Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

До Ренійського районного суду Одеської області 12.03.2018 року звернулась [PERSON] з позовною заявою до Приватного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приват Банк», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського Нотаріального округу Швець Руслан Олегович, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтуванні позовної заяви зазначено, що 24.10.2017 року приватним нотаріусом Швець Р.О. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі №16509, відповідно до якого нотаріусом запропоновано стягнути на користь ПАТ КБ «Приват Банк» з [PERSON] не сплачену в строк заборгованість за кредитним договором №ODREAU07100056 від 01.08.2006 року у розмірі 85\~009,21 гривень. Позивачка зазначає, що наявна заборгованість не є безспірною, оскільки остання не погоджується із сумою заборгованості, між сторонами існує спір про право. У зв`язку з чим, позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням діючого законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку із вищевказаним, [PERSON] просить суд визнати виконавчий напис від 24.10.2017 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського Нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем щодо стягнення з позивачки заборгованості у розмірі 85\~009,20 гривень, визнати таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 13.03.2018 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 16.04.2018 року позовну заяву повернуто позивачеві. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 02.07.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційної скаргою [PERSON] на ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 16.04.2018 року про визнання позовної заяви неподаною та повернутою. Постановою Апеляційного\~суду Одеської\~області від\~18.10.2018\~року апеляційну\~скаргу [PERSON] \~задоволено частково.\~Ухвалу Ренійського\~районного суду\~Одеської області\~від 16.04.2018\~року про визнання позовної заяви неподаною та повернутою скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 29.11.2018 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 29.11.2018 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського Нотаріального округу Швець Р.О. належним чином завірені документи та матеріали, на підставі яких вчинявся виконавчий напис від 24.10.2017 року №16509, щодо стягнення на суму 85\~009,21 грн. 04.02.2019 року до Ренійського районного суду Одеської області від приватного нотаріуса Швець Р.О. надійшли копії документів на підставі яких був вчинений виконавчий напис №16509 від 24.10.2017 року. 10.04.2019 року від приватного нотаріуса Швець Р.О. надійшла заява про розгляд даної справи за його відсутності. Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 29.05.2019 року цивільну справу передано за підсудністю до Приморського районного суду м.Одеси для розгляду по суті. 27.06.2019 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючого суддю Приморського районного суду м.Одеси визначено Донцова Д.Ю. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 03.07.2019 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. 19.07.2019 року до суду надійшов відзив від представника АТ КБ «ПриватБанк», де просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та розглядати справу без участі представника АТ КБ «ПриватБанк». В обґрунтуванні зазначено, що представник відповідача надав всі необхідні документи для вчинення нотаріусом виконавчого напису, а тому підстав вважати дії нотаріуса незаконними відсутні. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 30.07.2019 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Приморського районного м. Одеси від 24.10.2019 року провадження у\~вказаній справі зупинено до вирішення справи №510/1410/19, яка перебуває в провадженні судді Ренійського районного суду Одеської області Гончарової-Парфьонової\~О.О. Ухвалою Приморського районного м. Одеси від 07.02.2023 року провадження поновлено. В судове засідання 28.03.2023 року учасники справи не з`явились, про дату, час та місце повідомлялись належним чином. Від представника позивача адвоката Полякова О.О. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів\~достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Суд вирішив розглянути справу за відсутності сторін, які сповіщені належним чином, на підставі наявних матеріалів справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку\~з цим,\~датою складення\~судового рішення\~є 28.03.2023 року. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд зазначає наступне. Судом встановлено, 01.08.2006 року між ПриватБанком та [PERSON] укладено кредитний договір №ODREAU07100056, відповідно до умов якого Банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 47\~435,00 гривень на строк з 01 серпня 2006 року по 01 серпня 2013 року у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в розмірі 74\~140,00 гривень. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] 01.08.2006 року уклали договір застави рухомого майна. Згідно з договором застави [PERSON] надала в заставу автомобіль DAEWOO, модель: Lanos, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER] , державний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності заставодавцю. 24 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №16509, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», не сплачену в строк заборгованість за Кредитним договором №ODREAU07100056 від 01.08.2006 року за період з 01.08.2006 року по 14.09.2017 року, у розмірі 85\~009,21 гривень. Разом з цим, 16 січня 2018 року в.о. начальником відділу Ренійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Ботіка Русланом Вікторовичем відкрито виконавче провадження ВП №55535363 з примусового виконання виконавчого напису вчиненого виконавчого напису вчиненого 24.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, зареєстрованого в реєстрі за №16509. До заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про вчинення виконавчого напису (отримана нотаріусом 24.10.2017 року) представником банку було надано наступні документи, на підставі яких приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис: копія кредитного договору №ODREAU07100056 від 01.08.2006 року, копія виписки з особового рахунку [PERSON] щодо заборгованості у розмірі 85\~009,21 грн., копія вимоги про усунення порушень за кредитним договором, копія розрахункового документа про оплату послуг поштового зв`язку, копія опису вкладення в цінний лист, копія довіреності представника банку, копія паспорта [PERSON] . У статтях 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до положень цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Учинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). У вказаній постанові також зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій,- шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18), від 19 березня 2021 року у справі № 750/3781/20. При цьому, матеріали справи не містять відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Окрім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. При цьому, стаття 50 Закону передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням положень статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, зокрема неповідомлення боржника про вимогу кредитора, так і необґрунтованість вимог до боржника. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278гс18). 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконним та нечинним зазначений вище розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин», а відтак Перелік повернувся до попередньої редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття», а тому суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, оскільки вчинений на не передбаченому Переліком борговому документі - кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, а тому не підлягає виконанню. Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили з моменту проголошення. Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а наданий нотаріусу договір позичальника не посвідчений нотаріально, отже не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відповідно до висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Як слідує з матеріалів справи, оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом 24.10.2017, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідачем не спростовано доводів позивача. Згідно ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, недоведеності безспірності вимог стягувача, відтак доводи позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. За подання позовної заяви позивач сплатила 680 грн. (квитанція №17 від 20.02.2018 року, призначення платежу: *;101; [NUMBER] ; Судовий збір, за позовом [PERSON] , Ренійський районний суд Од.обл. ЦУркан Л.П.) та 352,40 грн. (квитанція №6 від 10.04.2018 року, призначення платежу: *;101; [NUMBER] ; Ренійський районний суд Од.обл. Цуркан Л.П.), що в сумі складає 1032,40 гривень. Однак, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою (станом на 2018 рік) судовий збір становив 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складало 704,80 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved