Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: 29.12.2022 року в Турківський районний суд Львівської області з позовною заявою звернулась [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в якій просить стягувати з [PERSON] , аліменти на її користь, як такій, що продовжує навчання, на її утримання, в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду до припинення нею навчання, але не довше, ніж до досягнення нею 23 років. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2022 року у провадження судді Турківського районного суду Львівської області [PERSON] передана дана справа. Предметом позову є стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Зазначений спір відповідно до вимог ст.19 ЦПК України належить до компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, оскільки ч.1 ст.19 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності. Підсудність є розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Територіальна підсудність є підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа. Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо. Вимогами ст.28 ЦПК України передбачено право вибору позивача в позовах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Суд враховує позицію позивача, який в своїй заяві посилається на ч.1 ст.28 ЦПК України і вважає, що його справа повинна розглядатися за правилами альтернативної підсудності і за його вибором. У зв`язку з вище вказаним, справа підсудна Турківському районному суду Львівської області суду Львівської області і, оскільки ст.23 ЦПК України передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ СТОРІН ПО СПРАВІ. Позиція особи, яка подала позов. Позивачка свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] (відповідач) є її батьком. 25.11.20211 року її батьки розірвали шлюб. Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 22 вересня 2014 року по справі № 458/1068/14-ц за позовом її матері, [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів з відповідача стягнуто аліменти на користь її матері на її утримання в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Аліменти відповідач сплачував вчасно та справно. 19.10.2022 року позивачка досягла повноліття і Турківський відділ ДВС у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) припинив стягнення аліментів. Проте, вона продовжує навчатися у Медичному фаховому коледжі Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького, в якому навчається з 01.09.2019 по 01.07.2023 і не знаходиться на повному державному забезпеченні. На даний час проживає зі своєю бабусею [PERSON] . Позивачка неодружена і ніде не працює, так як навчається, зазначає, що потребує матеріальної підтримки. Просить стягувати з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , аліменти на її користь, як такій, що продовжує навчання, на її утримання, в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягувати від дня пред`явлення позовної заяви до суду до припинення нею навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23 років. В судові засідання позивачка не з`явилася, в позовній заяві просила справу розглянути без її участі за наявними у справі матеріалами, проти заочного розгляду справи не заперечує. Позиція відповідача. Відповідач не забезпечив самопредставництво, або при допомозі участі у справі свого представника, будучи повідомленим про місце, дату та час розгляду справи належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи підтвердженнями, клопотань на адресу суду не надсилав, причини не прибуття в суд не повідомив. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивачем 29.12.2022 року подано позовну заяву. Інших клопотань і заяв на адресу суду не надходило. Відповідач відзиву та документів до суду не надсилав, письмових пояснень з приводу позовних вимог не надав, заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не надсилав. Процесуальні дії у справі. 10.02.2023 року відповідно до ч.ч.6, 7 ст.187 ЦПК України судом отримано відповідь з виконавчого органу реєстрації місця проживання та перебування особи, в компетенцію якого входить реєстрація місця проживання фізичних осіб, щодо зареєстрованого місця проживання відповідача фізичної особи [PERSON] . Ухвалою суду від 14.02.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу визначено строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву, надіслання копії такого відзиву та доданих до нього документів позивачу суду, право подати зустрічний позов в строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення. Сторонам роз`яснено що суд має право вирішити спір за наявними у справі матеріалами. Судові засідання про справі призначалися 16.03.2023 року, 22.03.2023 року, 30.03.2023 року. Враховуючи неявку учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд керується вимогами ч.1 ст.223 ЦПК України, якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи неявку відповідача, як учасника справи, який був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, суд керується вимогами ч.1 ст.223 ЦПК України якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд вважає, що немає порушення прав сторони, оскільки справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані щодо своєчасного повідомлення особи про місце і час розгляду справи та якщо не надійшло клопотання про відкладення цього розгляду. Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність сторони по справі, суд враховує практику Європейського суду з прав людини стосовно критеріїв розумних строків, поведінку заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010 року, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 року тощо), а також приймаючи до уваги рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» яким наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд прийшов до висновку про розгляд справи на підставі наявних у справі даних і доказів. Окрім цього, як зазначив ЄСПЛ у справі "Каракуця проти України" (заява №18986/06; п.57) суд зазначив, що це є обов`язок зацікавленої сторони виявляти особливу уважність, дбаючи про свої інтереси, та вживати необхідних заходів для отримання інформації про рух своєї справи (Teuschler v. Germany, №47636/99; Sukhorubchenko v. Russia, №69315/01, § 48; Gurzhyy v. Ukraine, №326/03.) Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин. Відповідач [PERSON] є батьком позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Ісаївською сільською радою Турківського району Львівської області, 09.11.2004 року серія [NUMBER] . Згідно рішення Турківського районного суду Львівської області від 22.09.2014 року з відповідача на утримання позивачки стягувалися аліменти щомісячно в розмірі заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового віку до досягнення дитиною повноліття. Постановою начальника Турківського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Максимовича В.В. від 30.10.2022 року закінчено виконавче провадження про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , у зв`язку із досягненням нею [INFO] повноліття. З довідки Медичного фахового коледжу Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького від 22.11.2022 року №29 [PERSON] дійсно є студенткою сестринського відділення Медичного фахового коледжу Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького з 01.09.2019 року по 01.07.2023 року. Форма навчання денна, на контрактній основі, гуртожитку в коледжі немає. Позивачка як на підставу своїх позовних вимог вказує на невиконання відповідачем його обов`язку як батька утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, що передбачено ст.199 ЦПК України. Відтак суд встановив, що між сторонами виник спір щодо невиконання відповідачем його обов`язку як батька утримувати до досягнення двадцяти трьох років своєї повнолітньої дочки. яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, за умови, що він може надавати матеріальну допомогу. Встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази позивачки на обґрунтування заявлених вимог, суд вирішує дану справу з врахуванням наступних мотивів та норм права. Спірні правовідносини регулюються положеннями Сімейного кодексу України, а саме Главою16 Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 СК України. Так, у відповідності до норм ст.199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з положеннями ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також згідно зі ст.201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 СК України. Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі № 761/10510/17. Відтак з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи надані сторонами матеріали та докази, а також встановлені обставини та факти, суд дійшов висновку, що відповідач здатний надавати матеріальну допомогу синові, який продовжує навчання. Згідно зі ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже суд встановив, що позивачка по справі продовжує навчання і в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. В силу положень ст.199 СК України сторони по справі мають обов`язок утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання. Повнолітня [PERSON] проживає з бабусею, неодружена, ніде не працює, оскільки навчається. Відповідач не виконує свого обов`язку з утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, що є підставою для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів відповідно до ст.199 СК України і стягнення таких в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач має можливість матеріально утримувати доньку під час навчання, оскільки він є працездатною особою, не є особою з інвалідністю, інших аліментних зобов`язань, окрім тих, які ним сплачувалися на користь позивачки - не має. Доказів того, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, суду не представлено. При визначенні суми, яку потребує дитина відповідача на період навчання суд враховує обставини, визначені в ст. 182 СК України, а саме стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, розмір прожиткового мінімуму, який існує в державі для працездатних осіб на час винесення судом рішення. Також суд враховує розмір ймовірної вартості витрат на навчання, оплату переїзду до місця навчання та у зворотному напрямку; на засоби індивідуальної гігієни, на харчування та на одяг дитини, ту обставину, що дитина відповідача, як повнолітня особа, повинна і самостійно приймати заходи до власного матеріального забезпечення. При вирішенні даного спору судом враховано роз`яснення, які надані в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, де передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу . Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24.01.2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17.04.2019 року у справі № 644/3610/16-ц. Суд не може самостійно вийти за межі позовних вимог. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти у частці від заробітку, що не суперечить нормам Сімейного кодексу, тому, на думку суду, позов в частині стягнення аліментів в частці від заробітку підлягає задоволенню. Суд при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципу розумності та справедливості, приймаючи до уваги положення ст.182 СК України, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки, Беручи до уваги те, що позивачка по справі продовжує навчання, в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідач не виконує обов`язку щодо утримання, як такої, що навчається, те, що відповідач не надав суду доказів, що він є непрацездатною особою чи те, що на його утриманні є інші непрацездатні особи і не заперечив отримання ним стабільного, регулярного доходу, не повідомив про те, що він немає можливості надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці, суд з урахуванням всіх обставин справи та положень закону, зокрема вимог ст.182 СК України, дійшов висновку, що розмір аліментів, визначений позивачем в розмірі (однієї чверті) заробітку (доходу) щомісячно є обґрунтований, справедливий, необхідний та достатній для забезпечення належного утримання повнолітньої [PERSON] , яка продовжує навчання. Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується подана заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, зважаючи на те, що позивачкою доведені обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів. Водночас, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04), що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, №303-A, п.29). Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з наступного. Судові витрати в цій справі складаються з судового збору. Згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України в редакції Закону України №2147-8 від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У рішенні Конституційного суду України № 12-рп/2013 зазначено, що звернення до суду пов`язане з необхідністю сплати судового збору, що впливає на можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого ст.55 Конституції України. Зазначене відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981 року № R (81) 7, якою визначено: «у тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (пп. 12 п. D). Питання повернення судового збору регламентовано ст.7 Законом України «Про судовий збір», де передбачено п`ять підстав для повернення сплаченого судового збору: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення суми судового збору у більшому розмірі, ніж було потрібно; 2) повернення заяви або скарги стороні за заявою (клопотанням) заявника; 3) відмова суду у відкритті провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду; 5) закриття (припинення) провадження у справі в усіх інстанціях. Відповідно до процесуального кодексу, при винесенні рішення суддя повинен в обов`язковому порядку розподілити судові витрати між сторонами процесу. До судових витрат входить і судовий збір. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 3 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору. Таким чином, з урахуванням задоволених вимог позивачки на відповідача покладаються судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 992,40 грн. за подання позовної заяви позивачкою, які на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід Державного бюджету України.

Outcome: approved