Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , а [INFO] померла його дружина [PERSON] [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та постійно мешкали за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] та [PERSON] шляхом приватизації набули у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка перебуває в їх спільній сумісній власності, відповідно до свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 17.04.2003 року, виданого комунальним підприємством «Управління міського господарства». Заявниця є єдиною спадкоємицею за законом після смерті батька, у встановлений законом шестимісячний строк вона не подала до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак фактично спадщину прийняла, оскільки на момент смерті мешкала із ним, посилаючись на довідку Покровської міської ради Донецької області від 05.11.2014 року № 1427001197 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, згідно якої [PERSON] , [INFO] , яка раніше проживала за адресою: [ADDRESS] , перемістилась з тимчасово окупованої території в [ADDRESS] . Просить встановити факт постійного проживання з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , у період з 05.11.2014 року по 04.11.2020 року за адресою: [ADDRESS] . Заявниця у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник зацікавленої особи в судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. Статтею 15 ЦК України визначено право на захист цивільних прав та інтересів, де зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено ст. 16 ЦК України. Так, згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно положень ч. 2ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами першої та другої ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), підлягають врахуванню правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. У судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги після свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . [INFO] померла дружина батька заявниці [PERSON] . За життя [PERSON] та [PERSON] шляхом приватизації набули у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка перебуває в їх спільній сумісній власності, відповідно до свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 17.04.2003 року, виданого комунальним підприємством «Управління міського господарства». Як вбачається з матеріалів справи, 25 листопаді 2022 року заявниця звернулася до приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Донецької області Шевери О.С. з приводу оформлення спадщини після померлих [PERSON] та [PERSON] . За результатами вивчення поданих заявницею документів 25.11.2022 року постановою приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Шевери О.С. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] у зв`язку з тим, що вона не прийняла спадщину - не була зареєстрована за однією адресою зі спадкодавцем, у зв`язку з чим пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини, та було рекомендовано звернутись до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання з померлими. Крім того, 01.12.2022 року вказаним нотаріусом заявниці також надано письмове роз`яснення щодо порядку прийняття спадщини після смерті [PERSON] у порядку ст. 1264 ЦК України. Заявниця вказує, що після смерті [PERSON] та [PERSON] вона не зверталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька та його дружини у зв`язку з тим, що вважала себе особою, яка прийняла спадщину, тому як постійно проживала разом з вказаними особами без реєстрації починаючи з 05.11.2014 року та до часу їх смерті, вела з померлими спільне господарство, доглядала їх, оскільки [PERSON] та [PERSON] за станом свого здоров`я тривалий час вже не могли себе навіть самостійно обслуговувати. На підтвердження факту постійного проживання зі спадкодавцями починаючи з 05.11.2014 року та до часу їх смерті, заявниця надала до матеріалів довідку УСЗН Красноармійської (в теперішній час Покровської) міської ради Донецької області від 05.11.2014 року № 1427001197 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , яка раніше проживала за адресою: [ADDRESS] , перемістилась з тимчасово окупованої території в [ADDRESS] , а також надала акт Комунальної установи «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» від 13.12.2022 року № 01- 09/5742. Крім того, у заяві зазначила, що факт постійного проживання заявниці зі спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] на момент їх смерті підтверджується актом Комунальної установи «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» від 13.12.2022 року № 01- 09/5742, яким посвідчено, що [PERSON] , [INFO] , з 05.11.2014 року постійно проживала та проживає за адресою: [ADDRESS] , де була зареєстрована як особа, яка переміщена з тимчасово окупованої території України, разом зі своїм батьком [PERSON] , [INFO] , по день його смерті [INFO] , а також з його дружиною [PERSON] , [INFO] , по день її смерті [INFO] . [PERSON] з 05.11.2014 року постійно проживала з померлими за вказаною адресою до часу їх смерті, вела разом з ними спільне господарство, опікувалась їх побутом, оскільки [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з віком та станом здоров`я останні роки самостійно себе не обслуговували та потребували постійного догляду. Окрім того, факт постійного проживання заявниці зі спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] , ведення з ними спільного господарства на момент їх смерті, підтверджується довідками КП «Цент первинної медико-санітарної допомоги» Покровської міської ради Донецької області від 06.12.2022 року стосовно стану здоров`я померлих [PERSON] та [PERSON] , з яких вбачається, що вказані особи перебували на обліку у сімейного лікаря, та потребували постійного стороннього догляду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. За приписами статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення. Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що заявник повинен довести належними доказами не лише факт спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а і факт ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, на підтвердження своїх позовних вимог, заявником надано довідку УСЗН Красноармійської (в теперішній час Покровської) міської ради Донецької області від 05.11.2014 року № 1427001197 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції та акт Комунальної установи «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» від 13.12.2022 року № 01- 09/5742, які на думку суду не є належними та допустимими доказами, які б підтверджували факт постійного проживання заявниці зі спадкодавцями з 05.11.2014 року по день їх смерті. Довідка УСЗН Красноармійської (в теперішній час Покровської) міської ради Донецької області від 05.11.2014 року № 1427001197, лише підтверджує, що заявниця була переміщена за цією адресою з тимчасово окупованої території України, саме на дату 05.11.2014 року, без перевірки фактичного місця проживання. Акто Комунальної установи «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» від 13.12.2022 року № 01- 09/5742, також не є належним та допустимим доказом постійного проживання заявниці у період з 05.11.2014 року по день смерті спадкодавців, ведення з ними спільного господарства та побуту. Будь-яких інших клопотань про витребування чи забезпечення доказів, допиту свідків, стороною заявниці до суду не подавались. У той же час, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд позбавлений права на витребування доказів з власної ініціативи. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що всупереч вимог процесуального закону заявником на підтвердження заявлених обставин не надано суду належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про факт постійного проживання разом зі спадкодавцями однією сім`єю не менш як п`ять років, суд приходить до висновку про безпідставність, необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до вимоги ч. ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки заявниці відмовлено у задоволені позову, то суд не вбачає підстав для відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed