Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі - відповідач-1, ДКСУ), Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві (далі - Печерське УП ГУ НП України у м. Києві), Печерської окружної прокуратури м. Києва, в якому просить стягнути з Державного бюджету України на користь позивача компенсацію моральної шкоди у розмірі 110 500,00 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.02.2022 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у вищевказаній цивільній справі та призначено підготовче засідання у справі на 16.06.2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.06.2022 року відкладено підготовче засідання на 02.09.2022 року. 01.09.2022 року до суду надійшов відзив представника Головного управління Національної поліції України у м. Києві (далі - ГУ НП України у м. Києві), у якому він просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки позивачем не доведено належними доказами його доводів; наявність вини відповідачів у прийнятті протиправних рішень, бездіяльності чи тривалому проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12020000000000864 та його закриття ухвалами слідчого судді Печерського районного суду м. Києва не встановлено, відтак позивачем не доведено факту спричинення моральної шкоди саме відповідачами, причинного зв`язку між незаконними діями (бездіяльністю) посадових осіб відповідачів, закриттям вказаного кримінального провадження та шкодою, про відшкодування якої заявлено позов. 01.09.2022 року позивач подав до суду заяву про заміну неналежних відповідачів у справі та уточнену позовну заяву, у якій він просить стягнути з Державного бюджету України на користь позивача компенсацію моральної шкоди в розмірі 110 500,00 грн. В обґрунтування позову, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач зазначає, що в квітні 2020 року у нього виникла необхідність придбати запчастини до автомобіля, у зв`язку з чим він звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «А Плюс Авто» та сплатив товариству 39 000,00 грн. авансом за запчастини. Проте, запчастини поставлені позивачу не були, а представники товариства припинили зв`язок з позивачем, при цьому припинив функціонувати інтернет-сат цієї компанії. У зв`язку з указаними обставинами позивач подав заяву про вчинення злочину до Головного слідчого управління Національної поліції України, отриману останнім 30.06.2020 року. З цього часу органами досудового розслідування здійснено наступні дії. 22.07.2020 року з ГУ НП України у м. Києві надійшло повідомлення, що заява була перенаправлена до Печерського УП ГУ НП у м. Києві. 29.07.2020 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/29599/20-к зобов`язано ГСУ НП України внести відомості до ЄРДР. 11.08.2020 року Печерським УП ГУ НП у м. Києві повідомлено про розгляд заяви про злочин в порядку звернень громадян. 10.09.2020 року Головне слідче управління Національної поліції України (далі - ГСУ НП України) повідомило про внесення відомостей до ЄРДР 10.09.2020 року. 22.09.2020 року та 19.10.2020 року скеровано до ГСУ НП України заяви про виклик для допиту в якості потерпілого. 22.10.2020 року ГСУ НП України направило позивачу лист, що підслідність кримінального провадження визначена за Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в м. Києві (далі - СУ ГУ НП в м. Києві). 11.12.2020 року Київською міською прокуратурою повідомлено позивача, що підслідність кримінального провадження визначена за Печерським УП ГУ НП у м. Києві. 26.03.2021 року слідчим Печерського УП ГУ НП у м. Києві кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України). 12.04.2021 року Київською місцевою прокуратурою № 6 повідомлено позивача про скасування 12.04.2021 року постанови про закриття кримінального провадження. 20.04.2021 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/19954/21-к зобов`язано слідчого розглянути клопотання від 24.03.2021 року. 22.09.2021 року кримінальне провадження закрито слідчим Наумовою Н.М. у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування. 27.09.2021 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва постановлено ухвалу про зобов`язання слідчого Слідчого відділу Печерського УП ГУ НП у м. Києві розглянути клопотання від 28.08.2021 року в порядку ст. 220 КПК України. 08.10.2021 року Печерським районним судом м. Києва у справі № 757/39662/21-к зобов`язано уповноважених посадових осіб Печерської окружної прокуратури м. Києва, що виконують повноваження прокурора вищого рівня у кримінальному провадженні, розглянути скаргу в порядку ст. 308 КПК України. 