Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2023 року позов [PERSON] , в особі представника [PERSON] , до [PERSON] , треті особи Територіальна громада міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку „Незалежна Україна 72", Державна інспекція архітектури та містобудування України, про усунення перешкод у користуванні майном, зобов`язання вчинити певні дії, залишено без задоволення. 19.01.2023 року представником відповідача подана заява про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій просить на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України, стягнути з позивача на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 14 000 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. 14.03.2023 року представником позивача подано клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, в якому зазначає, що договір 01/11 про надання правової допомоги від 15.11.2021 року, а також додаткові угоди № 1, 2 та акт приймання передачі наданих послуг за цим договором, в яких сторонами зазначені адвокат Саланська І.Л. і [PERSON] не містять справжнього підпису останньої. Зокрема, підпис, що виконаний у вказаному договорі в розділі 8 «Реквізити і підписи сторін» від імені [PERSON] суттєво відрізняється від підпису в нотаріально засвідченій довіреності від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] від 23.06.2021 року. Таким чином, є підстави вважати, що підписи від імені [PERSON] виконував її чоловік [PERSON] , якого вона уповноважила вчиняти певний обсяг дій в її інтересах. Однак, у вищевказаній довіреності від 23.06.2021 року міститься застереження, що «Довіреність видана без права передоручення повноважень третім особам строком на три роки і дійна до двадцять третього червня дві тисячі двадцять четвертого року». Таким чином, на думку позивача, довірена особа [PERSON] не мав права передоручати представництво інтересів своєї довірительки [PERSON] адвокату Саланській І.Л. або будь-якій іншій третій особі. Також, відсутність в тексті договору 01/11 про надання правової допомоги від 15.11.2021 року та похідних від нього документах на те, що від імені клієнта діє довірена особа (у даному випадку [PERSON] ) вказує на порушення порядку укладення договору. У відзиві на позовну заяву адвокат Саланська І.Л., висловлюючи власну позицію щодо складності справи, серед іншого, зазначила «За своєю категорією дана справа не є складною для адвоката, який за своїм правовим статусом має достатню правову кваліфікацію. Підготовка до розгляду даної справи не вимагала значного обсягу часу та зусиль, вона не містить складного правового аналізу доказів та обставин у справі...». Разом з тим, порівнюючи витрачений час представником позивача - адвокатом Хмарським Р.Б. на складання позову - 7,5 годин (і загальну вартість цієї роботи 3500 грн.), і час, витрачений представницею відповідачки - адвокатом Саланською І.Л. на складання відзиву на позовну заяву - 4 години (і вартість цієї роботи - 4 000 грн.). Позивач вважає вартість правової допомоги, що надана адвокатом Саланською І.Л., є необґрунтованою і значно завищеною. Загальний час участі представниці відповідачки - адвоката Саланської І.Л. у шести судових засіданнях з розгляду цієї справи (17.11.2021 року, 18.02.2022 року, 10.08.2022 року, 22.09.2022 року, 09.11.2022 року, 30.11.2022 року) склав 96 хвилин, тобто 1 годину 36 хвилин. Підсумкове судове засідання 12.01.2023 року по справі взагалі відбулось без участі представниці відповідачки - адвоката Саланської І.Л., яка направила до суду письмову заяву з проханням розглянути справу у її відсутність. Не зважаючи на те, що сукупна кількість часу, витраченого адвокатом Саланською І.Л. на участь в судових засіданнях склала близько 1,5 годин, вона оцінила цей час у загальному розмірі 6000 грн. Також, позивач повністю заперечує проти такої складової гонорару адвоката Саланської І.Л. як «сплата фіксованої суми гонорару за прийняття рішення по справі №335/9111/21 на користь клієнта», яку остання оцінила у 4000 грн. Крім того, копія платіжного документу, який нібито підтверджує понесені відповідачкою [PERSON] витрати на правову допомогу, містить дату - 13.01.2023 року, що свідчить проте, що ці витрати фактично понесені вже після ухвалення судового рішення по суті спору, а тому не можуть бути предметом судового розгляду у цій справі. З урахуванням викладеного, та у відповідності до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, позивач вважає, що у задоволенні заяви представниці відповідачки [PERSON] - адвоката Саланської І.Л. про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити у повному обсязі. Згідно пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення в частині вирішення питання про розподіл судових витрат. Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 2 частини 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Як вбачається з матеріалів справи, сторона відповідача просить стягнути з позивача витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги. Визначення поняття судових витрат наведено у статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до наданого розрахунку на правничу допомогу адвоката надані наступні послуги: складання відзиву на позовну заяву (з урахування кількості опрацьованих документів) 4 год. 00 хв. роботи 4 000,00 грн.; - представництво інтересів в судових засіданнях (за один судо/день), яке відбулося 17.11.2021 року о 09-30 год. 2 000,00 грн., яке відбулося 30.11.2022 року о 13-30 год. 2 000,00 грн., яке відбулося 08.11.2022 року о 10-00 год. 2 000,00 грн., - гонорар за прийняття рішення на користь Клієнта Фіксована сума 4000 грн., разом 14 000 грн. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивача за Договором від 15.11.2021 № 01/11, Додатковою угодою №1 від 15.11.2021 надано заявником копію договору про надання правової допомоги від 15.11.2021 №11/21, копію Додаткової угоди №1 від 15.11.2021 до Договору про надання правової допомоги від 15.11.2021 №01/11, копію акту №1 від 13.01.2023 приймання-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги №01/11 від 15.11.2021, копію рахунку №1 від 12.01.2023 року, копію квитанції до платіжної інструкції від 13.01.2023 року. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вказав, що поняття «гонорар успіху» не містить чіткого врегулювання та навів судову практику як приклад неоднозначного вирішення зазначеного питання судами касаційної інстанції щодо стягнення сум, передбачених договором, та щодо визнання недійсними умов договору про надання правничої допомоги у залежності від результатів розгляду справи. За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI«Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно -виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72). З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У цій справі підставою для звернення із заявою про винесення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу є приписи статей 133,141, і вимога представника відповідача обумовлена саме необхідністю вирішити питання про розподіл сплачених йому судових витрат (визначених як професійна правнича допомога), що відповідно до вказаних норм процесуального права підлягають розподілу між сторонами. Матеріали справи містять докази понесення відповідачем на правничу допомогу адвоката витрат в розмірі 14 000 грн. Позивачем, в особі представника, по справі відповідно до частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України було надано суду клопотання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Оскільки в задоволенні позову було відмовлено повністю, понесені відповідачем витрати пов`язані з наданням правничої допомоги мають бути стягнуті з позивача по справі. При цьому, враховуючи клопотання представника позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника відповідача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням принципів обґрунтованості, співмірності та пропорційності у розмірі 5 000,00 грн. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 5 000 грн. за надану правничу допомогу адвоката.

Outcome: approved