Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

Представник Харківського міського центру зайнятості (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення вартості матеріального забезпечення на випадок безробіття, в якому просить стягнути з відповідача вартість допомоги по безробіттю в сумі 14314,56 грн. та суму сплаченого судового збору. Позов мотивовано тим, що відповідач звернувся до Харківського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, йому було надано статус безробітного, з 27 серпня 2020 року по 22 серпня 2021 року призначено допомогу по безробіттю. [PERSON] перебував на обліку в Харківському міському центрі зайнятості до 01 травня 2021 року. За період з 01 березня 2021 року по 29 квітня 2021 року відповідачу виплачено на розрахунковий рахунок допомогу по безробіттю у сумі 14314,56 грн. За результатами обміну даними з Реєстру застрахованих осіб надійшла інформація щодо цивільно-правових відносин відповідача з ТОВ «Сервіс-центр «Облікові системи» у березні 2021 року. В результаті перевірки встановлено, що відповідач надавав послуги за договором про надання послуг у ТОВ «Сервіс-центр «Облікові системи» та отримав за ним винагороду, відповідно до акта надання послуг від 31 березня 2021 року, що призвело до безпідставної виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття в розмірі 14314,56 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся. Відповідач в судові засідання, призначені на 23 лютого 2023 року та 31 березня 2023 року не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Виходячи з чинного процесуального законодавства України, зокрема положень ч. 5 ст. 4, ст. 12, ст. 13, п. 2 ч. 1 ст. 43, ч. 1, ч. 3 ст. 223, ч. 4 ст. 268 ЦПК України участь в судовому засіданні є правом сторони, яким вона розпоряджається на власний розсуд. Оскільки позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. 27 серпня 2020 року [PERSON] звернувся до Харківського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного. В наданій заяві вказав, що 17 серпня 2020 року зупинив статус фізичної особи-підприємця. Просив призначити виплати допомоги по безробіттю. Рішенням Харківського міського центру зайнятості від 27 серпня 2020 року [PERSON] на підставі ч.1 ст.23 ЗУ «Про зайнятість населення» надано статус безробітного. З договору про надання послуг № 0103/21-01 від 01 березня 2021 року вбачається, що відповідач надавав послуги у сфері інформатизації підприємства ТОВ «Сервіс-центр «Облікові системи» та отримав за ним винагороду, розмір якої, відповідно до акту надання послуг № 1 від 31 березня 2021 року становить 12852,00 грн. Відповідно до довідки про нараховане та перераховане матеріальне забезпечення, яке підлягає поверненню, наданої позивачем, сума коштів, які підлягають стягненню з [PERSON] за період з 01 березня 2021 року по 30 квітня 2021 року становить 14625,78 грн. Статтею 2 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. Відповідно до положень ч. 2, ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», зареєстровані безробітні мають право на збереження права на виплату допомоги по безробіттю на період участі у громадських та інших роботах тимчасового характеру (тривалістю до 180 днів, зокрема у разі заміщення тимчасово відсутнього працівника) у розмірах, встановлених до укладення ними строкового трудового договору на участь у таких роботах є помилковим. Виконана відповідачем робота за вказаним договором не відноситься до громадських робіт. Укладений договір не є договором на виконання тимчасових робіт, послуги відповідачем надавалися за винагороду, метою укладення договору було отримання винагороди за виконану роботу, а відтак відповідач у період дії договору не належав до числа безробітних. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою. Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. У статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15 (провадження №14-445цс18) викладено правовий висновок, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Розмір матеріального забезпечення, яке підлягає поверненню складає 14625,78 грн. Матеріали справи не містять даних щодо повернення відповідачем у добровільному порядку вказаної суми. Враховуючи викладене, безпідставно виплачена допомога по безробіттю підлягає примусовому стягненню з відповідача, оскільки останній безпідставно отримував допомогу по безробіттю та в добровільному порядку не повернув отримані кошти. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved