Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

До суду 15.12.2020 року звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення з квартири [ADDRESS] . Посилається на те, що 13.07.2020 р. [PERSON] стала переможцем електронних торгів з продажу лоту №426729 іпотечного майна - квартири [ADDRESS] в межах виконавчого провадження №60343529 з примусового виконання виконавчого напису №20717 вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] для задоволення вимог АТ «АльфаБанк» у розмірі 1527337,70 грн. На підставі акту приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. від 29.07.2020 р. та Свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сенченко К.В. 25.08.2020 р. та зареєстрованого в реєстрі за №492 позивачка набула права приватної власності на вказану квартиру. На теперішній час в квартирі зареєстроване місце проживання відповідачів, які в ній фактично проживають. Проживання та реєстрація відповідачів, які не є членами сім`ї позивачки, з ними не укладені договори найму житла, порушує право власності позивачки на нерухоме майно, оскільки вона не має можливості вільно користуватись та розпоряджатись цим майном. Реєстрація відповідачів також потребує додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг, що завдає матеріальних збитків. Посилаючись на ст.ст. 1,33, 40 ЗУ «Про іпотеку», ст.ст. 317, 319,321, 346 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України просить усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні майном квартирою [ADDRESS] шляхом виселення відповідачів. Ухвалою судді від 16.12.2020 року провадження по справі відкрито, постановлено справу розглядати в загальному позовному провадженню. Відзив на позов не надходив. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, її інтереси представляв адвокат Горський А.Г., який позов підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позові. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, повісткою направленою рекомендованим листом за адресою їх реєстрації. Інтереси відповідача [PERSON] представляв за довіреністю [PERSON] , який проти позову заперечував пояснив, що вказана квартира була придбана для потреб сім`ї відповідачів, оформлена на [PERSON] . Про те, що вона перереєстрована на позивачку вони дізнались після того, як вона їм повідомила, що є власницею квартири. Приватні виконавці умисно приховували факт проведення виконавчих дій, надсилаючи документи на адресу, яка не є місцем проживання [PERSON] . Вважає, що в даному випадку квартира незаконно шляхом зловживань уповноважених осіб була перереєстрована на ім`я позивачки. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] заперечували проти позову з аналогічних підстав. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради в особі відділу реєстрації фізичних осіб по Комунарському району Управління державної реєстрації фізичних осіб, районна адміністрація Запорізької ради по Комунарському району як орган опіки та піклування про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення в судове засідання не направили своїх представників, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином. Заслухавши представників сторін, третю особу та її представника, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав. З протоколу проведення електронних торгів №490487 встановлено, що [PERSON] є переможцем торгів, які відбулись 13.07.2020 року реєстраційний номер 426729. Найменування майна: іпотека. Двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] . Ціна продажу 301007 грн. (а.с.7). 29.07.2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Д.В. складений акт про реалізацію предмету іпотеки при примусовому виконанні виконавчого напису №20717 виданого 28.11.2016 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] для задоволення вимог АТ «Альфі-Банк» у розмірі 1527337,70 грн. (а.с.8) 25.08.2020 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сенченко К.В. видане свідоцтво про право власності на майно: квартиру [ADDRESS] відповідно до статті 61 ЗУ «Про виконавче провадження», статті 47 ЗУ «Про іпотеку» та на підставі акту ВП №60343529 про реалізацію предмета іпотеки складеного приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Д.Ю. 29.07.2020 року, яким посвідчено, що [PERSON] на праві власності належить вказана квартира. (а.с.9). 25.08.2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до довідки Департаменту реєстраційних послуг №04-07/3/10590 від 04.08.2020 року та відповідно до копій паспортів відповідачів (т.3 а.с. 17-22) за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , 1978 р.н. з 29.01.2008 р., [PERSON] , 2010 р.н., [PERSON] , 1982 р.н. з 05.10.2016 р. (а.с.11). Вказані особи зареєстровані за цією особою і на час розгляду справи. Отже, з протоколу проведення електронних торгів №490487 та зі свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] судом встановлено, що вона була предметом іпотеки. Самого договору іпотеки, договору купівлі-продажу квартири суду не було надано, клопотання про витребування доказів сторонами не заявлялося. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. В залежності від порядку звернення стягнення на іпотечне майно обирається правове регулювання виселення. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку»,\~частиною третьою\~якої,\~одночасно з рішенням про\~звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Виселення з іпотечного майна проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40 Закону України «Про іпотеку»). При вирішенні питання щодо надання мешканцям житлового приміщення, з якого вони підлягають виселенню, важливо встановити факт придбання житла за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. У рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05), яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію «законів». Таким законом є стаття 109 ЖК Української РСР, яка закріплює правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» внесено зміни до статті 109 ЖК Української РСР, згідно з якими виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Частина друга статті 109 ЖК Української РСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК Української РСР. Відповідно до частини першої статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Враховуючи норми статті 109 ЖК Української РСР та статті 379 ЦК України, у поєднанні із главою 26 ЦК України, виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається у тому разі, якщо саме це житлове приміщення було придбане за кредитні кошти. У разі, якщо за кредитні кошти було набуто інший об`єкт цивільних прав (частку в праві спільної часткової власності), а не житлове приміщення, що передано в іпотеку то виселення без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення не допускається. Отже, при вирішенні питання щодо надання мешканцям житлового приміщення, важливо встановити факт придбання житла з якого вони підлягають виселенню, за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи. Визначення того, чи здійснюється виселення з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, або придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, має суттєве значення для правильного вирішення цієї справи та застосування судом відповідної норми статті 109 ЖК Української РСР. Позивач, звертаючись із позовом, взагалі не зазначив вказані обставини, посилався на інші норми права, які не регулюють виниклі правовідносинах. Згідно зі статтею 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, окрім іншого: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). У\~частинах\~першій,\~третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій\~статті 81 ЦПК України\~визначено, що\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають\~значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України). Відповідачі не є колишніми власниками цієї квартири. Дійсно, внаслідок проживання відповідача в цій квартирі, неволодіючий власник - позивач несе певні обмеження. Разом з тим, спірне житлове приміщення придбане на прилюдних торгах, при підготовці до яких мали бути зазначені обтяження у вигляді наявності осіб, які зареєстровані і проживають у житловому приміщенні, тобто покупцю повинні бути відомі ризики, пов`язані з придбанням спірної нерухомості. У частині першій статті\~8 Конвенції\~про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, зокрема, право кожної особи на повагу до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. «Житло» має самостійне поняття, яке не залежить від класифікації за національним законодавством. Питання про те, чи є конкретне приміщення «житлом», яке захищається пунктом 1 статті \~8 Конвенції,\~залежатиме від фактичних обставин, а саме - існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. Суд також повторює, що стаття\~8 Конвенції\~лише захищає право особи на повагу до її існуючого житла (GLOBA v. UKRAINE, № 15729/07, § 37, ЄСПЛ, від 05 липня 2012 року). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.\~ Отже, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті\~8 Конвенції,\~та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її\~виселення\~буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті\~8 Конвенції. Разом із тим у спірних правовідносинах права позивачки, як власниці квартири, захищені і статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції.\~У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Позивачка,\~як новий\~власник може частково поновити свої права шляхом звернення про відшкодування шкоди до продавця, якщо той неналежним чином виконав свої зобов`язання про повне інформування можливих покупців квартири про її обтяження, чи до банку про виконання останнім обов`язку із забезпечення осіб, які підлягають виселенню, іншим житловим приміщенням та відшкодування збитків». Позивач, як ініціатор позову зобов`язаний обґрунтувати свій позов належними та допустимими доказами. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] з 2008 року та з 2016 року відповідно по теперішній час, вони не були власниками цієї квартири. Враховуючи, що відповідач [PERSON] проживає в цій квартирі більше 14 років, відповідачка [PERSON] - більше 6 років, з ними проживає їх неповнолітня дитина, а позивачка набула право власності на цю квартиру в той час, коли відповідачі в ній проживали та були зареєстрований, є підстави вважати, що виселення відповідача з житла є непропорційним заходом втручання в право особи на мирне володіння майном. Будь-яких доказів, які б які б довели принцип правомірного втручання у право відповідача на житло позивачем не надано. За таких обставин підстав для задоволення позову не має.

Outcome: dismissed