Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

представник - адвокат Скочиляс І.М. в інтересах [PERSON] , як законного представника [PERSON] , звернулася до суду з позовом до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, а також судових витрат у справі. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 09.02.2020 відбулася ДТП, під час якої водій автомобіля марки «МАН», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , рухаючись по а/д Київ-Чоп зі сторони м. Львів у напрямку м. Рівне в с. Кам`яниця, Дубенського району допустив наїзд на пішохода [PERSON] . В результаті ДТП останній отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких помер на місці події. За фактом вказаної ДТП 09.02.2020 були внесені відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант». 04.09.2020 на адресу СК «Альфа-Гарант» було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування для дружини та сина загиблого. Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту складала 226 704 грн, з яких для дружини загиблого [PERSON] 28338 грн - моральна шкода, для сина [PERSON] 28 338 грн - моральна шкода та 170 028 грн - відшкодування на утримання. У листі ТДВ «СК «Альфа-Гарант» від 01.04.2021 зазначено, що було прийнято рішення сплатити частину страхового відшкодування, а саме моральну шкоду у сумі 56 676 грн, а 30 699,50 грн відшкодування на утримання, а також те, що інша частина грошових коштів буде проводитися щомісячно у розмірі 2361,50 грн, до повного погашення. Дане рішення було оскаржене позивачкою та рішенням Дубенського міськрайонного суду від 25.01.2022 стягнуто з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» страхове відшкодування на утримання дитини у розмірі 118 075 грн, пеню у розмірі 15 143,29 грн, 3% - 2 856,92 грн, інфляційні витрати у розмірі 6 724,35 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Постановою апеляційного суду від 04.10.2022 рішення Дубенського міськрайоного суду залишено без змін. 17.10.2022 на банківський рахунок позивача надійшли грошові кошти у розмірі 148 076,56 грн. Позивач вважає, що прострочення виконання грошового зобов`язання тягне за собою відповідальність, передбачену законом та договором, а саме згідно ЗУ «Про страхування» страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені). Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 25.03.2022 штрафні санкції були стягнені з відповідача за період з 02.04.2021 по 28.12.2021. Враховуючи наведене, позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню пеня, 3% річних та інфляційні втрати за період з 29.12.2021 по 16.10.2022 включно, що становить 61 274,17 грн, з яких пеня - 30700,84 грн, 3% річних - 2726,39 грн, інфляційні втрати - 27 846,94 грн. Ухвалою від 07 лютого 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачем 27.02.2023 подано відзив на позовну заяву, згідно якого вважає вимоги до товариства необґрунтованими. В обґрунтування відзиву зазначає, що 25.01.2022 Дубенський міськрайонний суд ухвали рішення про стягнення з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» страхового відшкодування. 14.10.2022 Товариство на виконання вказаного рішення сплатило на користь позивача страхове відшкодування, тобто вчасно виконало судове рішення після набрання ним законної сили. Також вказує, що до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік, за таких обставин позивач мав право до 02.04.2022 звернутися до суду з позовом про стягнення пені, натомість звернувся зі спливом річного строку в лютому 2023 року. Крім того, вважає, що наявність військової агресії РФ проти України та введення воєнного стану, який триває на даний час, є підставою звільнення відповідача від обов`язку зі сплати штрафних санкцій. Просить у позові відмовити у повному обсязі. 21 березня 2023 року представник позивача - адвокат Скочиляс І.М. подала до суду відповідь на відзив, у якому вказує, що хоча СК «Альфа-Гарант» виконало у розумний строк рішення Дубенського міськрайонного суду від 25.01.2022, проте прострочило 90-денний строк для прийняття рішення і виплати страхового відшкодування позивачу. Розрахунок штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань був виконаний за 91 день, а саме з 02.04.2021 по 28.12.2021, законність і обгрунтованність якого була встановлена рішенням суду. Щодо позовної давності зазначає, що стягнення штрафних санкцій є похідною позовною вимогою, не може існувати окремо від основного відшкодування, а тому теж стосується правовідносин, які виникли внаслідок смерті потерпілого. Також вважає, що відповідач не надав до суду жодних доказів зв`язку несвоєчасної виплати страхового відшкодування із запровадженням воєнного стану. Звертає увагу, що відзив не містить доказів надсилання останнього стороні позивача, а тому не має братися судом до уваги. У судому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення повідомлявся, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи подання представником відповідача відзиву та належне повідомлення про час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розгляд справи проводити за його відсутності. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі зареєстрованому Радивилівським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області 02.08.2016. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] » (а.с. 11). У свідоцтві про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , який народився [INFO] , батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 18). Як зазначено у постанові від 30.10.2020 про закриття кримінального провадження, 09.02.2020 о 20:31 на 389 км+800 м автодороги Київ-Чоп, що поблизу с. Кам`яниця, Дубенського району, Рівненської області, трапилась дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій автомобіля марки «МАН», р.н. [NUMBER] , [PERSON] , рухаючись по автомобільній дорозі Київ-Чоп зі сторони м. Львова в напрямку м. Рівне в с. Кам`яниця, Дубенського району, допустив наїзд на пішохода [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди останній отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких помер на місці події. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 09.02.2020 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020180000000034 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Кримінальне провадження закрито за відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 23-25). Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , як володільця транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ТДВ СК «Альфа-Гарант» (поліс № АО 5871776) (а.с. 19). 04.09.2020 на адресу ТДВ СК «Альфа-Гарант» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування для дружини та сина загиблого - [PERSON] та [PERSON] . Загальна сума страхового відшкодування, з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування, складає 226704 грн, з яких: для дружини [PERSON] 28338 грн - моральна шкода, для сина [PERSON] - 28338 грн - моральна шкода, 170028 грн - відшкодування на утримання неповнолітньої дитини (а.с. 6). У листі ТДВ СК «Альфа-Гарант» вих. № 12/1355 від 01.04.2021 зазначено, що було прийнято рішення сплатити частину страхового відшкодування одноразово, а саме моральну шкоду у розмірі 56676 грн та 30699,50 грн відшкодування на утримання та те, що інша частина грошових коштів по втраті годувальника буде проводитись щомісячно до 30 числа кожного місяця у сумі 2361, 50 грн до повного погашення (а.с. 26). Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 25 січня 2022 року задоволено позовні вимоги [PERSON] в інтерсах [PERSON] та стягнуто з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» страхове відшкодування на утримання дитини у розмірі 118 075 грн, пеню у розмірі 15 143,29 грн, 3% - 2 856,92 грн, інфляційні витрати у розмірі 6 724,35 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Постановою апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року рішення Дубенського міськрайоного суду залишено без змін (а.с. 50-56). Зі змісту позовної заяви вбачається, що 17 жовтня 2022 року на банківський рахунок позивача надійшли грошові кошти (страхове відшкодування, штрафні санкції та витрати на правову допомогу) у розмірі 148 076,56 грн. Даний факт також підтверджується показами представника позивача та обставинами, викладеними у відзиві. Однак, позивач вважає, що прострочення виконання грошового зобов`язання тягне за собою відповідальність, передбачену законом. Згідно розрахунку, позивач просить стягнути з відповідача 61 274,17 грн, з яких пеня - 30700,84 грн, 3% річних - 2726,39 грн та інфляційні втрати - 27846,94 грн за період з 29.12.2021 року по 16.10.2022 року (а.с. 5). Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній в договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За визначенням ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Закон регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За визначенням п. 9.1 ст. 9 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. З наведеного можна зробити висновок, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Така правова позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 06.06.2012 у справі №303/2147/14-ц (провадження №6-49цс12), а також Верховного Суду, викладеними у постановах від 30.01.2018 у справі №910/17993/15, від 28.02.2018 у справі №149/344/15-ц, від 06.06.2019 у справі №758/8819/16-ц, від 26.06.2019 у справі №760/2905/16-ц, від 04.09.2019 у справі №280/2625/13-к, від 16.10.2019 у справі №452/3519/15. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №910/22034/15 зроблений висновок, що ст. 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, з яким погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 (провадження №12-14гс18). З огляду на викладене, існує стала судова практика Верховного Суду, що в разі прострочення боржником (страховою компанією) виконання грошового зобов`язання, передбаченого договором страхування, зокрема, виплати суми страхового відшкодування, страхова компанія зобов`язана на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням встановлених фактичних обставин та вищенаведених вимог закону, суд приходить до переконання, що між сторонами спору виникло грошове зобов`язання, яке відповідачем було виконано на підставі судового рішення про стягнення виплат страхового відшкодування. Проте, така виплата була проведена відповідачем несвоєчасно та здійснена із простроченням, а тому, незалежно від її проведення, відповідач як боржник, внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання несе майнову відповідальність перед позивачем . Суд погоджується з наданим стороною позивача розрахунком пені, % річних та інфляційних нарахувань (а.с.6,7) та вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Альтернативного розрахунку, зокрема проведеного відповідачем, до суду не надходило та до матеріалів справи не долучалося, а в судовому засіданні не досліджувалося. Щодо нарахування пені за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд враховує, що наслідки прострочення страховиком відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну, визначені нормами ст. 36 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно з п. 36.5 якої за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно розрахунку суми пені, заявленої позивачем, нею зазначено період прострочення з 29.12.2021 по 16.10.2022. У відзиві на позов представник відповідача просив застосувати до вимог про стягнення пені спеціальний строк позовної давності в один рік. З огляду на викладене суд вважає зазначити наступне. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховуєтьс, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Як вбачається з матеріалів справи, прострочення виплати страхового відшкодування мало місце за період з 29.12.2021 по 16.10.2022, з відповідним позовом до суду представник позивача звернувся 06.02.2023 року. Отже, нарахування пені повинно бути здійснено в межах строків позовної давності, починаючи з 07.02.2022 по 16.10.2022, що становить 28 264,24 грн, а відтак суд вбачає обгрунтованим застосування такого спеціального строку позовної давності, поза межами якого в позові слід відмовити. Доводи представника позивача щодо незастосування пропуску строку є недостатніми та судом сприймаються критично, та суд не приймає такі з огляду на те, що в даному позові предметом є саме грошове вираження відповідальності за невчасну сплату страхового відкодування, яке виплачувалося внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а не шкоди, завданої таким кримінальним правопорушення. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання від відповідача 3% річних в розмірі 2726,39 грн, інфляційних витрат за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 27846,94 грн та пені в розмірі 28 264,24 грн, а всього 58 837,57 грн. Разом з тим, суд критично ставиться до тверджень представника позивача, що поданий відповідачем відзив не повинен братися судом до уваги, оскільки не містить доказів надсилання останнього стороні позивача. Суд зазначає, що за клопотанням представника позивача 17.03.2023 судове засідання було відкладено та надано строк для ознайомлення з відзивом. Відтак, було дотримано виконання процесуальних прав як позивача так і відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що позивачі відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, то з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 1030,91 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial