Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

Адвокат Полубок Н.А., в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з заявою, в якій просить суд встановити факт належності [PERSON] трудової книжки серії [NUMBER] , виданої 15.09.1979 року, на ім`я [PERSON] . В обґрунтування поданої заяви зазначено, що 02.08.1979 року почався трудовий стаж заявниці на обласному аптечному складі аптекоуправління Одеського облвиконкому і 15.09.1979 року була видана трудова книжка серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Заявниця двічі виходила заміж та її прізвище в трудовій книжці було змінено на підставі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] на « [PERSON] », потім на підставі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] на « [PERSON] ». Заявниця звернулася до Управління Пенсійного фонду з питання оформлення пенсії за віком, але при перевірці документів їй було відмовлено, рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту належності [PERSON] трудової книжки, оскільки в ній іншим чорнилом дописана дата народження заявниці - [INFO] . [PERSON] невідомо, хто та коли вніс даний запис до її трудової книжки, оскільки не надавала цьому значення. Встановлення вказаного факту має юридичне значення для заявниці, оскільки через розбіжності в написанні її прізвища в правовстановлюючому документі - трудовій книжці, вона не може в повному обсязі реалізувати свої права на пенсію. У зв`язку з викладеним, представник заявниці звернулася до суду з вказаною заявою. Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надав до суду заперечення на заяву, в якій зазначив, що у заяві про встановлення факту не подано достатньо доказів про те, що трудова книжка [NUMBER] , видана 15.09.1979 року, належить саме заявниці. Із заяви [PERSON] вбачається, що встановлення факту необхідне їй для подальшого звернення до органів Пенсійного фонду України для призначення пенсії. Отже, встановлення даного факту пов`язане з вирішенням спору про право, а саме, права на пенсію. Враховуючи наведене, заява про встановлення факту повинна бути залишена без розгляду. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явилась, але надала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, заяву підтримала, просила задовольнити. Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення, наявне в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив. Згідно з вимогами ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Усатівською сільською радою Біляївського району Одеської області. У копії паспорта серії [NUMBER] , виданим Біляївським РВ УМВС України в Одеській області 22.01.1999 року зазначено, що [PERSON] народилася [INFO] . Трудова книжка серії [NUMBER] , дата заповнення - 15.09.1979 року, була видана на ім`я [PERSON] , в подальшому було змінено прізвище на « [PERSON] » на підставі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , та пізніше було змінено прізвище на « [PERSON] » на підставі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . З трудової книжки вбачається, що дата народження заявниці - [INFO] , записана чорним чорнилом, у той час, як перше прізвище « [PERSON] », ім`я та по-батькові, освіта, професія, спеціальність, дата заповнення трудової книжки, підпис власника книжки, підпис особи, відповідальної за видачу трудових книжок заповнені синім чорнилом. 20.03.1980 року [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00036833880 від 14.09.2022 року. На підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 12.08.1986 року шлюб було розірвано. 20.06.1987 року [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Усатівською сільською радою Біляївського району Одеської області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 155350012081 від 02.06.2022 року, відмовлено [PERSON] , [INFO] , у призначенні пенсії, оскільки за доданими до заяви документами до страхового стажу не враховано трудову книжку [NUMBER] , дата заповнення 15.09.1979 року, оскільки на першій сторінці трудової книжки дата народження заявниці дописана іншим чорнилом. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження встановлюються факти, що мають юридичне значення. За правилами п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Обумовлений факт підлягає встановленню в судовому порядку за наявності наступних умов: 1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, та чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 2) заявник не має іншої можливості встановити факт, що має для нього юридичне значення, в зв`язку з чим єдиним способом встановлення необхідного факту є ухвалення судом відповідного рішення; 3) якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що маючих юридичне значення», перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 315 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Оскільки даний факт підтверджується письмовими доказами по справі, враховуючи встановлені судом та наведені вищевказані обставини, які були підтверджені доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що представником заявниці доведено, що [PERSON] , [INFO] , належить трудова книжка серії [NUMBER] , виданої 15.09.1979 року на ім`я [PERSON] . Встановлення факту належності вказаного документу заявниці має юридичне значення, оскільки наявність такої розбіжності позбавляє її можливості реалізувати своє право на отримання пенсії за віком. Задоволення заяви має юридичне значення для [PERSON] . Згідно з законом, встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту належності трудової книжки надасть заявниці змогу реалізувати свої права на отримання пенсії за віком. Щодо тверджень представника заінтересованої особи про те, що встановлення факту необхідне заявниці для подальшого звернення до органів Пенсійного фонду України для призначення пенсії, а тому встановлення даного факту пов`язане з вирішенням спору про право, а саме, права на пенсію, слід зазначити наступне. Спір про право наявний у позовному провадженні та є його суттю. Відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Отже, наявність спору про право не може бути доведено лише фактом незгоди заінтересованої особи з позицією заявника, заінтересована особа має обґрунтувати, що встановлення певного факту зачіпає (зачіпатиме після винесення відповідного рішення) її права. У кожному конкретному випадку заінтересована особа має довести, що потенціальне винесення рішення про встановлення факту належності правовстановлюючого документу може порушувати будь-яке її право, і надати відповідне обґрунтування до суду. Більше того, за наявності спору про право в окремому провадженні суд має з`ясувати яке саме суб`єктивне право якої особи порушується і чому. Верховний Суд у Постанові від 15.04.2020 року № 302/991/19, що стосувалося спадкових прав, надав роз`яснення питанню спору про право в окремому провадженні. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права: спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний та процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. У поряду окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб: встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Представником заінтересованої особи не доведено та судом не встановлено, що потенціальне винесення рішення про встановлення факту належності [PERSON] правовстановлюючого документа, може порушувати будь-яке право Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, підлягає задоволенню.

Outcome: approved