Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються згідно рішення Рівненського міського суду від 26 січня 2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 листопада 2020 року і до повноліття дитини та стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня вступу рішення суду в законну силу і до досягнення дитиною повноліття, а також позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги мотивувала тим, що з 10 липня 2009 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 липня 2019 року шлюб розірвано. За час перебування у шлюбі [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . Згідно рішення Рівненського міського суду від 26 січня 2021 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 листопада 2020 року і до повноліття дитини. На примусовому виконанні у Гощанському відділі державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває виконавчий лист № 569/18400/20 від 26 січня 2021 року, виданий Рівненським міським судом Рівненської області. Дочка перебуває на її утриманні. Відповідач аліменти не сплачує. Згідно довідки №6118 від 22 липня 2022 року, виданої головним державним виконавцем Гощанського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Антонюк О., заборгованість [PERSON] по аліментах станом на 30 червня 2022 року становить 29 450 грн. Жодних поважних та незалежних від відповідача причин, які б не давали йому можливості сплатити борг по оплаті аліментів з липня місяця 2020 року по даний час немає. Він є працездатним, здоровим. На даний час значно погіршився її матеріальний стан, а відповідно і ступінь забезпечення їхньої дочки. Одноосібно утримувати дитину протягом багатьох років їй надзвичайно важко. З часу ухвалення рішення, а саме з 11 листопада 2020 року розмір витрат на утримання дочки значно зріс, на сьогоднішній день є недостатнім через стрімке зростання цін на споживчі товари, послуги, шкільне приладдя, одяг, взуття, предмети гігієни, оплату проїзду до навчання, медичну допомогу, ліки. Значно зросла вартість комунальних послуг, особливо матеріально важко в опалювальний сезон. Воєнний стан в країні лише погіршив її скрутне матеріальне становище. Дитина росте і розвивається, ходить до школи, відвідує секції та гуртки, її потреби зростають щороку, а тому сума в 1 500,00 грн. на місяць не є такою, що може забезпечити належне утримання дитини. Проте відповідач навіть таку незначну суму не сплачує на її утримання. На даний час їй стало відомо, що відповідач працевлаштований неофіційно, а тому має постійний стабільний дохід, а не заробляє на життя тимчасовими підробітками, як це було на момент винесення рішення 11 листопада 2020 року. Тому доцільно буде стягнення аліментів на утримання дочки в частці від його доходу, а саме в розмірі 1/4 частки усіх видів доходів. Щодо позбавлення відповідача батьківських прав вказує, що за місцем навчання дочки батько не піклується про дитину, не цікавиться її навчанням. За роки навчання жодного разу у школу не з`являвся і не звертався до педагогів з приводу навчання та виховання дочки. Дочка навчається у 6 класі, відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Жодним чином не сприяв здобуттю освіти. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця навчання дитини, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним, з вчителями дочки щодо його участі як батька у вихованні та забезпеченні здобуття освіти, ці обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом. Одночасно з ухиленням від виконання своїх обов`язків щодо забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти у відповідача є проблема - він є хронічним алкоголіком. Він самоусунувся від виховання та утримання дочки. Він зловживає алкогольними напоями протягом тривалого часу. Раніше бували випадки, що перебував у стані наркотичного сп`яніння. Вона змушена звертатися за захистом до суду, адже іншого виходу не бачить, а на її прохання припинити зловживати алкоголем відповідач не реагує, навіть задля безпеки дитини. Також, відповідач вже більше двох років ні в грошовій, ні в натуральній формі не утримує дитину. Він і раніше не давав коштів на утримання дитини, але лише два роки тому вона звернулася до суду від безвиході, хоча і винесене рішення суду проігнороване відповідачем. Вчинки відповідача та нехтування батьківськими обов`язками свідчать про повну байдужість до інтересів, навчання та розвитку дитини. Усі витрати вона несе одноосібно. Вихованням, лікуванням, розвитком дитини також займається лише вона. Жодного з покладених законом на батьків обов`язків, відповідач не виконує. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Відсутні будь-які непереборні обставини, які б створювали перешкоди у виконанні відповідачем батьківських обов`язків відносно дочки. Отже, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про його винну поведінку. Вищевикладені обставини є свідченням неналежного виконання обов`язків [PERSON] щодо виховання неповнолітньої дочки. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини доцільно позбавити [PERSON] батьківських прав. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання, що підтверджується їх розпискою. 22 березня 2023 року [PERSON] подала клопотання, в якому просила розгляд справи відкласти на іншу дату в зв`язку з її хворобою. 23 березня 2023 року [PERSON] подала клопотання, в якому просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та відмовляється від виклику свідків, також вона згідна на винесення заочного рішення. Клопотання про відкладення справи, яке подано 22 березня 2023 року, не підтримує. 23 березня 2023 року представник позивача [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, щодо виклику в судове засідання свідків відмовляється та в разі неявки відповідача до суду , не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду, враховуючи, що його місце проживання невідоме, був повідомлений належним чином, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив не подав і позивач та її представник не заперечують проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи згідно ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою позивача та її представника. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, що підтверджується розпискою. 23 березня 2023 року представник третьої особи Мазанович Н.П. подала заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи, висновок органу опіки та піклування підтримує та просить постановити рішення в інтересах дитини. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07 вересня 2022 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 лютого 2023 року задоволено клопотання позивача про виклик свідків, однак в заявах від 23 березня 2023 року позивач та її представник [PERSON] відмовилися від виклику свідків. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено судом [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 06 вересня 2011 року, серії [NUMBER] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 липня 2019 року в справі №569/11845/19, яке набрало законної сили 28 серпня 2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як слідує з виконавчого листа, виданого Рівненським міським судом Рівненської області 10 березня 2021 року в справі №569/18400/20, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2021 року, яке набрало законної сили 26 лютого 2021 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 листопада 2020 року і до повноліття дитини. Відповідно до інформації Гощанського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) №6119 від 22 липня 2022 року та довідки-розрахунку по аліментах у відділі на виконанні перебуває виконавче провадження №65071986 по виконанню виконавчого листа № 569/18400/20, виданого 26 січня 2021 року Рівненським міським судом Рівненської області. Станом на 30 червня 2022 року у [PERSON] наявна заборгованість по аліментах у розмірі 29 450 грн. Як слідує з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 06 лютого 2023 року №08-305 на сьогоднішній день вихованням та утриманням [PERSON] , [INFO] , займається мати [PERSON] . Відповідно до акту обстеження умов проживання, за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що дитина має усе необхідне для повноцінного проживання, виховання та розвитку. З пояснення [PERSON] вбачається, що батько [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо забезпечення здобуття дитиною освіти. Не турбується про дочку, не спілкується з нею. Батько самоусунувся від виховання та утримання дочки. Вважає, що для виховання дитини достатньо іноді погуляти з нею, в той час коли батько перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Він зловживає алкогольними напоями протягом тривалого часу. Ці факти зафіксовані у постановах Рівненського міського суду від 01 березня 2019 року та 02 липня 2021 року. За інформацією Рівненського ліцею №3 Рівненської міської ради [PERSON] , [INFO] , навчається у ліцеї з першого класу. Зарекомендувала себе як дисциплінована учениця. Мати [PERSON] приділяє належну увагу вихованню дочки, підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори та цікавиться шкільним життям дитини. Батько дитини [PERSON] підтримував контакт зі школою та класним керівником протягом навчання дитини у початковій школі. Після переходу до середньої ланки з класним керівником не спілкувався. 26 січня 2021 року Рівненським міським судом стягнуті аліменти з [PERSON] у розмірі 1 500 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 11 листопада 2020 року і до повноліття дитини. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів заборгованість станом на 30 червня 2022 року становить 29 450 грн. У довідці від 09 січня 2023 року, яка видана у Гощанському відділі Державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області, у період з липня 2022 року по грудень 2022 року аліменти [PERSON] на утримання дочки не сплачував. Батько дитини [PERSON] , за інформацією Гощанської селищної ради, на території с. Русивель не проживає та з 22 січня 2020 року знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . У письмовому поясненні малолітня [PERSON] , [INFO] , вказала, що не хоче бачитися, спілкуватися зі своїм татом. Мати її всім забезпечує. Купує одяг, який їй подобається, оплачує навчання. Дівчинка зазначає, що їй не потрібна увага, час проведений з татом, що все це їй дає мати, яка робить для неї все, щоб у неї було б нормальне, хороше майбутнє. Всупереч вимогам ст. 150 та 180 СК України [PERSON] не виконує батьківські обов`язки щодо виховання та утримання дитини. Батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно дочки, не проявляє батьківської турботи та любові, не спілкується з нею. Поведінка [PERSON] не відповідає вимогам сімейного законодавства та суперечить інтересам дитини. Питання про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] , розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 01 лютого 2023 року. Комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення матері дитини, прийняла рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно дочки [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вищевикладені факти, орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] . Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає перелік обов`язків батьків по вихованню та розвитку своїх дітей, а саме: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до частини четвертої статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, не спілкується з дочкою, не надає матеріальної допомоги, не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Доказів того, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків з поважних причин судом не встановлено, а тому суд вважає, що відповідач умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Проаналізувавши надані докази, а також вищевказані законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, законності та справедливості, суд доходить висновку, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї неповнолітньої дитини, тому, вважає необхідним позбавити його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідача права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі зміни свого ставлення до дитини, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до частини другої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною третьою статті 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За змістом статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом наведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, Сімейний кодекс України встановлює підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17. Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що стягувач бажає змінити спосіб стягнення аліментів, визначивши його у частці від доходу відповідача, відповідно суд доходить висновку про необхідність зміни аліментів, що стягуються з відповідача у твердій грошовій сумі та враховуючи положення законодавства щодо права того з батьків, з яким проживає дитина, вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягувати в подальшому з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхньої спільної дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимоги про зміну розміру аліментів, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, а судовий збір за позовну вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 992 грн. 40 коп.

Outcome: approved