Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

\~\~ [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики грошові кошти в сумі 20\~000 грн. та понесені позивачем судові витрати. \~ В обґрунтування позову зазначав, що 11.02.2022 року до позивача звернувся [PERSON] з проханням позичити йому 20\~000 грн. враховуючи, що він добре знав відповідача і на той час в нього була така сума грошей, він погодився позичити [PERSON] 20\~000 грн., за умови повернення зазначеної суми до 10.03.2022 року. Саме на цих умовах він позичив Відповідачу кошти. На підтвердження передачі грошей Відповідач власноруч написав розписку і отримав гроші. Також додатково позивачем було зроблено фото Відповідача за допомогою мобільного телефону з даною розпискою. Однак відповідач свої зобов`язання вказані в борговій розписці строки не виконав. Позивач неодноразово звертався до нього з вимогою повернути кошти, однак [PERSON] відмовляється добровільно повертати борг. Це змусило позивача звернутися за захистом порушеного права до суду. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.11.2022 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху з наданням позивачу строку протягом десяти днів з дня її отримання для усунення недоліків позову (а.с. 15). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.01.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні (а.с. 34). \~ \~ \~ \~ Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Позов підтримує та просить його задовольнити (а.с. 39). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ [PERSON] , який належним чином повідомлялася про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження за зареєстрованим місцем проживання, судовою повісткою відповідно до вимог\~ст. 128-130 ЦПК України,\~рекомендованим поштовим\~відправленням про\~час та\~місце розгляду\~справи (а.с.\~44), за допомого смс повідомлення (а.с.45), та у порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а.с.42), не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами (а.с. 42, 44). Поштова кореспонденція, надіслана відповідачу в порядку\~ст. 130 ЦПК України\~не вручена з відміткою - «по закінченням встановленого строку зберігання». Згідно\~ст.128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відсутність особи за адресою місцезнаходження. \~Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~ \~ \~ \~Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності відзиву відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 11.02.2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір безпроцентної позики у вигляді розписки, відповідно до якої [PERSON] надав у борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 20\~000 грн., зі строком повернення до 10.03.2022 року, про що свідчить письмова розписка від 11.02.2022 року та копія фото (а.с. 4, 5). Ст. 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). \~\~Відповідно до ч. 1 і ч. 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). \~\~\~За приписами ч. 1, ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ст. 370-1\~ЦПК України, відповідно до норм ст. ст.\~1046,\~1047 ЦК України\~договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів, такого висновку дійшов Верховний Суд України у справі 6-1967цс15 від 11.11.2015 року.\~ Відповідно до висновку, викладеного у\~постанові Верховного Суду України від 11.11.2015р. у справі N 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів Таким чином, договір позики між сторонами, відповідно до положень\~ст. 204 ЦК України, є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. \~Ст. 530 ЦК України\~визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, неповернення позики у передбачений договором строк, є неналежним виконанням зобов`язання та у розумінні ст. 610 ЦК України є його порушенням. Зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що правова природа договору та визначені в договорі істотні умови договору\~ не суперечать принципу добросовісності\~\~і\~\~його\~\~наслідком не\~\~є\~\~істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду\~відповідача, в той же час неможливість виконання грошового зобов`язання не звільняє від відповідальності боржника, а враховуючи, що предметом укладеного між сторонами договору є саме отримання грошових коштів з метою\~\~задоволення власних потреб відповідача, при цьому позивач належним чином виконав договірні зобов`язання в частині передачі грошових коштів, тобто кожна із сторін була вільною в укладенні договору та досягла бажаного при його укладені. Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів установлено, що [PERSON] взяте на себе зобов`язання за укладеними із [PERSON] за договорами позики не виконав, взяті у борг кошти в обумовлений договором строк не повернув, будь-яких доказів суду не надано, як і не надано доказів щодо не отримання грошових коштів від позивача за договорами позики, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Розподіл судових витрат між сторонами вирішується за правилами ст. 141 ЦПК України, стягнувши суму судового збору у розмірі 992,40 грн. з відповідача на користь позивача. \~ \~ \~ \~\~

Outcome: approved