Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою про визнання особи безвісти відсутньою. На підставу своїх вимог посилається на те, що вона являється рідною онукою [PERSON] , [INFO] . Її бабка, [PERSON] проживала в [ADDRESS] . 23.09.2021 року [PERSON] пішла з дому та не повернулась до цього часу. Тривалі пошуки своїми силами не дали результатів, а тому 28.09.2021 року вона вимушена була звернутись до ВПД №1 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області із письмовою заявою про розшук зниклої [PERSON] 29.09.2021 року за її заявою ВПД №1 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області було зареєстровано кримінальне провадження №12021250360001030 за ч.1 ст. 115 КК України. Станом на даний час розшук зниклої [PERSON] не дав результатів і [PERSON] не знайшлася. Заявниці необхідно вирішити питання щодо охорони майна, що перебуває у власності [PERSON] та вирішити ряд інших питань, а оскільки з моменту зникнення її бабусі пройшло більше року і її місце перебування нікому не відоме, то вона вимушена звернутись з даною заявою до суду. В судовому засіданні заявниця свою заяву підтримала повністю. Представник зацікавленої особи в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечив. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він знає про те, що [PERSON] проживала в [ADDRESS] , а 23.09.2021 року вона пішла з дому та не повернулась до цього часу. Її пошуки не дали результатів. Аналогічні покази в судовому засіданні дала свідок [PERSON] . Суд, вислухавши заявника, представник зацікавленої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази, надані по справі, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до п. 3 ч. 2ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Згідно зі ст. 43 ЦК України фізична особа може бути судом визнана безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Визнання особи безвісно відсутньою - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Згідно положень статті 4Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти» особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду. Особа вважається зниклою безвісти до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом. Надання особі статусу зниклої безвісти відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством. Якщо особа, зникла безвісти, оголошена померлою, але її місцеперебування, місце поховання чи місцезнаходження її останків не встановлено, проведення розшуку такої особи в розумінні цього Закону не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження її останків. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. 22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 225/882/17, провадження № 61-34068св18 підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Більше того, визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла). Відповідно до п. 7 ч. 1ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб. Початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження. Згідно положень ст. 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , проживала в [ADDRESS] . Судом встановлено, що 28.09.2021 року [PERSON] звернулась до ВПД №1 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області із письмовою заявою про розшук зниклої [PERSON] 29.09.2021 року за заявою [PERSON] ВПД №1 Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області було зареєстровано кримінальне провадження №12021250360001030 за ч.1 ст. 115 КК України. Місце перебування [PERSON] на даний час не встановлене. В судовому засіданні встановлено, що на даний час місце перебування [PERSON] не встановлене, її пошуки є безрезультатними. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення заяви, оскільки заявник вживала заходи до розшуку [PERSON] та, враховуючи, що останні відомості про місце перебування [PERSON] відносяться до 23 вересня 2021 року, то безвісно відсутньою її слід визнати із 24 вересня 2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved