Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

21.10.2022 позивачка звернулась до суду з позовом, у якому просить: - визнати припиненим з 21.10.2022 трудовий договір, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрравлик» та позивачкою, як старшим робітником по догляду за тваринами; - зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрравлик» здійснити нарахування позивачці заробітної плати за період з 24.02.2022 по 21.10.2022; - стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що в червні 2017 року прийнята на роботу в ТОВ «Укрравлик» та призначена на посаду старшого робітника по догляду за тваринами. У зв`язку з бойовими діями та частковою окупацією Харківської області, змушена виїхати на тимчасове проживання в с. Сидоренкове Богодухівського району Харківської області. З цих же причин ТОВ «Укрравлик» призупинив свою роботу, не здійснює господарську діяльність, заробітна плата з лютого 2022 року по теперішній час не нараховується і не виплачується. Але відповідних документів про призупинення діяльності чи про простій на підприємстві, не надано. Крім того, станом на 26.09.2022 не здійснюється нарахування та сплата внесків до пенсійного фонду та податків. Як зазначає позивачка, через відсутність заробітку та необхідність пошуку роботи вважає необхідним розірвати трудовий договір, з чим звернулася до керівництва відповідача, написала заяву про звільнення, яку направила засобами поштового зв`язку та Viber (+380 69-80-081-300), але лист повернуто у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Такі дії роботодавця, на погляд позивачки, є неправомірними, що вплинуло на її психологічний стан, оскільки не має змоги самостійно розпоряджатися правом на працю та вибирати самостійно місце роботи, не може забезпечити сім`ю грошовими коштами, що погіршило матеріальне становище. Наполягає, що на неї вплинула тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, характер порушення права, що вимагає додаткових зусиль для організації життя, зокрема, звернення до судів за захистом порушеного права. На підставі\~ухвали\~суду\~від\~21.10.20212 відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України до суду не надходило. Копію позовної заяви та доданих до неї документів направлено відповідачу, але повернуто 02.12.2022 за закінченням терміну зберігання. Крім того, у відповідності до ч.10 ст.187 ЦПК України виклик ТОВ «Укрравлик», як відповідача у справі, здійснено через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК України порядку та встановлені судом строки сторони не скористалися. Враховуючи положення ч.8 ст.178 ЦПК України, 15.12.2022 судом ухвалено заочне рішення на підставі наявних доказів в порядку ст.279,280 ЦПК України, яким позов задоволено. 17.01.2023 представник відповідача [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 02.02.2023 заяву представника відповідача задоволено, заочне рішення від 15.12.2022 скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 16.02.2023 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначає, що наказом від 24.03.2022 № б/н у зв`язку зі збройною агресією проти України з метою збереження життя та здоров`я позивачки, як старшого робітника з догляду за тваринами, враховуючи неможливість обох сторін трудових відносин виконувати свої обов`язки, дія трудового договору, укладеного між позивачкою та ТОВ «Укрравлик», призупинена з 24.03.2022 до припинення або скасування воєнного стану. Звертає увагу, що у межах спірних правовідносин дійсно склалися такі обставини, коли роботодавець очевидно не має можливості надати позивачці роботу, яка в свою чергу позбавлена можливості безпечно її виконувати, з огляду на перебування території Циркунівської сільської громади, де розташоване ТОВ «Укрравлик», під окупацією з перших днів збройної агресії проти України. Посилаючись на положення Конституції України, Закони України «Про правовий режим воєнного стану», «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» вважає, що призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам в даному випадку покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України, що свідчить про безпідставність позовних вимог, в тому числі щодо відшкодування моральної шкоди, які є похідними, тоді як відповідач не вчинив по відношенню до позивача будь-яких неправомірних дій. Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК України порядку та встановлені судом строки сторони не скористалися. В судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог. Разом з тим, вказала, що їй не виплачена заробітна плата за відпрацьовані години у лютому 2022, в інший період на підприємстві відповідача не працювала, до центру зайнятості з приводу працевлаштування або розірвання трудового договору не зверталась. Представник відповідача, посилаючись на викладені у відзиві обставини, просив відмовити в задоволенні позову повністю через відсутність з його боку будь-яких неправомірних дій по відношенню до позивачки. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що з червня 2017 року [PERSON] працювала в ТОВ «Укрравлик», що підтверджується довідкою, наданою за формою ОК-5 Управлінням обслуговування громадян Обласного управління в Харківській області Пенсійного фонду України. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 26.09.2022, за період з 1 по 2 квартал 2022 інформація про доходи [PERSON] відсутня. Із виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрравлика» взято на облік як платник податків з 18.10.2016, місцезнаходження товариства: [ADDRESS] . У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, з 24.02.2022 відповідно до ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану (Указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022). Наказом директора товариства [PERSON] від 24.03.2022 №б/н у зв`язку зі збройною агресією проти України з метою збереження її життя та здоров`я, як старшого робітника з догляду за тваринами, враховуючи неможливість обох сторін трудових відносин виконувати свої обов`язки, дія трудового договору, укладеного між позивачкою та ТОВ «Укрравлик», призупинена з 24.03.2022 до припинення або скасування воєнного стану. 31.08.2022 позивачка звернулась до директора ТОВ «Укрравлик» [PERSON] із заявою, в якій просить звільнити її з посади старшого робітника по догляду за тваринами за власним бажанням, в зв`язку із введенням бойових дій у районі, в якому розташовано підприємство та загрози для життя і здоров`я, згідно ст.38 КЗпП. Виплатити компенсацію за невикористану відпустку за період роботи 2021-2022. Трудову книжку направити замовним листом на адресу: [ADDRESS] . Трудовий договір розірвати з 01.09.2022. У цей же день заяву направила на адресу: [ADDRESS] , що підтверджується фіскальним чеком від 31.08.2022. 03.09.2022 позивачка повторно направила лист із заявою про звільнення на ім`я [PERSON] на адресу: [ADDRESS] , що підтверджується фіскальним чеком від 03.09.2022 року. Проте листи повернулись за закінченням терміну зберігання. Слід відзначити, що офіційна адреса місцезнаходження товариства: [ADDRESS] . З 13.09.2022 [PERSON] взята на облік як внутрішньо-переміщена особа, фактичне місце проживання: [ADDRESS] , про що свідчить довідка №6306-7001500952 від 13.09.2022. Ст.43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Ст.55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За змістом ст.38 КЗпП працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до положень ст.4 ЗУ «Про\~організацію трудових\~відносин в\~умовах воєнного\~стану» у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури). Ст.7 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» вказує, що внутрішньо переміщена особа, яка не мала можливості припинити трудовий договір (інший вид зайнятості) відповідно до п.1 ст.36, ст.38,39 КЗпП України у зв`язку з неможливістю продовження роботи за таким трудовим договором (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю і соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття має право припинити такий трудовий договір в односторонньому порядку, подавши до центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору. Із наданих доказів, позивачка взята на облік як внутрішньо-переміщена особа, однак доказів того, що вона подавала до центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору, до суду надано не було. З огляду на викладене, позовні вимоги про визнання припиненим з 21.10.2022 трудового договору, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрравлик» та позивачкою, як старшим робітником по догляду за тваринами задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України, ст.1 ЗУ «Про\~оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. За ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Указом Президента України від\~24.02.2022\~року №\~64/2022 на території України строком на 30 діб введено воєнний стан, який затверджено Законом України № 2101-ІХ, який неодноразово продовжувався, в останній раз Указом Президента\~України «Про\~продовження строку\~дії воєнного\~стану в\~Україні» від\~06\~лютого 2023\~року №\~58/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені ст.43-46 Конституції України. Разом з тим, відповідно до ст.64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені ст.24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції. Відповідно до пп.5 п.1 ст.6 ЗУ «Про\~правовий режим\~воєнного стану» в Указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. П.3 Указу Президента України від\~24.02.2022\~№ 64/2022 визначає, що тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст.30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч.1 ст.8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану». Верховною Радою України 15.03.2022 прийнято ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ, який набув чинності 24 березня 2022 року, яким встановлено особливості регулювання трудових відносин на період воєнного стану. Відповідно до ч.1-3 ст.13 ЗУ «Про\~організацію трудових\~відносин в\~умовах воєнного\~стану» призупинення\~дії трудового\~договору -\~це тимчасове\~припинення роботодавцем\~забезпечення працівника\~роботою і\~тимчасове припинення\~працівником виконання\~роботи за\~укладеним трудовим\~договором. Дія\~трудового договору\~може бути\~призупинена у\~зв`язку з\~військовою агресією\~проти України,\~що виключає\~можливість надання\~та виконання\~роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Ч.4 ст.13\~Закону передбачає, що відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. З огляду на викладене, позовні вимоги про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрравлик» здійснити нарахування позивачу заробітної плати за період з 24.02.2022 по 21.10.2022 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Згідно з ст.237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Враховуючи, що відповідачем видано наказ про призупинення дії трудового договору у зв`язку із збройною агресією проти України та з метою збереження життя та здоров`я позивачки, відшкодування їй заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України, що в свою чергу спростовує доводи позивачки про завдання їй моральної шкоди саме відповідачем, тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. З огляду на встановлені судовим розглядом обставини, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved