Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-16 00:00:00

06 липня 2021 року представник позивача [PERSON] адвокат Кучеренко В.О. звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] та ПАТ «Страхова група «ТАС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я в наслідок дорожньо-транспортної пригоди. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: Позовні вимоги мотивує тим, що 20 травня 2015 року приблизно о 14 годині 20 хвилин водій автомобіля «Шкода Октавія» д/н [NUMBER] під кепуванням [PERSON] , рухаючись по вул. Капушанській в м. Ужгороді, допустив наїзд на позивача, який рухався на велосипеді у попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження. За наслідками дорожньо-транспортної пригоди заведено кримінальне провадження №12015070030001816 за ч.1 ст.286 КК України, в якому позивач є потерпілим. Досудове розслідування проводить слідчий СВ Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області, що підтверджується витягом єдиного реєстру досудових розслідувань, схемою до протоколу проведення слідчого експеримента, висновком судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 5744, висновком судово-медичного експерта №534 які додаються. Внаслідок дорожньо- транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження та перебував на стаціонарному лікуванні з 20 по 29.05.2015 року. В подальшому у зв`язку з травмою тривалий час рухався на милицях та перебував на амбулаторному лікуванні, продовжує реабілітацію, що підтверджується випискою з медичної карти та висновком судово-медичного експерта. На момент спричинення ушкодження здоров`я позивач не працював. Після ДТП і по даний час позивач постійно знаходиться на амбулаторному лікуванні. Його лікування та реабілітація потребуватимуть значного часу та коштів, а тому така втрата загальної працездатності повинна бути відшкодована відповідачем в повному обсязі. Позивач вважає, що загальний розмір завданої позивачу матеріальної шкоди, з врахуванням понесених збитків, витрат на лікування та шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та втратою працездатності, становить 218845,23 грн. Також, внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень, позивач переніс значні моральні та фізичні страждання, що виразились в значних болях як під час заподіяння тілесних ушкоджень, так і в подальшому, при лікуванні та реабілітації. На даний час у нього також постійно з`являються болі, як наслідок перенесених травм. Відповідачем [PERSON] , який спричинив шкоду ушкодженням здоров`я позивачу внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки не вчинено жодних дій по хоча б частковій компенсації останньому завданих страждань чи відшкодування матеріальних витрат, тому позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в сумі 150000.00 грн., вважаючи таку грошову компенсацію моральної шкоди розумною і достатньою для відновлення життєдіяльності і справедливості. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля [PERSON] була застрахована, що підтверджено договором страхування, поліс №АІ/014547 укладеного з ПРАТ «Страхова група «ТАС» строком на один рік з 06.06.2014по 05.06.2015 рік. 29 листопада 2021 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, вважає такі необґрунтованими та безпідставними. Зазначає, що визнає факт ДТП, проте винуватцем такого вважає позивача, вина [PERSON] не доведена, досудове розслідування триває. Також вказує, що позивач зловживає своїми правами, після ознайомлення з матеріалами досудового розслідування змінював покази, які суперечать один одному та такі не є стабільними, а саме на підставі змінених показів була проведена експертиза 2017 року, а доводи позивача щодо розміру стягнення матеріальної шкоди в розмірі 218845 грн. 23 коп. та моральної шкоди в розмірі 150000 грн. 00 коп. не є належним чином обґрунтованими. 17 грудня 2021 року представник відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС»» подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позивач пропустив трирічний термін на звернення із заявою про страхове відшкодування та немає права на утримання такого. З будь якими заявами, щодо виплати страхового відшкодування [PERSON] до них не звертався. Також, позивач просить стягнути солідарно з ПАТ «СГ «ТАС»» та відповідача [PERSON] суму заподіяної шкоди, що жодним договором не передбачено. Разом з тим згідно укладеного з [PERSON] договору страхування 06.06.2014 року ПАТ «СГ «ТАС»» взяло на себе зобов`язання в разі страхового випадку здійснює виплату страхового відшкодування в межах страхової суми за шкоду заподіяну життю, що становить 100000 грн. 00 коп. та є максимально на одного потерпілого. Витрати на лікування в сумі 2845,23 є безпідставними та необґрунтованими, оскільки документально не підтверджені медичним закладом так, як і документи, які підтверджують втрату працездатності. Також зазначає, що згідно чинного законодавства страховик відшкодовує моральну шкоду в розмірі 5% страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю, отже вимога про стягнення 150000 моральної шкоди є безпідставною та необґрунтованою. 20 грудня 2021 року представник позивача [PERSON] адвокат Кучеренко В.О. подав відповідь на відзив [PERSON] в якому зазначив, що такий є безпідставним, факт необережності з боку позивача в результаті якого виникло ДТП вважає недоведеним. Також додав виписку з медичної карти стаціонарного хворого. 20 грудня 2021 року представник позивача [PERSON] адвокат Кучеренко В.О. подав відповідь на відзив ПАТ «СГ «ТАС»» зазначив, що з твердженнями викладеними у відзиві не погоджується, строк звернення вважає не пропущеним, оскільки в наслідок ДТП мало місце шкода завдана здоров`ю та на сьогодні триває досудове розслідування в якому позивач є потерпілим. А моральна шкода зобов`язана бути сплачена потерпілому різницею між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. 29 жовтня 2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження в справі. 13 травня 2022 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 18 січня 2022 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за клопотанням сторін витребувано матеріали кримінального провадження № 015070030001861 від 10.06.2015 року. У судовому засіданні 01.03.2023 року сторони надали наступні пояснення: -позивач [PERSON] не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить такі задовольнити. Розгляд проводити за участі його представника; -представник позивача адвокат Кучеренко В.О. в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. -відповідач [PERSON] в судовому засіданні відносно позову заперечив повністю, просив у його задоволенні відмовити. Зазначив, що підтримує поданий відзив. Додатково просив суд акцентувати увагу на тому, що його вина у вчиненні ДТП не встановлена, більше того в матеріалах кримінального провадження наявні висновки експертів, які чітко вказують на наявність в діях саме позивача порушень вимог ПДР України, при цьому звертає увагу, що вказані експертизи були проведені одразу після події, разом з тим наявний в матеріалах справи висновок експерта 2017 року, який вступає в розбіжність з попередніми висновками, був складений на підставі лише показів позивача, які були ним змінені, після того як він якості потерпілого отримав можливість ознайомитись з матеріалами кримінального провадження. Вважає, що в його діях відсутня будь яка вина, а відшкодування ним шкоди, як власником джерела підвищеної небезпеки, можливе, якщо він не доведе обставин непереборної сили або відсутність у нього протиправних дій, будь які протиправні дії, які б він вчинив під час цього ДТП ніким не встановлено. Крім того ще раз вказав, що суму шкоди які просить стягнути позивач нічим не підтверджені; -представник відповідача - адвокат Григорук Ю.С. підтримав поданий відзив, та пояснення надані відповідачем; -представник відповідача ПАТ «СГ «ТАС»» Кудрявський С. в судове засідання не з`явився, 24.06.2022 року подав клопотання у якому просив відкласти розгляд справи до завершення військового стану, з метою збереження життя та здоров`я учасників судового процесу. Заслухавши думку учасників, враховуючи належне повідомлення відповідача - ПАТ «СГ`ТАС»», поданий ними відзив на позовну заяву, де висловлена позиція щодо суті спору, враховуючи розумні строки розгляду справи, та той факт, що справа вже тривалий час перебуває на розгляді, суд не знайшов у клопотанні відповідача - ПАТ «СГ`ТАС»», достатніх аргументів для відкладення розгляду справи тим більше такого тривалого, та прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника ПАТ «СГ`ТАС»». Судом встановлені наступні фактичні обставини справи: 20 травня 2015 року приблизно о 14 годині 20 хвилин відбулась дорожньо-транспортна пригода між водієм автомобіля «Шкода Октавія» д/н [NUMBER] та по велосипедистом [PERSON] , по вул. Капушанській в м. Ужгороді. Власником транспортного засобу «Шкода Октавія» д.н.з. [NUMBER] є відповідач у справі [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Шкода Октавія» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] була застрахована у ПАТ «СГ`ТАС»», про що свідчить Поліс № АІ/0124547 від 06.06.2014 року. Як зазначив представник ПАТ «СГ`ТАС»», і підтверджено представником позивачем, позивач [PERSON] із заявою на виплату страхового відшкодування до AT «СГ «ТАС» (приватне) не зверталася. В наслідок ДТП позивач [PERSON] отримав тілесні ушкодження, що стверджується висновком експерта № 534 від 10.06.2015 року, відповідно до якого завдані позивачу тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеню тяжкості. Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 5259/463, [PERSON] перебував на лікуванні в Ужгородській центральній клінічній лікарні протягом 9 днів, після чого був виписаний із відповідними рекомендаціями. За наслідками дорожньо-транспортної пригоди порушено кримінальне провадження № 12015070030001816 за ч.1 ст.286 КК України, в якому позивач є потерпілим. Станом на день ухвалення вказаного рішення, досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершено. За кермом вказаного транспортного засобу в момент виникнення ДТП перебував відповідач [PERSON] , що встановлено з пояснень сторін наданих у судовому засіданні та підтверджується матеріалами кримінального провадження. В межах вищевказаного кримінального провадження було призначено та проведено коло експертиз, які наявні, як в матеріалах кримінального провадження, так і долучені сторонами до матеріалів цивільної справи. Зокрема: 1.висновок судової транспортно - трасологічної експертизи № 5744 від 03.02.2017 року. Згідно вказаного висновку, п.6 при заданих вихідних даних водій [PERSON] мав технічну можливість уникнути наїзду на велосипедиста [PERSON] шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування. п.7 Висновку, враховуючи результати усіх проведених вище досліджень, дана експертиза має підстави зробити висновки про те, що при заданих вихідних даних причиною даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є наступні обставини: 1) невідповідність дій водія [PERSON] при виконанні небезпеки для руху вимогам п.п. 1.5;1.10 (в частині визначення понять «небезпека для руху»;12.3. ПДР і ці невідповідності з технічної точки зору, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з фактом даної ДТП; 2) невідповідність дій велосипедиста [PERSON] , як учасника дорожнього руху вимогам п.п. 1.5, 1.10 ( в частині визначення понять «велосипед», «водій», «небезпека для руху», «дати дорогу», «дорожня обстановка», «учасник дорожнього руху» ); 2.3(д); 9.4; 10.1; 10.4; 11.2 Правил дорожнього руху і ці невідповідності, з технічної точки зору, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з фактом даної ДТП; 2. висновок інженерно-технічного дослідження механізму зіткнення № 262 від 16.07. 2015 року. Згідно вказаного висновку, п.4 Висновку, в склавшійся дорожньо-транспортній ситуації , при заданих вихідних даних, водій автомобіля марки « Шкода-Октавия » д.н. [NUMBER] [PERSON] , при виникненні небезпеки для руху з відстані 5... 10 м. та при вибраній ним швидкості руху 40...50 км/год не мав технічної можливості зупинити свій транспортний засіб до місця зіткнення з велосипедом під керуванням водія [PERSON] п. 5 Висновку, умовою виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору,стали дії водія велосипеда [PERSON] , який виконуючи маневр велосипеда ліворуч,не надав дорогу водію автомобіля марки «Шкода-Октавия» д.н. [NUMBER] [PERSON] який рухався прямо.; 3. висновок судово-технічної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 12015070030001861 від 02.12.2015 року. Згідно вказаного висновку, п.5 з технічної точки зору причиною виникнення даної ДТП стали обставини пов`язані з тим, що велосипедист [PERSON] здійснюючи маневр ліворуч, виїхав на смугу руху автомобіля марки « Шкода-Октавия » д.н. [NUMBER] на такій відстані від останнього, на якій його водій [PERSON] вже був позбавлений технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до місця наїзду шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування в момент виникнення йому небезпеки для руху. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини 2 статті 11 ЦК України). За приписами статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Факт завдання шкоди здоров`ю/майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за заподіяння позадоговірної шкоди встановлено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Позадоговірна (деліктна) відповідальність, яка є видом цивільно-правової відповідальності, настає при існуванні складу правопорушення, що включає такі елементи, як: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Разом з тим, частиною 5 статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України), відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно з частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК України, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч). Таким чином, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція завдавача шкоди. Отже, для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, достатньо лише трьох підстав: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. Дані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, що наведена у постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21). Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тлумачення частини другої статті 1187 ЦК України свідчить про те, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб , а згідно частини 2 цієї ж норми шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з частиною 2 статті 1187 та частиною 2 статті 1168 Цивільного кодексу України, особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, угода підряду, оренди і т. п.) володіє транспортним засобом чи механізмом, який створює підвищену небезпеку при зберіганні, використанні або утриманні, незалежно від вини такої особи, відшкодовує моральні збитки через смерть фізичної особи її найближчим родичам - чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також тим, хто проживав з нею однією родиною. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як встановлено судом володільцем джерела підвищеної небезпеки, автомобіля є відповідач [PERSON] «Шкода Октавія» д.н.з. [NUMBER] , який на момент виникнення вказаної ДТП перебував за кермом вказаного транспортного засобу. Як встановлено судом з матеріалів кримінального провадження, наявні два експертні висновки, які вказують на те, що саме в діях позивача (потерпілого) наявні порушення вимог ПДР України, які знаходяться в причинному зв`язку з настанням вказаної ДТП, а у відповідача були відсутні можливості уникнути вказаної ДТП, наявний в матеріалах кримінального провадження і висновок, який вказує, що і у діях позивача наявні порушення вимог ПДР України. Судом було встановлено, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, ще триває. При цьому, суд погоджується, з відповідачем, що на даний час в його діях під час ДТП не встановлено протиправності, наявні на даний час матеріали кримінального провадження не дають можливості дійти однозначного висновку, щодо винуватця дорожньо-транспортної пригоди. Отже заподіяна позивачу матеріальні та моральна шкода внаслідок отриманих тілесних ушкоджень підлягає відшкодуванню відповідачем, як власником джерела підвищеної небезпеки, оскільки останній у судовому засіданні не довів що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Будь належних і допустимих доказів на підтвердження умислу потерпілого на настання у нього тілесних ушкоджень внаслідок ДТП чи непереборної сили, що спричинили ДТП, що звільняло б його від відповідальності за заподіяння моральної шкоди, відповідач суду не надав. До посилань відповідача, на поведінку позивача вже після ДТП, а саме, що він активно приймав участь у слідчих діях одразу після виписки з лікарні (через дев`ять днів після ДТП), зміна показів, після ознайомлення з матеріалами експертиз, на підставі яких були сформульовані питання для експертів у постанові про призначення судової транспортно - трасологічної експертизи у 2017 році, майже через два роки після ДТП, подання скарг на працівників поліції і т.і., суд ставиться критично, оскільки такі, на думку суду не вказують на умисел потерпілого під час самого ДТП, зокрема у створенні такої та в отриманні внаслідок її створення тілесних ушкоджень. Водночас, суд зауважує, що правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка відповідає за шкоду, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування"). Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується з положеннями статті 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також встановлено, що страхове відшкодування страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). За змістом пункту 1.4. частини 1 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже, за змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 2231, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Пунктом 36.4 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Відповідно до висновків про правильне застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). За вказаних обставин, враховуючи, що на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Шкода Октавія» д.н.з. [NUMBER] був забезпечений полісом ПАТ «СГ`ТАС»» № АІ/0124547 від 06.06.2014 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд дійшов висновку, що дорожньо-транспортна пригода, що сталася 20 травня 2015 року, відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є страховим випадком, внаслідок якого у ПАТ «СГ`ТАС»» настав обов`язок здійснити виплату страхового відшкодування на користь позивача, як потерпілому. У пункті 35.1 статті 35 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбаченихстаттею 41цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ),

Outcome: partial