12.10.2021 року слідчий Наумова Н.М. повідомила позивача про закриття кримінального провадження. 24.10.2021 року Печерським УП ГУ НП в м. Києві повідомлено позивача про закриття кримінального провадження. 26.10.2021 року Печерська окружна прокуратура м. Києва надіслала повідомлення позивачу, що кримінальне провадження закрито у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування. 22.11.2021 року Печерською окружною прокуратурою м. Києва повідомлено, що 19.11.2021 року постанова слідчого про закриття кримінального провадження скасована. 30.12.2021 року з Печерського УП ГУ НП у м. Києві позивачу надійшло повідомлення, що кримінальне провадження втретє закрито 15.12.2021 року, оскільки 24.11.2021 року закінчився строк досудового розслідування, а прокурор, скасовуючи постанову слідчого від 22.09.2021 року, пропустив строк, визначений у ч. 6 ст. 284 КПК України. 05.01.2022 року Печерська окружна прокуратура м. Києва повідомила позивача, що слідчим закрито кримінальне провадження. Позивач вважає, що посадовими особами слідчих органів допущено затягування та порушення кримінально-процесуального законодавства при розслідуванні кримінальної справи, зокрема: відмовою внести відомості до ЄРДР, що зроблено лише на підставі ухвали слідчого судді; непроведенням належного та ефективного розслідування; непроведенням належних слідчих дій, зокрема, нездійсненням допиту позивача як заявника/потерпілого; закриттям за п`ять днів до закінчення строків досудового розслідування провадження з мотивів закінчення строків досудового розслідування. Позивач зазначає, що внаслідок бездіяльності посадових осіб органів досудового розслідування йому завдано моральної шкоди, що полягає у моральному болю та стражданнях. Моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 110 500,00 грн. (17 місяців х 6 500 грн.), застосувавши за аналогією закону на підставі ст. 8 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Зазначений розмір моральної шкоди об`єктивно оцінює всі моральні страждання, які позивач змушений був переживати внаслідок бездіяльності органів досудового розслідування на протязі 17 місяців. Посилаючись на зазначені обставини, на підставі ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, позивач звернувся до суду з указаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.09.2022 року прийнято уточнену позовну заяву позивача; замінено первісних відповідачів: Печерське УП ГУ НП України у м. Києві, Печерську окружну прокуратуру м. Києва на належних відповідачів: ГУ НП у м. Києві (далі - відповідач-2), Київську міську прокуратуру (далі - відповідач-3), та відкладено підготовче судове засідання у справі на 29.11.2022 року. 13.09.2022 року до суду надійшов відзив Печерської окружної прокуратури м. Києва, у якому зазначено, що Печерська окружна прокуратура м. Києва не є юридичною особою та не може відповідати за позовом у справі. 26.10.2022 року до суду надійшов відзив представника ГУ НП України у м. Києві, у якому він просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що позивач просить на підставі ст.ст. 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, відшкодувати йому моральну шкоду, спричинену органами досудового розслідування та прокуратурою, що виразилась у бездіяльності цих правоохоронних органів тривалістю 17 місяців, зробивши розрахунок моральної шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Проте норми цього Закону не розповсюджуються на суб`єктів кримінального провадження - потерпілих, отже, й на позивача, який у кримінальному провадженні № 12020000000000864 мав статус потерпілого. Позивачем не доведено розміру моральної шкоди та факту спричинення йому моральної шкоди саме відповідачами, причинного зв`язку між незаконними діями (бездіяльністю) посадових осіб відповідачів, закриттям вказаного кримінального провадження та шкодою, про відшкодування якої заявлено позов, наявності вини відповідачів у прийнятті протиправних рішень, бездіяльності чи тривалому проведенні досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні та його закритті, встановлених ухвалами слідчого судді Печерського районного суду м. Києва. При проведенні досудового розслідування слідчими Печерського УП ГУ НП у м. Києві права позивача не порушувались, а навпаки вживались усі можливі заходи для встановлення винних осіб. Надані позивачем копії ухвал слідчого судді є доказами здійснення належного судового контролю та захисту прав, свобод та інтересів позивача у вказаному кримінальному провадженні, а не доказом завдання позивачу моральної шкоди. 23.11.2022 року до суду надійшов відзив представника Київської міської прокуратури, у якому зазначено, що додані позивачем на обґрунтування своїх доводів ухвали слідчих суддів не містять інформації про порушення прав позивача в контексті підстав та предмету позову, а вказують на дотримання засад змагальності та визначають заходи дотримання прав учасників кримінального провадження. Підстави та предмет позовних вимог у даній справі відносяться до питань реалізації процесуальних прав учасників кримінального провадження, недотримання яких, на думку позивача, призвело до спричинення моральної шкоди, що за нормами матеріального права підлягає доказуванню. КПК України передбачає механізми та порядок захисту та поновлення процесуальних прав учасника кримінального провадження та заявника. Зокрема, факт щодо зобов`язання ухвалою слідчого судді внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Позивачем не підтверджено заподіяння неправомірними діями або бездіяльністю органів прокуратури моральної шкоди, як і не надано обґрунтування розміру завданої шкоди, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями або бездіяльністю Київської міської прокуратури та настанням моральної шкоди. Необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя під час досудового розслідування позивачем обґрунтовано через реалізацію своїх прав як учасника кримінального провадження. Відтак, позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.11.2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до ДКСУ, ГУ НП у м. Києві, Київської міської прокуратури про відшкодування моральної шкоди та призначено цивільну справу за вказаним позовом до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 22.03.2023 року. Позивач у судове засідання не з`явився; про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача-1 у судове засідання не з`явився; відзив на позов не подав; про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача-2 у судове засідання не з`явився; про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача-3 у судове засідання не з`явився; про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій просив урахувати під час розгляду справи відзив відповідача-3. Згідно ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 26.06.2020 року [PERSON] подав до ГСУ НП України заяву про вчинене кримінальне правопорушення, у якій він просив внести до ЄРДР відомості про вчинення невстановленими особами кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 205-1 Кримінального кодексу України (далі - КК України). Листом від 11.08.2020 року № Ч-3123/125/52/04-2020 Печерське УП ГУ НП у м. Києві повідомило позивача, що в результаті проведеної перевірки відомостей, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, не виявлено. Листом від 22.07.2020 року № Ч-3838/125/23/1-20 СУ ГУ НП в м. Києві повідомило позивача, що за викладеними ним у заяві фактами оперативними працівниками ВКП Печерського управління поліції проведено перевірку, за результатами якої встановлено відсутність відомостей для внесення до ЄРДР згідно зі ст. 214 КПК України. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.07.2020 року у справі № 757/29599/20-к скаргу [PERSON] на бездіяльність уповноважених осіб ГСУ НП України, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення від 26.06.2020 року задоволено. Зобов`язано уповноважених осіб ГСУ НП України внести відомості до ЄРДР за заявою (повідомленням) [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення від 26.06.2020 року та розпочати досудове розслідування, про що проінформувати заявника. Листом від 10.09.2020 року № 28653/9/5-2020 ГСУ НП України повідомило позивача, що 10.09.2020 року на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.07.2020 року ГСУ НП України внесено до ЄРДР відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (кримінальне провадження № 12020000000000864), а також за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205-1 КК України (кримінальне провадження № 12020000000000865). Згідно з листом ГСУ НП України від 22.10.2020 року № 24/Ч-6150 кримінальні провадження № 12020000000000864 та № 12020000000000865 об`єднані в одне провадження та 07.10.2020 року Офісом Генерального прокурора визначено підслідність кримінальних правопорушень в об`єднаному кримінальному провадження № 12020000000000864 за ГУ НП України у м. Києві. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.12.2020 року у справі № 761/39351/20 скаргу [PERSON] на бездіяльність уповноваженого слідчого СУ ГУ НП в м. Києві в рамках кримінального провадження № 12020000000000864, що внесене до ЄРДР 10.09.2020 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 205-1 КК України, що полягає у не розгляді клопотання у встановлений законом строк, задоволено. Зобов`язано уповноваженого слідчого СУ ГУ НП в м. Києві розглянути клопотання [PERSON] від 17.11.2020 року, отримане органом досудового розслідування 23.11.2020 року про здійснення слідчих (розшукових) дій в рамках кримінального провадження № 12020000000000864, що внесене до ЄРДР 10.09.2020 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 205-1 КК України, протягом 72 (сімдесяти двох) годин з моменту отримання копії ухвали слідчого судді, вчинити відповідні процесуальні дії за наслідками його розгляду або надати на нього відповідь у вигляді вмотивованої постанови. Листом від 02.12.2020 року № Ч-5216/1625/23/2-2020 СУ ГУ НП в м. Києві повідомило позивача, що він викликається 11.12.2020 року для допиту в якості потерпілого у кримінальному провадженні № 12020000000000864. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.12.2020 року у справі № 761/39369/20 провадження за скаргою [PERSON] на бездіяльність прокурора Київської міської прокуратури, яка полягає у нерозгляді клопотання скаржника в рамках кримінального провадження № 12020000000000864 від 10.09.2020 закрито, оскільки клопотання скаржника розглянуто, отже відсутня бездіяльність, що є предметом даної скарги. Листом від 14.01.2021 року № 56-214вих-20 Київська місцева прокуратура № 6 направила на адресу Слідчого відділу Печерського УП ГУ НП у м. Києві матеріали кримінального провадження № 12020000000000864 для подальшого проведення досудового розслідування з вимогою вжити заходів щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, надати їм належну правову оцінку та прийняти законні процесуальні рішення у передбачені кримінальним процесуальним законодавством строки. Листом від 16.04.2021 року № Ч-1345/125/52-2021 Печерське УП ГУ НП у м. Києві поінформувало позивача, що кримінальне провадження № 12020000000000864 від 10.09.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 205-1 КК України, закрито слідчим Слідчого відділу Печерського УП ГУ НП у м. Києві відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України постановою від 26.03.2020 року. Згідно з постановою про закриття кримінального провадження Печерського УП ГУ НП у м. Києві від 26.03.2020 року кримінальне провадження № 12020000000000864 від 10.09.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 205-1 КК України, закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 205-1 КК України. Згідно з листом Печерської окружної прокуратури м. Києва від 12.04.2021 року № 56-854вих перевіркою рішення про закриття кримінального провадження № 12020000000000864 встановлено, що постанова винесена передчасно та без проведення всіх необхідних слідчих дій, у зв`язку з чим постанову про закриття кримінального провадження Печерського УП ГУ НП у м. Києві від 26.03.2020 року скасовано; надано обов`язкові для виконання письмові вказівки та встановлено граничний термін їх виконання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.09.2021 року у справі № 757/49625/21-к скаргу задоволено, зобов`язано слідчого Слідчого відділу Печерського УП ГУ НП у м. Києві у кримінальному провадженні № 120200000000000864 розглянути клопотання [PERSON] від 27.08.2021 року в порядку ст. 220 КПК України. Постановою про закриття кримінального провадження Печерського УП ГУ НП у м. Києві від 22.09.2021 року кримінальне провадження № 12020000000000864 від 10.09.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 205-1 КК України, закрито у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України, оскільки у даному кримінальному провадженні строк досудового розслідування, передбачений ст. 219 КПК України, закінчився 27.09.2021 року та жодній особі не повідомлено про підозру. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.10.2021 року у справі № 757/39662/21-к скаргу [PERSON] на бездіяльність прокурора вищого рівня, яка полягає у нерозгляді скарги на недотримання розумних строків від 02.07.2021 року в рамках кримінального провадження № 120200000000000864 від 09.09.2020 року, задоволено. Зобов`язано уповноважених посадових осіб Печерської окружної прокуратури м. Києва, що виконують повноваження прокурора вищого рівня у кримінальному провадженні № 120200000000000864 від 09.09.2020 року, розглянути скаргу [PERSON] від 02.07.2021 року на недотримання розумних строків досудового розслідування у порядку, встановленому ст. 308 КПК України, протягом трьох днів, та повідомити заявника про результат розгляду. Листом від 26.10.2021 року № 56-7212вих Печерська окружна прокуратура м. Києва на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 08.10.2021 року у справі № 757/39662/21-к повідомила позивача, що кримінальне провадження закрито на підставі абз. 14 ч. 1 ст. 284 КПК України, а відповідно до ст. 294 КПК України строк досудового розслідування, який закінчився, поновленню не підлягає. Листом від 22.11.2021 року № 56-8165вих Печерська окружна прокуратура м. Києва повідомила позивача, що перевіркою рішення про закриття кримінального провадження встановлено, що постанова винесена передчасно та без проведення всіх необхідних слідчих дій, у зв`язку з чим 19.11.2021 року процесуальним керівником постанову про закриття кримінального провадження скасовано. Листом від 30.12.2021 року № 356-3і/125/52-2021 Печерське УП ГУ НП у м. Києві поінформувало позивача, що прокурор пропустив строк, передбачений ч. 6 ст. 284 КПК України, для скасування постанови про закриття кримінального провадження № 12020000000000864, відтак, строк досудового розслідування закінчився 24.11.2021 року, у зв`язку з чим старшим слідчим Наумовою Н.М. 15.12.2021 року винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження на підставі абз. 14 ч. 1 ст. 284 КПК України. Листом від 22.08.2022 року № 218-АЗ/125/23/1/04-2022 СУ ГУ НП в м. Києві повідомлено адвоката Онопрієнка Сергія, що за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився в порушенні вимог ч. 2 ст. 9, ч. 1 ст. 28, ч. 4 ст. 40 КПК України під час досудового розслідування кримінального провадження № 12020000000000864 та невиконання вказівок Печерської окружної прокуратури м. Києва від 12.04.2021 року, відносно слідчого Слідчого відділу Печерського УП ГУ НП у м. Києві Кольчик А.С. та старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності Слідчого відділу Печерського ГУ НП у м. Києві Наумової Н.М. дисциплінарне стягнення не застосовувалось у зв`язку з тим, що відповідно до ч. 1 ст. 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяці з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені ч. 7 ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу). Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди за ст.ст. 1173, 1174 ЦК України є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, що є предметом доказування у справі. Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Крім того, порядок відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади врегульовано спеціальною нормою, що міститься у ст. 1174 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначав, що внаслідок бездіяльності правоохоронних органів він зазнав морального болю та страждань, і таку шкоду не може бути виправлено самим лише встановленням факту порушення. Закриття кримінального провадження, в якому він є потерпілим, за спливом строків досудового розслідування, без його фактичного проведення, без продовження строків такого розслідування та уникнення винними особами покарання за вчинений злочин призвели до моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю заявляти неодноразові вимоги до органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, перебуванні у напруженому психологічному стані та усвідомленням того, що винна особа уникла відповідальності, а матеріальна та моральна шкода позивачу не відшкодована та не буде відшкодована через бездіяльність органу досудового розслідування. На підтвердження своїх доводів позивач посилається, зокрема, на: - ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 29.07.2020 року у справі № 757/29599/20-к, якою скаргу [PERSON] на бездіяльність уповноважених осіб ГСУ НП України, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення від 26.06.2020 року задоволено. Зобов`язано уповноважених осіб ГСУ НП України внести відомості до ЄРДР за заявою (повідомленням) [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення від 26.06.2020 року та розпочати досудове розслідування, про що проінформувати заявника. Ухвалою встановлено, що у порушення вимог ст. 214 КПК України станом на час розгляду скарги у суді, відомості з заяви (повідомлення) від 26.06.2020 року не внесені до ЄРДР, розслідування не розпочиналось. - ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07.12.2020 року у справі № 761/39351/20, якою скаргу [PERSON] на бездіяльність уповноваженого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві, в рамках кримінального провадження № 12020000000000864, що внесене до ЄРДР 10.09.2020 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 205-1 КК України, що полягає у нерозгляді клопотання у встановлений законом строк задоволено. Зобов`язано уповноваженого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві розглянути клопотання [PERSON] від 17.11.2020 року, отримане органом досудового розслідування 23.11.2020 року, про здійснення слідчих (розшукових) дій в рамках кримінального провадження № 12020000000000864, що внесене до ЄРДР 10.09.2020 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 205-1 КК України, протягом 72 (сімдесяти двох) годин з моменту отримання копії ухвали слідчого судді, вчинити відповідні процесуальні дії за наслідками його розгляду або надати на нього відповідь у вигляді вмотивованої постанови. Ухвалою встановлено, що 17.11.2020 року [PERSON] звернувся до уповноваженого слідчого СУ ГУ НП у м. Києві з клопотанням про здійснення слідчих (розшукових) дій в рамках кримінального провадження № 12020000000000864, що внесене до ЄРДР 10.09.2020 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 205-1 КК України, а станом на день розгляду скарги слідчим не вчинено відповідних процесуальних дій, тобто не вчинено дій, про вчинення яких клопотав скаржник, або ж не винесено постанови про відмову у задоволенні клопотання, що є порушенням вимог КПК України щодо порядку та строку розгляду клопотань потерпілого. - ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 27.09.2021 року у справі № 757/49625/21-к, якою зобов`язано слідчого Слідчого відділу Печерського УП ГУ НП у м. Києві у кримінальному провадженні № 120200000000000864 розглянути клопотання [PERSON] від 27.08.2021 року в порядку ст. 220 КПК України. - ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 08.10.2021 року у справі № 757/39662/21-к, якою скаргу [PERSON] на бездіяльність прокурора вищого рівня, яка полягає у нерозгляді скарги на недотримання розумних строків від 02.07.2021 року в рамках кримінального провадження № 120200000000000864 від 09.09.2020 року, задоволено. Зобов`язано уповноважених посадових осіб Печерської окружної прокуратури м. Києва, що виконують повноваження прокурора вищого рівня у кримінальному провадженні № 120200000000000864 від 09.09.2020 року, розглянути скаргу [PERSON] від 02.07.2021 року на недотримання розумних строків досудового розслідування у порядку, встановленому ст. 308 КПК України протягом трьох днів, та повідомити заявника про результат розгляду. Ухвалою встановлено, що 06.07.2021 року прокурору вищого рівня Печерської окружної прокуратури м. Києва [PERSON] направлено скаргу на дії та бездіяльність прокурора (недотримання розумних строків досудового розслідування) (в порядку ст. 308 КПК України) від 02.07.2021 року. Станом на день подання цієї скарги до суду копія постанови прокурора вищого рівня, чи будь-якої іншої відповіді на звернення, в порушення вимог ст. 308 КПК України [PERSON] не отримував, у зв`язку з чим строки звернення до суду не порушені, підстави для повернення цієї скарги відсутні. Разом з тим, з матеріалів справи також вбачається, що листом від 02.12.2020 року № Ч-5216/1625/23/2-2020 СУ ГУ НП в м. Києві повідомило позивача, що він викликається 11.12.2020 року для допиту в якості потерпілого у кримінальному провадженні № 12020000000000864. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.12.2020 року у справі № 761/39369/20 провадження за скаргою [PERSON] на бездіяльність прокурора Київської міської прокуратури, яка полягає у нерозгляді клопотання скаржника в рамках кримінального провадження № 12020000000000864 від 10.09.2020 закрито, оскільки клопотання скаржника розглянуто, отже відсутня бездіяльність, що є предметом даної скарги. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок прийняття слідчим Печерського УП ГУ НП у м. Києві постанови про закриття кримінального провадження № 12020000000000864, а також діями чи бездіяльністю органів досудового розслідування, було заподіяно позивачу моральної шкоди, а також на підтвердження її розміру. Отже, позивач не довів належними та достатніми доказами факт заподіяння йому моральної шкоди, причинний зв`язок між прийняттям постанови про закриття кримінального провадження, бездіяльністю органів досудового слідства та настанням тих негативних наслідків, що досягли рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Факт зобов`язання судом уповноважених осіб ГСУ НП України внести відомості до ЄРДР за заявою (повідомленням) [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення та зобов`язання слідчих та посадових осіб прокуратури розглянути клопотання позивача, не свідчить про заподіяння шкоди позивачу. Аргументи позивача про те, що незаконність дій (бездіяльність) органів досудового слідства підтверджена відповідними ухвалами слідчого судді, не свідчать про доведеність заподіяної шкоди позивачу такими діями (бездіяльністю). Подібний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 03.12.2019 року у справі № 686/26653/18. Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 27.05.2020 року у справі № 585/724/19 не заслуговують на увагу, оскільки фактичні обставини у справі, що розглядається, і у справі № 585/724/19 не є аналогічними. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 визначено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У абз. 2 п. 5 цієї постанови судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 року у справі № 925/1196/18 та від 12.03.2019 року у справі № 920/715/17 міститься правовий висновок, що ст.ст. 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Утім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України. Тобто, у разі заявлення позову про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, порушуючи питання про відшкодування моральної шкоди в розмірі 110 500,00 грн., позивач не надав суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів щодо спричинення йому моральної шкоди саме в цьому розмірі, на підставі яких позивач оцінив свої моральні страждання. Позовна заява містить лише загальні посилання на наявність підстав, на думку позивача, для відшкодування моральної шкоди, та посилання на моральні страждання. Доводи позивача, що моральну шкоду він оцінює в розмірі 110 500,00 грн. (17 місяців х 6 500 грн.), застосувавши на підставі ст. 8 ЦК України за аналогією закону Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд оцінює критично з огляду на наступне. Так, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» захищає права громадянина у разі: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Отже, норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не розповсюджуються на суб`єктів кримінального провадження - потерпілих, отже, й на позивача, який у кримінальному провадженні № 12020000000000864 мав статус потерпілого. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Враховуючи, що аналогія закону допустима лише у випадку повної чи часткової відсутності правових норм, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що в даному випадку не може бути застосований за аналогією Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки спірні правовідносини врегульовані законом, зокрема, нормами ЦК України. З огляду на встановлені судом обставини, з урахуванням того, що сам факт зобов`язання судом уповноважених осіб ГСУ НП України внести відомості до ЄРДР за заявою (повідомленням) позивача про вчинення кримінального правопорушення та зобов`язання слідчих та посадових осіб прокуратури розглянути клопотання позивача, а також прийняття слідчим Печерського УП ГУ НП у м. Києві постанови про закриття кримінального провадження № 12020000000000864, не свідчать про заподіяння моральної шкоди позивачу, оскільки зазначені чинники безумовно не встановлюють доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності; позивачем не доведено належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідачів і заподіяною шкодою, а також того, що його негативні емоції досягли рівня страждання або приниження, які заподіяли моральну шкоду саме в розмірі 110 500,00 грн., суд вважає, що позовна заява є необґрунтованою. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів на їх підтвердження.

Outcome: dismissed