Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

У червні 2022 у провадження Запорізького районного суду Запорізької області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Хортицький відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро), про поділ спільного майна подружжя, припинення права власності на частку у спільному майні і визнання права власності. Позов, з урахуванням уточнених позовних вимог, обгрунтовано тим, що 28.12.2002 між сторонами було укладено шлюб, який 14.05.2019 було розірвано Хортицьким районним судом м. Запоріжжя. Під час шлюбу у сторін народилися четверо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із батьком. 15.06.2018 Хортицьким районним судом м. Запоріжжя було винесено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей у розмірі частини її доходів. 20.06.2012 за спільні кошти у період перебування у шлюбі сторонами була придбана земельна ділянка, площею 0,1748 га, розташована на території Долинської сільської ради за адресою: [ADDRESS] . Згідно із оцінкою ПП [PERSON] вартість земельної ділянки станом на 30.05.2022 складає 90\~000 грн. 20.06.2012 за спільні кошти у період перебування у шлюбі сторонами був придбаний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці 1748,00 кв м (кадастровий номер земельної ділянки 2322183505:19:001:0197). Згідно із звітом про оцінку майна №130223-3 ТОВ «Центр надання послуг» вартість житлового будинку станом станом на 13.02.2023 становить 145844 грн. Згідно із довідкою Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Дніпро) від 27.05.2022 заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.05.2022 [PERSON] складає 151\~219 грн. Жодним іншим чином [PERSON] участі у утриманні спільних дітей не приймає. Посилаючись на вказані обставини, а також те, що місце перебування [PERSON] йому невідомо, у будь-якому разі [PERSON] не погасить заборгованість по аліментам, просить суд: визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,1748 га, розташовану на території Долинської сільської ради за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 2322183505:19:001:0197) та житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці 1748,00 кв м (кадастровий номер земельної ділянки 2322183505:19:001:0197); визнати частину вказаної земельної ділянки та частини зазначеного житлового будинку за [PERSON] та частину вказаної земельної ділянки та частини зазначеного житлового будинку за [PERSON] ; припинити право власності [PERSON] на частину вказаної земельної ділянки та частину вказаного житлового будинку; визнати за [PERSON] право власності на частину вказаної земельної ділянки та частину вказаного житлового будинку, які належать [PERSON] у рахунок погашення заборгованості по аліментам станом на 01.05.2022 у розмірі 151219,34 грн. Позивач до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 122), через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.132). Відповідачка до суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с.103,110,125). Заяв та клопотань, відзиву на позовну заяву до суду не надходило. Представник третьої особи до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.123). В матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи (а.с.126). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступне. Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.12.2002, що підтверджено копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.79). Шлюб між ними було розірвано 14.05.2019 рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя (а.с.23-24). Під час шлюбу [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки від 20.06.2012 року, за яким вона набула у власність земельну ділянку площею 0,1748 га, розташовану на території Долинської сільської ради за адресою: [ADDRESS] , із цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки 2322183505:19:001:0197. Вказаний договір укладено за згодою чоловіка покупця [PERSON] та посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В., зареєстровано в реєстрі за №2449 (а.с.18-22). Згідно із експрес-оцінкою ПП [PERSON] від 30.05.2022 очікувана вартість продажу на ринку нерухомості земельної ділянки, кадастровий номер 2322183505:19:001:0197, площею 0,1748 га, складає 90000 грн (а.с.31,34). У той же день, 20.06.2012 року [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, за яким вона набула у власність житловий будинок [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 1748 кв. м. Вказаний договір укладено за згодою чоловіка покупця [PERSON] та посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В., зареєстровано в реєстрі за №2445 (а.с.116-118). Згідно із звітом №130223-3 від 13.02.2023 ринкова вартість житлового будинку [ADDRESS] скаладає 145844 грн (а.с.119). Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини, починаючи з 15.02.2018 до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.25-27). Відповідно до листа державного виконавця Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) №5739 від 27.05.2022 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на 01.05.2022 складає 151219,34 грн (а.с.32-33). Згідно із довідкою виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 24.03.2021 [PERSON] проживає без реєстрації з 01.09.2012 по даний час за адресою: [ADDRESS] , і має такий склад сім`ї: донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] (а.с.30). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Зі змісту п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. З матеріалів справи встановлено, що сторони 28.12.2002 зареєстрували шлюб, який було розірвано 14.05.2019. В період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі ними набуто земельну ділянку, площею 0,1748 га, розташовану на території Долинської сільської ради за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 2322183505:19:001:0197) та житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , право власності на які зареєстровано за відповідачкою [PERSON] .. Отже, в силу приписів ст. 60, 61, 68 СК України дане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя та відповідно до вимог ст. 69, 70 СК України може бути розділене між ними в рівних частках, тобто, по частці кожному. Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач також просить припинити право власності відповідачки на належні їй частину спільного сумісного майна подружжя та визнати за ним право власності на вказані частки в рахунок погашення заборгованості по аліментам на утримання спільних дітей. Надаючи оцінку вимогам позивача та обраному ним способу захисту прав, суд виходить з наступного. Припинення права власності регламентовано ст.365 ЦК України, а саме право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. При цьому право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року справа №6-68цс14 та постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року справа №520/1194/15-ц, від 30 травня 2018 року справа №760/8958/15-ц. Суд наголошує на тому, що положення Сімейного кодексу України, які встановлюють обов`язок батьків утримувати своїх дітей, передбачають відповідальність за прострочення сплати аліментів. Діючим законодавством передбачена така відповідальність боржника, як можливість звернення стягнення на його майно в рахунок погашення заборгованості по аліментах, що передбачено ч.2 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». Так, передбачена законом можливість стягувача звернутись із позовом для відновлення порушених прав дитини щодо погашення заборгованості за аліментами шляхом звернення стягнення на майно боржника, у взаємозв`язку з положеннями ЦК України визначає можливість застосування такого способу захисту як припинення права власності на частку боржника в майні в рахунок погашення заборгованості по аліментам. На переконання суду, такий спосіб захисту не суперечить ст. 15, 16 ЦК України та є дієвим за доведення наявності такого розміру заборгованості по аліментам, який буде співмірним з вартістю майна. Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні спору суд виходить з доведеності позивачем обставин ухилення відповідачки від сплати аліментів на утримання спільних дітей, наявності істотного розміру заборгованості, який з урахуванням вартості спірного майна та частки відповідачки у праві власності, є співмірним. При цьому, бездіяльність відповідачки щодо непогашення нею заборгованості є свідченням порушення прав та інтересів, у тому числі, і малолітніх дітей сторін. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі (з урахуванням уточнених позовних вимог). Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2977,20 грн. (а.с.1,2,115) На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved