Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком, розташованим в [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вказаний житловий будинок належить їй на праві приватної власності. За вказаною адресою, окрім неї та членів її сім`ї, звреєстрований її син - відповідач [PERSON] . Разом з тим, син виїхав з вказаного житла, та починаючи з 2000 року по даний час не проживає в даному об`єкті нерухомого майна. Зв`язок між ними втрачено. У житловому приміщенні відсутні його особисті речі, він не оплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні житла. Відповідач [PERSON] не проживає у вказаному будинку та не допомагає позивачу вести господарство, а його реєстрація в її будинку не дозволяє розпоряджатися ним на власний розсуд та значно обмежує її законні права. На даний час місце проживання відповідача [PERSON] невідоме, а тому позивач просить захистити її порушене майнове право та визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування вищевказаним житлом. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась та надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила проводити судовий розгляд цивільної справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Ця інформація підтверджується поштовими рекомендованими повідомленнями про вручення йому судової повістки. Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши, проаналізувавши та оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах цивільної справи, в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташованиий в [ADDRESS] . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії ААВ №633507 від 06.02.1997 року (а.с.6), посвідченого державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори Налдіною М.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 150 (а.с.6). З копії витягу з погосподарської книги щодо реєстрації місця проживання осіб (а.с.7) вбачається, що у [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , 1979 року народження. Як вбачається з акту обстеження по факту проживання (не проживання) особи на території м. Кодима від 31.08.2022 року, що складений депутатом Кодимської міської ради Подільського району Одеської області Л. Заболотною у присутності свідків\~\~ [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.5), відповідач [PERSON] з 2000 року, не проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України та ст.1Першогопротоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті316,317,319,321 Цивільного Кодексу України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Відповідно до вимог ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За статтею 317\~Цивільного кодексу\~України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.\~386\~Цивільного кодексу\~України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Таким чином, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла; і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї; колишніми членами його сім`ї; а також членами сім`ї колишнього власника житла. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Слід зазначити, що з 1 грудня 2021 року набрав чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», який встановив новий порядок реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб, який є чинним на час ухвалення рішення суду. Виходячи зі змісту ст. 6 вказаного Закону, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання/зміни місця проживання можливо на підставі судового рішення яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований в спірному житлі, однак там не проживає, не являється власником житла. Факт не проживання відповідача [PERSON] у вищевказаному будинку підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, в їх сукупності, що містяться у матеріалах цивільної справи. З врахуванням того, що позивач [PERSON] є власником вищевказаного житлового будинку та має право вимагати усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю, відповідач у спірному будинку не проживає, а тому її право на користування цим житловим будинком підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] підлягає до задоволення. Встановлено, що ухвалою судді про відкриття провадження у цивільній справі від 20.10.2022 року (а.с.17-19) позивача звільнено від сплати судового збору. За таких обставин, на підставі ч.6\~ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн.

Outcome: approved