Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 02 червня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» і [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» був укладений електронний договір про надання споживчого кредиту №4253821, на підставі якого відповідач отримала кредит в розмірі 20000,00 грн. строком на 1 місяць з датою повернення 02 липня 2021 року. Відповідно до п.1.5.1 Договору знижена процентна ставка 0,95 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач у межах строку, визначеного в п.1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживач, як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, у зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але у будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 Договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. Згідно п.1.5 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується у межах строку кредиту, або у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, або у межах нового строку кредиту, якщо відбулася авто пролонгація відповідно до п.4.3 Договору. 25 липня 2021 року відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом в розмірі 8740,00 грн., у зв`язку з чим відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів, тобто до 24 серпня 2021 року зі стандартною процентною ставкою 1,90 % в день. 20 серпня 2021 року відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом в розмірі 9880,00 грн., у зв`язку з чим відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів, тобто до 19 вересня 2021 року зі стандартною процентною ставкою 1,90 % в день. 19 вересня 2021 року відповідач свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту і нарахованих процентів не виконала, угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору не уклала і на підставі п.4.3 кредитного договору цей договір було авто пролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль. Однак в подальшому відповідач сплату кредиту і процентів не здійснювала. 25 травня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» був укладений договір факторингу №25-05/2022, на підставі якого позивачу було відступлено права грошової вимоги за вищезазначеним кредитним договором. Станом на 02 грудня 2022 року відповідач має заборгованість за кредитним договором в розмірі 20000,00 грн., а також за процентами за користування кредитом в розмірі 45600,00 грн., на загальну суму 65600,00 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану загальну суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати по справі, які складаються із сплаченої позивачем суми судового збору в розмірі 2481,00 грн. і витрат на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн. Відповідач надала суду відзив на позов, де зазначила, що згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Позивачем не надано суду заяви відповідача, з якої б вбачалося її бажання отримати кредит і його розмір, як і не надано жодних відомостей про зазначення відповідачем номеру платіжної картки, на яку мали бути зараховані кредитні кошти. Вказана інформація відсутня і в кредитному договорі. Також відповідач вважає, що вказаний кредитний договір сторонами не підписаний, оскільки позивачем не надано доказів того, що саме електронним цифровим підписом відповідачем був підписаний кредитний договір, оскільки відсутні відомості про сертифікацію ключа ЕЦП відповідача, особистий ключ відповідача, який має відповідати відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. У кредитному договорі не зазначено інформації про отримання відповідачем можливості укласти електронний договір у формі, що унеможливлює зміну змісту відповідно до п.7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». В матеріалах справи відсутнє будь-яке погодження щодо використання ТОВ «Авентус Україна» факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису. В п.11 наданої позивачем копії кредитного договору «Реквізити та підписи сторін» знаходиться підпис директора ТОВ «Авентус Україна» - Довгаля В.В., що скріплений печаткою товариства. Однак ці елементи нанесені шляхом накладення оцифрованого зображення підпису з печаткою із допомогою офісного програмного забезпечення. Щодо нібито підписання відповідачем кредитного договору одноразовим ідентифікатором відповідач зазначає, що умовами договору взагалі не визначений спосіб його підписання відповідачем. Отже позивачем не доведений факт укладення між сторонами кредитного договору, що в свою чергу свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань. Необгрунтованими відповідач вважає посилання позивача на те, що ТОВ «Авентус Україна» перерахувало відповідачу кредитні кошти в розмірі 20000,00 грн. Так, тільки фінансовий документ про отримання коштів є умовою укладення кредитного договору, оскільки навіть підписаний сторонами договір сам по собі не свідчить, що кредитні кошти отримувалися позичальником. Відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України №22 від 21 січня 2004 року під час здійснення розрахунків можуть застосовуватися розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді, а саме: меморіальний ордер; платіжне доручення; платіжна вимога-доручення; платіжна вимога; розрахунковий чек; інкасове доручення (розпорядження). Позивачем не надано належних доказів перерахування відповідачу суми позики, оскільки лист ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» від 16 листопада 2022 року не є підтверджувальним документом про проведення розрахунків у безготівковій формі, та не підтверджує факту зарахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача. Також позивачем не надано доказів щодо укладення між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» договору про організацію переказу грошових коштів на підставі якого останнім здійснюються перерахунки кредитних коштів позивача. Таким чином, позивачем не доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів від ТОВ «Авентус Україна» і відповідно позовні вимоги є недоведеними. Що стосується договору факторингу, відповідач зазначає, що у вказаному договорі взагалі не зазначено про відступлення права вимоги саме за кредитним договором №4253821 від 02 червня 2021 року. Також матеріали справи не містять невід`ємної частини договору факторингу «реєстру боржників», підписаного сторонами договору. Наданий позивачем витяг з реєстру боржників від 25 травня 2022 року не може бути взятий до уваги, оскільки саме паперовий реєстр боржників, підписаний сторонами договору факторингу, який є невід`ємною частиною цього договору, є належним доказом переходу права вимоги за конкретним кредитним договором, вказаним у реєстрі боржників, та доказом обсягу переданої вимоги в розмірі заборгованості за таким кредитним договором. У зв`язку з цим позивачем не доведено, що до нього перейшло право вимоги саме за вказаним кредитним договором. Відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник позивача надав суду відповідь на відзив, де зазначив, що електронна форма договору прирівнюється до письмової форми, проте з певними особливостями щодо укладення таких договорів. Тож електронний договір не може бути визнаний недійсним виключно через те, що він має електронну форму. Зазвичай електронні кредитні договором підписуються за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що повністю узгоджується з вимогами ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Так, на підтвердження укладення кредитного договору №4253821 про надання споживчого кредиту з ТОВ «Авентус Україна» позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «М930664», який відповідно до вимог діючого законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, що свідчить про те, що відповідач ознайомилася і погодилася з умовами договору, у зв`язку з чим сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов і уклали кредитний договір в належній формі. Отже, подання електронного доказу в паперовій формі не робить такий доказ недопустимим. Наданий суду електронний кредитний договір у паперовій формі належним чином засвідчений відповідно до Державного стандарту України. Позивач вправі надати доказ підписання договору, що міститься в іншому документі, навіть у разі відсутності відображення підпису в договорі. Крім того, відповідач здійснювала оплату кредиту на рахунок кредитора, що в свою чергу свідчить про визнання нею заборгованості за кредитним договором. Також ідентифікація та верифікація клієнта була здійснена кредитором шляхом отримання ідентифікаційних даних та фінансового номера телефону з Українського бюро кредитних історій та коректного введення клієнтом otp-пароля, надісланого товариством на такий фінансовий номер телефону. Тобто при здійсненні ідентифікації та верифікації клієнта товариством в повній мірі було дотримано всі вимоги Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та Положення про здійснення установами фінансового моніторингу, затвердженого постановою Національного банку України №107 від 28 липня 2020 року. На сьогоднішній день ні кредитний договір, ні окремі його положення не визнано недійсними, у зв`язку з чим твердження відповідача щодо нібито відсутності факту укладення кредитного договору та власноручного підпису відповідача є необґрунтованими. У даному випадку відповідач через Особистий кабінет ІТС ініціювала продовження строку користування кредитом шляхом вибору опції «Продовжити кредит» з натисканням відповідної клавіші та здійсненням платежу на користь товариства в розмірі суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Кредитний договір було за ініціативою відповідача продовжено на 30 календарних днів, а в подальшому договір було авто пролонговано у зв`язку з відсутністю платежів. Вказані у позові відсотки за користування кредитом не є штрафними санкціями. Щодо перерахування відповідачу кредитних коштів, то ТОВ «Авентус Україна» не є банківською установою і відповідно позбавлено можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів і формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками. Як на підставу своїх вимог щодо стягнення заборгованості позивач надав суду поденний розрахунок заборгованості за кредитним договором, який належним чином оформлений, підписаний, скріплений печаткою і є належним і достовірним доказом утвореної заборгованості за кредитним договором. Переказ кредитних коштів був здійснений шляхом їх перерахування на банківську картку, вказану особисто відповідачем в заяві на отримання кредиту і підтверджується копією довідки платіжного провайдера. Крім того, платіжна банківська картка містить захищені і притаманні лише конкретній особі обов`язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати платіжну систему та емітента. Надання кредитору відомостей щодо захищеного номера банківської карти для здійснення переказу грошових коштів, які відомі лише відповідачу, свідчить про те, що попередньо сторонами були узгоджені всі істотні умови договору, у тому числі і спосіб здійснення перерахування кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору. Також платіжний провайдер ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» надав первісному кредитору ТОВ «Авентус Україна» послуги з переказу грошових коштів відповідно до умов укладеного між сторонами договору про організацію переказу платежів. Укладений між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» договір факторингу є діючим, він не визнаний недійсним чи неукладеним, тому його правомірність презюмується. Згідно з умовами вказаного договору клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Витяг з реєстру боржників саме щодо заборгованості відповідача є офіційним документом з усіма необхідними реквізитами, а тому є належним і допустимим доказом переходу права вимоги. Позивач не має права відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» надавати у даній справі Реєстр боржників у повному обсязі, оскільки він містить персональні дані інших осіб. З урахуванням вищевикладеного, просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. До початку судового розгляду представник позивача надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про день, час і місце судового розгляду справи була повідомлена завчасно, про що свідчить довідка про доставку повідомлення у додаток «Viber». Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті письмові докази по справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. 02 червня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» і [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» був укладений електронний договір про надання споживчого кредиту №4253821, на підставі якого відповідач отримала кредит в розмірі 20000,00 грн. строком на 1 місяць з датою повернення 02 липня 2021 року. 25 травня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» був укладений договір факторингу №25-05/2022, на підставі якого позивачу було відступлено права грошової вимоги за вищезазначеним кредитним договором. Станом на 02 грудня 2022 року відповідач має заборгованість за кредитним договором в розмірі 20000,00 грн., а також за процентами за користування кредитом в розмірі 45600,00 грн., на загальну суму 65600,00 грн. Зазначений розмір заборгованості за кредитним договором, як і розмір нарахований процентів за користування кредитом відповідач не оспорювала, тому розмір заборгованості суд вважає доведеним. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, оскільки відповідач порушила умови договору в частині своєчасної сплати кредитних коштів і нарахованих процентів, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з неї загальної суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 65600,00 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Посилання відповідача на те, що позивачем не надано доказів того, що кредитний договір укладений і підписаний сторонами суд вважає необґрунтованим. Так, відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу. Отже, електронна форма договору прирівнюється до письмової форми і він не може бути визнаний недійсним виключно через те, що він має електронну форму. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд вважає, що у даному випадку кредитний договір був підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що повністю узгоджується з вимогами ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». На підтвердження укладення кредитного договору №4253821 про надання споживчого кредиту з ТОВ «Авентус Україна» позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «М930664», який відповідно до вимог діючого законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, що свідчить про те, що відповідач ознайомилася і погодилася з умовами договору, у зв`язку з чим сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов і уклали кредитний договір в належній формі. Отже, подання електронного доказу в паперовій формі не робить такий доказ недопустимим і наданий суду електронний кредитний договір у паперовій формі належним чином засвідчений відповідно до Державного стандарту України. Не був спростований відповідачем і той факт, що вона здійснювала оплату кредиту на рахунок кредитора, що в свою чергу свідчить про визнання нею заборгованості за кредитним договором. Ідентифікація та верифікація відповідача була здійснена кредитором шляхом отримання ідентифікаційних даних та фінансового номера телефону з Українського бюро кредитних історій та коректного введення клієнтом otp-пароля, надісланого товариством на такий фінансовий номер телефону. Тобто при здійсненні ідентифікації та верифікації клієнта товариством в повній мірі було дотримано всі вимоги Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та Положення про здійснення установами фінансового моніторингу, затвердженого постановою Національного банку України №107 від 28 липня 2020 року. На сьогоднішній день ні кредитний договір, ні окремі його положення не визнано недійсними, у зв`язку з чим твердження відповідача щодо нібито відсутності факту укладення кредитного договору та власноручного підпису відповідача є необґрунтованими. У статті 3 цього Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. У даному випадку відповідач через Особистий кабінет ініціювала продовження строку користування кредитом шляхом вибору опції «Продовжити кредит» з натисканням відповідної клавіші та здійсненням платежу на користь товариства в розмірі суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Кредитний договір було за ініціативою відповідача продовжено на 30 календарних днів, а в подальшому договір було авто пролонговано у зв`язку з відсутністю платежів. Отже, суд вважає доведеним факти укладення між сторонами кредитного договору. Щодо перерахування відповідачу кредитних коштів, то вказаний факт також є доведеним, переказ кредитних коштів був здійснений шляхом їх перерахування на банківську картку, вказану особисто відповідачем в заяві на отримання кредиту і підтверджується копією довідки платіжного провайдера. Крім того, відповідачем не спростовані факти часткової оплати нею кредиту, що свідчить про отримання нею кредитних коштів. Що стосується договору факторингу, то укладений між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» договір факторингу є діючим, він не визнаний недійсним чи неукладеним, тому його правомірність презюмується. Згідно з умовами вказаного договору клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Витяг з реєстру боржників саме щодо заборгованості відповідача є офіційним документом з усіма необхідними реквізитами, а тому є належним і допустимим доказом переходу права вимоги. У вказаному витязі зазначений вказаний кредитний договір, право вимоги за яким перейшло до позивача. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, встановленою, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню. Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Як вбачається з матеріалів справи правнича допомога позивачу у справі надавалась адвокатом Крюковою М.В. Підставами для надання позивачу правничої допомоги адвокатом є Договір №07/07-2022 про надання правової допомоги від 07 березня 2022 року, та ордер на надання правничої (правової) допомоги від 02.12.2022. Відповідно до Звіту про надання правової допомоги від 02.12.2022, рахунку №4/29/11 від 29.11.2022 платіжної інструкції №4 від 02.12.2022 адвокат Крюкова М.В. виконала, а ТОВ «ФК «Фінтраст України» прийняв виконані послуги та сплатив кошти у розмірі 8000,00 грн. за послуги аналізу, складання та подання позовної заяви до суду. Досліджуючи надані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що вони є співмірними зі складністю справи, належним чином підтверджені, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки позовні вимоги задоволені, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481,00 грн. також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved