Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнути з такої на користь позивача аліменти на утримання доньки у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 лютого 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Свою позицію мотивує тим, що з 09 січня 2001 року по 28 грудня 2022 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилося двоє дітей, а саме доньки [PERSON] , [INFO] , яка на даний час досягла повноліття, та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 28 грудня 2022 року, яке набрало законної сили 30 січня 2023 року, шлюб між сторонами розірвано, після розірвання шлюбу залишено відповідачці [PERSON] її шлюбне прізвище - « [PERSON] »; дитину, а саме доньку [PERSON] , [INFO] , залишено на подальше проживання, виховання та утримання разом з батьком - [PERSON] . Як під час шлюбу, так і після його розірвання неповнолітня донька [PERSON] знаходилася і знаходиться на повному фізичному та матеріальному утриманні позивача, який офіційно працевлаштований, має постійний, стабільний та достатній матеріальний дохід, позитивно характеризується за місцем проживання, роботи та служби. Натомість відповідач протягом останніх років проживає окремо від позивача та дітей, влаштовує своє життя, взагалі не бере участі у вихованні та розвитку неповнолітньої доньки, не надає добровільної матеріальної допомоги на її утримання, взагалі не навідує та не спілкується з нею, не цікавиться її духовним та фізичним розвитком, здоров`ям, навчанням, захопленнями тощо. В утриманні, навчанні та вихованні неповнолітньої [PERSON] позивачу допомагає старша донька [PERSON] . Оскільки усі питання щодо утримання, виховання та піклування вирішуються позивачем одноособово, без участі та підтримки зі сторони відповідача, така повністю самоусунулася від виконання покладених на неї батьківських обов`язків, повністю втратила з донькою будь-який контакт, а на неодноразові прохання виконувати батьківські обов`язки належним чином вона свідомо не реагує, тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді Перечинського районного суду від 23 лютого 2023 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, відтак призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. Крім цього, залучено орган опіки та піклування Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області до участі у даній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача. У підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Штефаняк І.І. позовні вимоги підтримали повністю та просили такі задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. У судове засідання представник Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області як органу опіки та піклування не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та надала висновок органу опіки та піклування як додаток до рішення виконавчого комітету Дубриницької сільської ради від 15 березня 2023 року № 516, а також копію акту обстеження умов проживання. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей, а саме доньки [PERSON] , [INFO] , яка на даний час досягла повноліття, та [PERSON] , [INFO] (а. с. 14, 15). Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 28 грудня 2022 року, яке набрало законної сили 30 січня 2023 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 09 січня 2001 року Виконкомом Новоселицької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис № 1; після розірвання шлюбу залишено відповідачці [PERSON] її шлюбне прізвище « [PERSON] »; дитину, а саме доньку [PERSON] , [INFO] , залишено на подальше проживання, виховання та утримання разом з батьком - [PERSON] (а. с. 17-20). Крім цього встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітньої доньки [PERSON] , що підтверджується висновком органу опіки та піклування Дубриницької сільської ради про доцільне (недоцільне) позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що є додатком до рішенням виконавчого комітету Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 15 березня 2023 року № 516, в резолютивній частині якого уповноважений орган вважає за доцільне надати згоду на позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , як таку, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків (а. с. 37-40). Із висновку органу опіки та піклування також вбачається, що як під час шлюбу, так і після його розірвання неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , знаходилася і знаходиться на повному матеріальному утриманні батька [PERSON] , [INFO] . Він офіційно працевлаштований, має постійний, стабільний дохід, позитивно характеризується за місцем проживання. Також встановлено, що мати дитини [PERSON] , [INFO] , протягом останніх років проживає окремо від сім`ї, влаштовує своє особисте життя, не бере участі у вихованні та розвитку неповнолітньої доньки, не надає коштів на її утримання, не навідує її, не спілкується та не цікавиться її здоров`ям та навчанням. В утриманні, навчанні та вихованні неповнолітньої [PERSON] батькові допомагає старша донька [PERSON] , [INFO] . Мати не цікавиться навчанням дитини, не навідує батьківські збори. Дитину до школи приводить і забирає старша сестра [PERSON] , [INFO] . Батько [PERSON] з квітня місяця мобілізований в ЗСУ (а. с. 45-46, 47-51). Так, відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Neulinger and Shuruk v. Switzerland», заява № 41615/07, п. 135; рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року у справі «M.S. v. Ukraine», заява № 2091/13, п. 77). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine», заява № 10383/09, п. 100). Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 155 цього Кодексу батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18 (провадження № 61-19550св19), від 24 грудня 2020 року у справі № 676/3740/19 (провадження № 61-8098св20), від 28 липня 2021 року у справі №225/134/20 (провадження № 61-18248св20), від 12 серпня 2021 року у справі № 263/401/20 (провадження № 61-8118св21). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Як роз`яснено в п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Таким чином, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , тому суд вважає, що її слід позбавити батьківських прав відносно останньої. При цьому, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи те, що позов щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав підлягає задоволенню, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання малолітньої доньки. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 183 цього Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Отже, що стосується розміру аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] , то з урахуванням вищевказаних норм та ч. 1 ст. 182 СК України, а також того, що відомості про заробіток (дохід) платника аліментів у матеріалах справи відсутні, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання доньки в мінімальному розмірі, а саме однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного та

Outcome: approved