Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

В січні 2022 року позивач звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Перша дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер її цивільний чоловік - [PERSON] , з яким вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, починаючи з 2008 року. За час спільного проживання вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, проживали за однією адресою за її місцем проживання - [ADDRESS] . В 2017 році [PERSON] почав тяжко хворіти, у нього були значні проблеми з серцем, вона разом з ним їздила до м. Києва, де йому проводили операцію на серці, лікування проводились за спільні кошти її та [PERSON] . Будучи віруючими людьми, в 2018 році вона та [PERSON] вінчалися за православним обрядом. Позивач зазначає, що після смерті [PERSON] вона звернулась до Першої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом. 09.10.2021 року державним нотаріусом Кравцовою А.І. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності за законом у зв`язку з тим, що згідно порядку черговості спадкоємцями першої черги є діти померлого - [PERSON] та [PERSON] та у зв`язку з необхідністю встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в судовому порядку. Їй стало відомо, що відповідачі також звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини та відповідно вже отримали свідоцтва про право власності на спадкове майно за законом. Їй відомо, що вона не має права на спадкове майно за наявності спадкоємців 1 черги спадкування, проте вона є інвалідом 3 групи, тому має право на призначення їй пенсії в зв`язку із втратою годувальника. 20.10.2021 року вона звернулась до ГУ Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, проте листом від 29.10.2021 року їй було відмовлено у призначенні такої пенсії з посиланням на відсутність рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю, тому вона змушена звернутись до суду із даним позовом. Посилаючись на зазначене, позивач просить встановити факт її постійного проживання однією сім`єю із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , не менше 5 років, починаючи з 2008 року до часу відкриття спадщини [INFO] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2022 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду цієї справи. Ухвалою судді від 08.06.2022 року відкрито загальне провадження у цивільній справі з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.08.2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі. У наданій суду заяві від 29.03.2023 року представник позивача просив проводити розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не надали. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у наданій суду заяві просив розглянути справу у його відсутність. Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду за наявними у справі доказами та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача з представником, свідків, ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.5 ч.1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснено, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду з вимогою про встановлення фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статі часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.2 цієї статті - не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] помер [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 18.03.2021 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). [PERSON] , [INFO] , вважаючи себе спадкоємцем [PERSON] четвертої черги, оскільки вона з 2008 року та на день його смерті проживала з ним однією сім`єю, в квітні 2021 року звернулась до Першої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом. Відповідно до копії спадкової справи № 185/2021, наданої на ухвалу суду Першою дніпровською державною нотаріальною конторою, з заявами до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] , померлого [INFO] , крім [PERSON] звернулися його сини - [PERSON] , а також [PERSON] , який відмовився від прийняття належної йому частини спадкового майна за законом на користь [PERSON] . 01.10.2021 року державним нотаріусом Першої дніпровської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем майна [PERSON] , померлого [INFO] , є його син [PERSON] , [INFO] , спадщина, на яку видане свіцдоцтво, складається: з 15/100 часток домоволодіння [ADDRESS] . Листом від 09.10.2021 року за № 2760/02-14 державним нотаріусом Кравцовою А.І. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з посиланням на те, що згідно порядку черговості спадкоємцями першої черги є діти померлого - [PERSON] та [PERSON] , а також в зв`язку з необхідністю встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] в судовому порядку. Позивач посилається на те, що є інвалідом 3 групи, тому вона з метою реалізації свого права на призначення їй пенсії в зв`язку із втратою годувальника, 20.10.2021 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника - [PERSON] . Листом від 29.10.2021 року [PERSON] зазначеним управлінням було відмовлено у призначенні такої пенсії з посиланням на відсутність рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] , тому вона змушена звернутись до суду із даним позовом. Суд вважає, що в ході розгляду даної справи є доведеним факт постійного проживання [PERSON] однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , не менше 5 років, починаючи з 2008 року до часу відкриття спадщини [INFO] . При цьому встановлено, що в період спільного проживання [PERSON] та [PERSON] проживали в належному позивачці будинку за адресою [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, спільно харчувалися, сплачували із спільних коштів за житлово-комунальні послуги, між ними були добрі відносини, вони піклувались один про одного, тобто їх відносини мали ознаки, притаманні сім`ї. В 2017 році [PERSON] почав тяжко хворіти, у нього були значні проблеми з серцем, позивачка разом з ним їздила до м. Києва, де йому проводили операцію на серці, лікування проводились за спільні її та [PERSON] кошти. У вказаний позивачем період часу [PERSON] та [PERSON] у офіційних зареєстрованих шлюбах з іншими особами не перебували, що підтверджується листом Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області від 07.12.2022 року та копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 07.04.2021 року повторно Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , яка була дружиною [PERSON] , померла [INFO] . Будучи віруючими людьми, 15.07.2018 році [PERSON] та [PERSON] вінчалися за православним обрядом у Губанівському Храмі Покрови, що підтверджується копією Свідоцтва про Вінчання . Факт проживання [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з [PERSON] в період з 2008 по 17 березня 2021 року підтверджується фотокартками із зображенням позивачки та [PERSON] з їх родичами та знайомими, поясненнями в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] та [PERSON] жили однією сім`єю як чоловік та жінка з 2008 року. Вона дружить багато років з [PERSON] , з якою раніше працювала разом, з [PERSON] була знайома з 2006 року, коли він її приймав на роботу. В 2008 році [PERSON] купила будинок і з 2008 року вони стали з [PERSON] в ньому проживати однією сім`єю як чоловік та жінка, мали спільний бюджет, разом купували необхідні речі, разом їздили відпочивати, на рибалку, згодом обвінчалися. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знайома з [PERSON] близько 25 років, вчились разом у коледжі, вона її кума. Вона - свідок знайома з [PERSON] з 2008 року і з цього часу їй стало відомо, що [PERSON] та [PERSON] проживають однією сім`єю як чоловік та жінка в приватному будинку, що належить [PERSON] , вони вели як подружжя сумісне господарство, вони обвінчалися, вона бувала багато разів у них в гостях. Їй відомо, що у [PERSON] було хворе серце, в лікарні м. Києва йому робили операцію. Вона була на похованні [PERSON] , вони з [PERSON] часто їздять на його могилу на кладовище. Їй відомо, що у [PERSON] є два сини, невістки, вони часто бували у них в гостях. З`ясовано, що встановлення факту, який має юридичне значення, а саме факту проживання однією сім`єю з [PERSON] на день його смерті позивачці необхідно для оформлення пенсії по втраті годувальника після смерті [PERSON] . У ст. 3 СК України зазначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99, до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт. Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (КЦС ВС від 07.02.2018 р. №127/1765/16). Доказами спільного проживання можуть бути показання свідків, довідка ЖЕК або запис у будинковій книзі, відмітка в паспорті, наявність у спадкоємця свідоцтва про смерть та інших особистих речей і документів померлого, медичне обслуговування за спільною адресою, довідки з відповідних органів самоврядування про факт проживання однією сім`єю, трафіки мобільних телефонів, де буде видно, що особи ночували за однією адресою, тощо. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт постійного проживання [PERSON] однією сім"єю як чоловік та жінка без шлюбу з [PERSON] , померлим [INFO] , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, починаючи з 2008 року по 17 березня 2021 року, оскільки вони спільно проживали, бути пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет та спільне харчування, позивач піклувалася про [PERSON] , вони мали взаємні права та обов`язки, чим підтверджується реальність їх сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, що відповідає роз`ясненням КЦС ВС від 07.02.2018 р. у справі №127/1765/16, тому позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог позивача відповідачами суду не надано. Ухвалюючи рішення у справі про задоволення позовних вимог, суд враховує те, що відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України та заявленого клопотання витрати по справі слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved