Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання [PERSON] недієздатною, посилаючись на те, що він являється онуком [PERSON] , [INFO] , яка є інвалідом II групи, що підтверджується висновком лікарської комісії медичного закладу. Зазначає, що [PERSON] не в змозі себе обслуговувати, не усвідомлює наслідків своєї поведінки та не орієнтується в простих ситуаціях. Внаслідок хронічного стійкого психічного розладу [PERSON] не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з чим заявник вважає, що є необхідність визнання [PERSON] недієздатною. Заявник в судове засідання не з`явився, однак спрямував до суду заяву, згідно якої вимоги заяви підтримує в повному об`ємі, просить суд її задовольнити та розглянути справу у його відсутність. Представник заінтересованої особи Органу опіки і піклування в особі виконавчого комітету Чернівецької міської ради, в судове засідання не з`явився, однак від них надійшла заява, згідно якої на підставі висновку експерта не заперечують щодо задоволення заяви та визнання [PERSON] недієздатною. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 грудня 2022 року було відрито провадження по справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31 січня 2023 року за клопотанням заявника по справі було призначено судово-психіатричну експертизу. Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до висновку, що вимоги заяви є необґрунтованими і не підлягають до задоволення. Судом встановлено, що згідно висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 15 червня 2022 року, [PERSON] рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (а.с. 16-19). Заявник [PERSON] зареєстрований разом із [PERSON] в [ADDRESS] . (а.с. 10). Відповідно до ст.30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Відповідно до ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно ч.3 ст.296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Відповідно до статті 298 ЦПК України суд, за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи, призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Відповідно до статті 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок обмеження цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Цивільна дієздатність фізичної особи є обмеженою з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 39, частина перша статті 40 ЦК України). Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частини перша-третя статті 41 ЦК України). Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України). Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Частиною третьою статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров?я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу (стаття 298 ЦПК України). Судом встановлено, що до суду з заявою про визнання особи недієздатною звернувся [PERSON] , який є онуком [PERSON] , яку просить визнати недієздатною. Судом була призначена судово-психіатрична експертиза. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 136 від 08 лютого 2023 року [PERSON] страждає хронічним, стійким психічним захворюванням у формі судинної деменції. За своїм психічним станом в силу наявного у неї хронічного психічного захворювання [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 36-37). Згідно з частиною першою статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Статтею 300 ЦПК України визначено, що суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Тобто, нормами законодавства передбачено чіткий порядок призначення над недієздатними особами опіки, а саме - за поданням відповідного органу, а не за заявою фізичної особи. Отже, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства: захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в цьому конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Крім того, фізична особа може бути призначена опікуном ( піклувальником) лише за її згодою, що повинно бути виражено в письмовій заяві. Особа, яка виявила бажання виконувати обов`язки опікуна ( піклувальника), подає до органу заяву про клопотання перед судом про призначення її опікуном ( піклувальником). До заяви додається медичний висновок про те, що за станом здоров`я заявник може бути опікуном ( піклувальником). Спеціалісти органу опіки і піклування обстежують матеріально-побутові умови проживання майбутнього опікуна ( піклувальника), складають відповідний акт і готують до суду подання щодо кандидатури опікуна ( піклувальника). Пунктом 3.3 частини 3 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді від 17 червня 1999 року, визначений перелік документів за наявності яких орган опіки та піклування призначає опікуна, а саме: рішення суду про визнання громадянина недієздатним, акт обстеження умов проживання особи, що потребує опіки, опис її майна та майбутнього опікуна, довідки про стан здоров`я особи, яка потребує опіки та її опікуна, довідки про судимість майбутнього опікуна. Тобто, нормами законодавства передбачено чіткий перелік документів та порядок призначення над недієздатними особами опіки. Всупереч вищезазначеним вимогам закону заявником до суду подано заяву, яка не відповідає ЦПК України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи зазначене, суд, дослідивши матеріали справи встановив відсутність у матеріалах справи подання та/або висновок органу опіки та піклування з приводу призначення заявника опікуном, а отже, відсутність цього подання унеможливлює вирішення судом вказаного питання, так як саме орган опіки та піклування досліджує обставини щодо можливості особи виконувати обов`язки піклувальника чи опікуна. Втім, судом встановлена відсутність у матеріалах справи подання та/або висновку органу опіки та піклування з приводу призначення опікуна, що є обов`язковим. Водночас, чинний ЦПК не передбачає можливості часткового задоволення заяви про визнання особи недієздатною (Постанова КЦС ВС від 19.04.2021 №61-22566св19). На підставі викладеного, суд доходить висновку, що заява [PERSON] інтереси якого представляє адвокат Петікар Артем Вікторович, заінтересована особа: Орган опіки та піклування Чернівецької міської ради, про визнання особи недієздатною та встановлення над нею опіки, задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed