Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника - адвоката Іваниці О.О., звернувся до суду з позовною заявою до Служби автомобільних доріг у Запорізькій області, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04 червня 2021 року приблизно о 12 годині 50 хвилин водій автомобіля «MITSUBISHI L200», державний реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , здійснюючи рух по 165 км автодороги «М 04», яка проходить по території Криничанського району Дніпропетровської області, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем «Камаз 53215», державний реєстраційний номер [NUMBER] , з причепом «БЗТМ 1508», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «MITSUBISHI L200» [PERSON] отримав смертельну травму. Власником транспортного засобу «MITSUBISHI L200», державний реєстраційний номер [NUMBER] , на якому рухався [PERSON] , являється Служба автомобільних доріг у Запорізькій області, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Власником транспортного засобу «Камаз 53215», державний реєстраційний номер [NUMBER] , та причепу «БЗТМ 1508», державний реєстраційний номер [NUMBER] , являється [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, транспортний засіб «Камаз 53215», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належить позивачу [PERSON] , отримав механічні пошкодження. Згідно Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 3841 щодо визначення матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ, складеного 15 березня 2022 року судовим експертом Филь О.П., розмір матеріального збитку, нанесеного [PERSON] , складає 382893 грн. 53 коп. Позивача зазначає, що відповідачу особисто повідомлялося та представник відповідача запрошувався на огляд пошкодженого транспортного засобу. На місце дорожньо-транспортної пригоди було викликано співробітників поліції, за результатами чого було порушено кримінальне правопорушення за № 12021041460000079. В результатів досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що в даній дорожній обстановці водій транспортного засобу «MITSUBISHI L200», державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху; технічна можливість запобігти вказаній дорожньо-транспортній пригоді для водія автомобіля «MITSUBISHI L200», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] визначалися виконанням ним вимог п.10.1 Правил дорожнього руху і для нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які не дозволили йому виконати зазначені вимоги Правил дорожнього руху України. При заданому механізмові події, дії водія транспортного засобу «MITSUBISHI L200», державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] не відповідали вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. Позивак вказує, що 30 грудня 2021 року кримінальне провадження № 12021041460000079, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 червня 2021 року, закрито. Так, після дорожньо-транспортної пригоди позивачем встановлено, що відповідачем застраховано цивільно-правову відповідальність як власника транспортного засобу «MITSUBISHI L200», реєстраційний номер [NUMBER] , у страховій компанії Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна», поліс серії АР № 5494523, який станом на 04 червня 2021 року був діючим. Позивач [PERSON] у подальшому звернувся до зазначеної страхової компанії та отримав страхове відшкодування у розмірі 130000 грн., що підтверджується листом № 5755 від 17 лютого 2022 року. У позовній заяві також вказано, що [PERSON] станом на 04 червня 2021 року перебував у трудових відносинах зі Службою автомобільних доріг у Запорізькій області, а саме, займав посаду заступника начальника з розвитку доріг Служби автомобільних доріг у Запорізькій області, та 04 червня 2021 року виконував свої трудові (службові) обов`язки. Відповідно до вищевикладеного, [PERSON] вважає за необхідне звернутися з позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди саме до власника транспортного засобу - Служби автомобільних доріг у Запорізькій області. Окрім того, позивач вказує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідачем, внаслідок дії його працівника (заступника начальника з розвитку доріг Служби автомобільних доріг у Запорізькій області Шандиби О.М.), транспортним засобом - джерелом підвищеної небезпеки, пошкоджено транспортний засіб, який належить [PERSON] , чим завдано йому збитків, які пов`язані з відновленням автомобіля, а також було спричинено моральну шкоду, сильні душевні страждання та переживання. Відповідно до викладеного, [PERSON] вважає, що належним способом захисту його прав, яке відновить порушені його цивільні права та інтереси, являтиметься відшкодування майнової та моральної шкоди Службою автомобільних доріг у Запорізькій області. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 262693 грн. 53 коп. (з яких, 252893 грн. 53 коп. - матеріальний збиток за пошкоджений транспортний засіб; 9800 грн. - витрати, які понесені позивачем при евакуації пошкодженого транспортного засобу); а також 70000 грн. у відшкодування моральної шкоди, і судові витрати у сумі 6862 грн. (з яких, 3500 грн. - витрати, які пов`язані із проведенням експертного авто-товарознавчого дослідження пошкодження транспортного засобу; 3362 грн. і 257 грн. 40 коп. - сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір). Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 19 серпня 2022 року вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд цивільної справи в порядку загального позовного провадження (а.с.65). 25 жовтня 2022 року представник відповідача Служби автомобільних доріг у Запорізькій області адвокат Балковий Р.Л., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1101898 від 21.10.2022 року (а.с.86, 102), надіслав на адресу суду відзив з додатками на позовну заяву, у якому представник відповідача просить суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. Із змісту відзиву вбачається, що 03 червня 2021 року [PERSON] відправили у відрядження до міста Херсон на два дні, з 04 червня 2021 року по 05 червня 2021 року. Разом з ним у відрядження було відправлено і водія автотранспортних засобів Служби автомобільних доріг у Запорізькій області - [PERSON] . Представник відповідача підтверджує, що [PERSON] займає посаду заступника начальника з розвитку Служби автомобільних доріг та вказує, що наказом № 114 від 11 травня 2021 року автомобіль «MITSUBISHI L200», державний реєстраційний номер [NUMBER] , був закріплений за водієм [PERSON] , однак в день вчинення дорожньо-транспортної пригоди, коли [PERSON] разом з [PERSON] прямували до міста Херсону, [PERSON] попрохав водія [PERSON] , який був за кермом автомобіля, вийти з машини, а сам пересів за кермо та поїхав. На обґрунтування своїх заперечень, представник відповідача також вказує, що своїми діями [PERSON] без законних на те підстав, незаконно заволодів транспортним засобом, та у нього існувала пряма заборона керувати даним автомобілем. Враховуючи це, представник відповідача вказує, що Служба автомобільних доріг у Запорізькій області не має обов`язку відшкодовувати завдану [PERSON] шкоду. Щодо стягнення моральної шкоди, у відзиві представник відповідача не погоджується з тим, що позивачу завдано моральних страждань та змін у його побуті та родині, та вважає, що його вимоги є необґрунтованими. Разом з відзивом представник відповідача подав до суду клопотання про виклик свідків (а.с.82-106). Представник позивача [PERSON] адвокат Іваниця О.О., яка діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1087122 від 15.08.2022 року (а.с.62), 16 листопада 2022 року подала до канцелярії суду відповідь на відзив. Із змісту відповіді на відзив вбачається, що адвокат Іваниця О.О., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , позовну заяву підтримує, просить позов задовольнити у повному обсязі, при цьому заперечує проти задоволення клопотання відповідача щодо виклику свідків [PERSON] і [PERSON] , оскільки вважає, що їх свідчення жодним чином не спростовують обставин, викладених у позовній заяві. Крім того, представник позивача зазначає, що вказані свідки є зацікавленими особами, оскільки перебувають у трудових відносинах з відповідачем по справі (а.с.114-117). Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 07 грудня 2022 року підготовче провадження у цивільній справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У задоволенні клопотання представника відповідача про виклик свідків [PERSON] і [PERSON] відмовлено (а.с.128-129). У судовому засіданні позивач [PERSON] і представник позивача - адвокат Іваниця О.О., підтримали позов у повному обсязі та просили позов задовольнити з підстав наведених у ньому. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Балковий Р.Л. заперечував щодо задоволення позовної заяви у повному обсязі, посилаючи на її необґрунтованість. Представник третьої особи - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» у судове засідання жодного разу не з`явився, про дату, час і місце проведення судових засідань повідомлявся судом своєчасно та належним чином (а.с.70, 76, 80, 113, 143). Про причини неявки не повідомив, заперечень на поданий цивільний позов не направляв. Суд, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення учасників процесу, дійшов наступних висновків. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідно до копії постанови про закриття кримінального провадження від 30 грудня 2021 року, яку винесено старшим слідчим СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області Коваленко О.О. в рамках кримінально провадження № 12021041460000079, із змісту якої вбачається, що 04 червня 2021 року. приблизно о 12 годині 50 хвилин, водій автомобіля «MITSUBISHI L200», державний реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , здійснюючи рух по 165 км автодороги «М 04», яка проходить по території Криничанського району Дніпропетровської області, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем «Камаз 53215», державний реєстраційний номер [NUMBER] , з причепом «БЗТМ 1508», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , [INFO] , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «MITSUBISHI L200» [PERSON] отримав смертельну травму. На місце дорожньо-транспортної пригоди було викликано співробітників поліції, за результатами чого було порушено кримінальне правопорушення № 12021041460000079. В результатів досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що в даній дорожній обстановці водій транспортного засобу «MITSUBISHI L200», державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України; технічна можливість запобігти вказаній дорожньо-транспортній пригоді для водія автомобіля «MITSUBISHI L200», державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] визначалися виконанням ним вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України і для нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які не дозволили йому виконати зазначені вимоги Правил дорожнього руху України. При заданому механізмові події, дії водія транспортного засобу «MITSUBISHI L200», державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] не відповідали вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с.34-36). Виходячи з вищенаведеного, судом встановлено причинно-наслідковий зв`язок вчинення дорожньо-транспортної приходи та встановлено причини її створення, а саме це були неправомірні дії водія [PERSON] . Власником транспортного засобу «MITSUBISHI L200», державний реєстраційний номер [NUMBER] , за кермом якого знаходився [PERSON] , являється Служба автомобільних доріг у Запорізькій області, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.74, з.б.а.с.74). Власником транспортного засобу «Камаз 53215», державний реєстраційний номер [NUMBER] , та причепу «БЗТМ 1508», державний реєстраційний номер [NUMBER] , являється [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.73). Судом також встановлено, що транспортний засіб «Камаз 53215», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав механічні пошкодження. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 3841 щодо визначення матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Камаз 53215», державний реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті ДТП, складеного 15 березня 2022 року судовим експертом Филь О.П., розмір матеріального збитку, нанесеного [PERSON] складає 382893 грн. 53 коп. (а.с.14-32). Також судом встановлено, що відповідачу особисто повідомлялося та останній запрошувався на огляд пошкодженого транспортного засобу, що підтверджується листом-запрошенням на ім`я керівника Служби автомобільних доріг у Запорізькій області від 18.01.2022 року, та на якому міститься вхідний № 110 від 18.01.2022 року (а.с.33). Згідно рахунку-фактури № 5 від 18 січня 2022 року, ФОП [PERSON] здійснив автотоварознавче дослідження автомобіля «Камаз 53215», державний реєстраційний номер [NUMBER] , з метою визначення вартості матеріальних збитків, одержувач та платник [PERSON] , сума 3500 грн. (а.с.39). Відповідно до квитанції «ПриватБанку» [PERSON] оплатив надані послуги у розмірі 3500 грн. (а.с.41). Як вбачається із Акту надання послуг № 61 від 30.11.2021 року, ФОП [PERSON] надав послугу у вигляді евакуації транспортного засобу «Камаз 53215», державний реєстраційний номер [NUMBER] , сума послуги становить 9800 грн. (а.с.42). Між тим, а ні до позовної заяви не було долучено, а ні в судовому засіданні не було надано позивачем квитанцію про оплату наданої послуги, як доказ на підтвердження фактичних понесених позивачем затрат. Відповідно до копії поліса № АР5494523 (станом на 04.06.2021 року поліс був діючим), відповідачем застраховано цивільно-правову відповідальність як власника транспортного засобу «MITSUBISHI L200», державний реєстраційний номер [NUMBER] , у страховій компанії - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» (а.с.37). Необхідно зазначити, що позивач звертався до зазначеної страхової компанії та отримав страхове відшкодування у розмірі 130000 грн., що підтверджується листом № 5755 від 17 лютого 2022 року (а.с.38). Відповідно до адвокатського запиту [PERSON] за № 17 від 20 липня 2022 року (а.с.44), Служба автомобільних доріг у Запорізькій області надала відповідь № 7/796 від 21.07.2022 року, з якого вбачається, що станом на 04 червня 2021 року [PERSON] , [INFO] , перебував у трудових відносинах зі Службою автомобільних доріг у Запорізькій області та займав посаду заступника начальника з розвитку доріг Служби автомобільних доріг у Запорізькій області, також вказано що 04.06.2021 року [PERSON] перебував у відрядженні (а.с.43). Виходячи з вищенаведеного судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах із Службою автомобільних доріг у Запорізькій області, та 04 червня 2021 року керував транспортним засобом «MITSUBISHI L200», державний реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого являється Служба автомобільних доріг у Запорізькій області, і в той же день виконував свої трудові (службові) обов`язки. Окрім того, на підтвердження даних обставин, представник відповідача долучив до матеріалів справи наказ № 22 від 03 червня 2021 року про відрядження [PERSON] і [PERSON] до міста Херсон на два дні, в період з 04 червня 2021 року по 05 червня 2021 року (а.а.88). Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серії В02 № 305905, [PERSON] є фізичною особо підприємцем (а.с.45). Також на підтвердження даного факту, позивачем [PERSON] надано документи, які містять інформацію про те, що з 2019 року по 2020 рік, [PERSON] займається сезонними перевезеннями зернових культур, а також те, що транспортний засіб «Камаз 53215» є єдиним джерелом доходу для нього та його сім`ї (а.с.47-61). Відповідно до частин 4, 6 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 04 червня 2021 року, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Камаз 53215», державний реєстраційний номер [NUMBER] , та причепу «БЗТМ 1508», державний реєстраційний номер [NUMBER] , власником яких являється [PERSON] , під час розгляду даної цивільної справи № 331/2598/22 не встановлюється в силу преюдиції. Відповідно до частин 1-3 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Частиною другою статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор інше). Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. При цьому, відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України), відповідач не звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1) частини другої статті 1167 ЦК України). Така позиція позивача кореспондується з висновками Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в постанові № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Здійснення операцій правової герменевтики під час раціонального тлумачення, інтерпретації та розуміння тексту закону з питань відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, дозволяє дійти висновку про те, що потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (правова позиція ВСУ, викладена у постанові від 20.01.2016 року у справі № 6-2808цс15). Таким чином, в спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищеної небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 14.02.2018 року у справі № 754/1114/15-ц). Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся із позовом до Служби автомобільних доріг у Запорізькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Так, окрім моральної шкоди, позивач наполягав на відшкодуванні матеріальної шкоди у розмірі 266193 грн. 53 коп., яку розрахував наступним чином: 252893 грн. 53 коп. - у відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (з урахуванням частково відшкодованої шкоди страховою компанією; 3500 грн. - витрати на оплату проведення експертного автотоварознавчого дослідження пошкодження транспортного засобу; 9800 грн. - послуги з евакуації транспортного засобу. З огляду на викладене, позовні вимоги про відшкодування відповідачем матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягають частковому задоволенню, а саме, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивача: 252893 грн. 53 коп. у відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; 3500 грн. витрати на оплату проведення експертного автотоварознавчого дослідження пошкодження транспортного засобу. Щодо стягнення витрат, які були понесені позивачем при евакуації транспортного засобу, суд вважає, що дані витрати не підлягають стягненню, оскільки позивачем не надано суду квитанцію про оплату даної послуги в сумі 9800 грн., а отже документально на підтверджено понесені витрати, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Також позивачем заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, яку він оцінює у 70000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як вбачається з п.1) ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, зокрема, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазнавшим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 цієї постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Враховуючи роз`яснення, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач у зв`язку з пошкодженням автомобіля та необхідністю проведення ремонту, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості. Суд дійшов висновку, що діями відповідача спричинені позивачу моральні страждання, які пов`язані з пошкодженням транспортного засобу. Суд погоджується з тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у перенесеному в результаті дорожньо-транспортної пригоди нервовому стресі, а також враховуючи, що з причини пошкодження автомобіля, який позивач використовував за призначенням перевозив вантажі, позивач втратив роботу, а отже був позбавлений можливості заробляти кошти в звичний йому спосіб, що призвело до зміни його життя та життя його родини, вимагало додаткових зусиль для утримання сім`ї, заробляння коштів, відновлення транспортного засобу. Крім того, позивач був змушений відвідувати орган досудового розслідування, в зв`язку з проведенням органом досудового розслідування відповідних слідчих дій, а також експертні установи та страхову компанію, що також змінило його звичайний спосіб життя та завдало певних незручностей. Між тим, суд вважає, що позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково, а саме у розмірі 50000 грн., що відповідає принципами виваженості та справедливості. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд, приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, якою визначено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 3298 грн. 58 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial