерухоме майно, яке йому належить на праві власності, 16.12.2005 року за реєстраційним №2707893 Першою Дніпровською державною нотаріальною конторою зареєстровано обтяження заборона відчуження усього нерухомого майна на підставі постанови державного виконавця ВДВС Томаківського РУЮ Дніпропетровської області Романової Л.В. АЕ 948229 (АА 476482) від 16.12.2005 року, про що до даного часу йому нічого відомо не було. Даний факт підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12.01.2023.р. № 320039579, що засвідчує про ці обставини і це, у свою чергу, порушує законне право позивача на розпорядження належною йому власністю. Для можливого отримання більш детальної інформації щодо причин заборони відчуження позивач звернувся до Томаківського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) для надання відповідної інформації з даного питання. Згідно відповіді установи від 28.12.2022 р. за вих.№17.43-34/11736 відкритих виконавчих проваджень відносно позивача відсутні, зокрема, не виявлено виконавчого провадження, відповідно до якого був накладений арешт на майно, який зареєстрований за №2707893 від 16.12.2005 року на підставі постанови ВДВС Томаківського РУЮ АЕ 948229 (АА 476482). Право власності відповідно до ст.328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно п.3 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для реєстрації обтяжень є, у тому числі, визначений законодавством документ, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна. Відповідно до ст.74 Закону України «Про нотаріат» нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна за заявою: - установи банку, іншої юридичної особи про погашення позики(кредиту); - заставодавця (іпотекодавця) та заставодержателя(іпотеко держателя) про припинення договору застави(іпотеки); - за рішенням суду; -в інших випадках, передбачених законом. Згідно з п.п.5.1. п.5 гл.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~та пункту 2 частини першої статті\~3, статті\~321 ЦК України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених\~Конституцією\~та законом. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відновлення порушеного конституційного права на вільне користування своєю власністю є покладення на відповідача обов`язку усунути перешкоди у користуванні майном. Відповідно до ч.ч. 1 та 2\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»: «Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини». Пленум Верховного Суду України у постанові від 27.08.1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» у п. 4 роз`яснив, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Стаття 16\~ЦК\~України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Ст.ст.316,317,319\~ЦК\~України регламентовано, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а,ст.321 ЦК України, - що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Статтею 391\~ЦК\~України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ч.ч.1,2ст.56 ЗУ «При виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 Про судову практику в справах про зняття арешту з майна позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). А, відповідно до ч.ч.1,2 ст.59 та ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження»особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить саме їй, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. В разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження,) накладеного на майно позивача, порушується його право власності, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, оскільки суду не надано відомостей щодо правомірності накладення арешту на майно позивача, або ж наявності стосовно нього виконавчого провадження, в якому він є боржником. Крім того, вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, однак враховує те, що позивач в позовній заяві не ставить питання щодо стягнення понесених судових витрат. У зв`язку з чим суд вважає за можливе залишити їх за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved