Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на 5/7 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 21.09.2022 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду. В судове засідання представник позивача та позивач не з`явилися, але подали заяву, у якій позов підтримали, просили проводити розгляд справи за їх відсутності. Від представника відповідача та третьої особи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Суд відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів та без фіксації судового процесу технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги слід задовольнити виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи, [INFO] , померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12.05.2014. За життя [PERSON] проживала в [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будівлі, яке видане 15 червня 1988р. на підставі рішення №130 від 19.05.1988р. Кам`янка-Бузького райвиконкому зареєстрованого Червоноградським МБТІ 15.06.1988р. у реєстровій книзі під №118, будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , станом на 15.06.1988р. відносилось до типу колгоспного двору, головою якого була [PERSON] , членами даного колгоспного двору були - чоловік, [PERSON] , дочка - [PERSON] , зять - [PERSON] , дочка - [PERSON] , онука - [PERSON] та онука - [PERSON] . Таким чином, кожен з них мав право власності на 1/7 частину будинку, який знаходився в їхньому спільному володінні та користуванні. У зв`язку зі змінами законодавства припинилось існування колгоспного двору і кожен член колгоспного двору має свою частку у колгоспному дворі. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/7 частину житлового будинку [ADDRESS] . 26 лютого 2006 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно вона заповіла [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.11.2015р. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/7 частину житлового будинку [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіт не складав. [PERSON] , на час смерті проживала з спадкодавцем на час смерті за однією адресою. [PERSON] , на час смерті проживала з спадкодавцем на час смерті за однією адресою, а отже спадщину після смерті [PERSON] прийняла, проте не переоформила. Як вбачається з матеріалів справи, 16 грудня 2019 року було виготовлено технічний паспорт в Червоноградському БТІ на житловий будинок [ADDRESS] . [PERSON] , [PERSON] своїми заявами, відмовились від своїх часток у майні колгоспного двору на мою користь. Станом на 15 квітня 1991 року статус колгоспних дворів було законодавчо ліквідовано. Оскільки порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, Вказівками № 69. Згідно зі змістом Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють і але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців займаної посади. Відповідно до вимог п.п. 4, 7 Постанови ПВС України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути порушені в суді за заявами як безпосередньо заінтересованих у цьому осіб, так і інших громадян та організацій, коли за законом вони вправі звернутися до суду в інтересах інших осіб, а також за заявою прокурора. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Так, згідно Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. У п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до ст. 328ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ч. 4 ст.3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved