Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

Представник позивача - адвокат Томко В.М., діючи від імені та в інтересах позивачки [PERSON] скерувала до Садгірського районного суду м. Чернівці позовну заяву до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 29.09.2006 у відділі реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції м. Севастополя, про що складено актовий запис № 694 та на підтвердження чого долучає свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Вказує, що у позивачки відсутнє бажання перебувати у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, з огляду на фактичне припинення шлюбних відносин ще у 2013 році. Зазначає, що подружжя припинило спільне проживання та ведення спільного побуту, не підтримують зв`язку та контакту, спільних дітей немає. Таким чином, з посиланням на відповідні правові норми, просить суд постановити рішення, яким розірвати шлюб (а.с.1-13). Від відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надходив. Така позовна заява надійшла до суду 14.03.2023 у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 14.03.2023 передана на розгляд головуючого судді Асташева С.А. (а.с.14). Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 16 березня 2023 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 27 березня 2023 року про що повідомлено сторони (а.с.15). У судове засідання сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Від позивачки [PERSON] 27 березня 2023 року надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Вказала, що не заперечує проти постановлення заочного рішення. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. Відзив на позовну заяву до суду від нього не надходив, як і жодних клопотань чи заяв. Поважні причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки наявні визначені підстави для заочного розгляду справи. Розглянувши письмові матеріали справи, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що між позивачкою - [PERSON] , [INFO] та відповідачем - [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб 29 вересня 2006 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції м. Севастополя, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 694, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 29 вересня 2006 року (а.с.7). Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Статтею 113 Сімейного кодексу України, передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що на даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з 2013 року, як вказує позивачка, примирення між ними стало неможливим, а тому подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини на особисту свободу. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, яка не бажає подальшого перебування у шлюбі, не бажає примиритися та зберегти шлюб, дітей у подружжя немає, а відповідач не з`явився до суду та не подав жодних заяв, не висловив про своє бажання зберегти шлюб, таким чином суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. При цьому, судом були з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, що заява про розірвання шлюбу відповідає волі дружини і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги відсутність перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу та встановлені судом обставини, позовна заява про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі ст. 51 Конституції України, п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24, 56, 104-105, 110, 112 -115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved