Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати незаконним розміщення на інтернет-сайті [INFO] фотографії і зображення позивача, прізвища позивача та назви « [INFO]», як недостовірної інформації; зобов`язати відповідача, як власника сайту HOSTIQ.UA, який в свою чергу є адміністратором інтернет-сайту [INFO] , видалити фотографії і зображення позивача, прізвище позивача та назву « [INFO] », заборонивши відповідачу та будь-яким особам розміщати на інтернет-саті [INFO] фотографії і зображення позивача, прізвище позивача та назву « [INFO] »; стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на інтернет-сайті [INFO] в якості реклами, без укладання відповідних договорів та згоди розміщено фотографію, зображення, прізвище позивача та назву « [INFO] », яка має пряме відношення до [PERSON] . Вказане наносить значну шкоду діловій репутації та моральну шкоду позивачу, оскільки зображення та прізвище використовується для реклами сайту та продукції цього сайту, до яких [PERSON] відношення не має, а інформація є недостовірною та такою, що вводить в оману. Через інтернет-ресурс [INFO] позивач визначив адміністратора сайту [INFO], яким є інтернет-сайт HOSTIQ.UA, власником якого є ФОП [PERSON] . Звернення до ФОП [PERSON] щодо видалення з інтернет-сайту [INFO]. фотографії і зображення позивача, прізвища позивача та назви « [INFO] » були проігноровані. Станом на дату подання позовної заяви до суду на інтернет-сайті [INFO] наявні та не видалені інформація та зображення позивача. З цих підстав просить позов задовольнити. Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 19.01.2022 відкрито провадження у справі за позовною заявою представника [PERSON] - адвоката Берещенко Р.О. до [PERSON] про визнання незаконним розміщення інформації, як недостовірної, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди. 10.02.2022 до Ленінського районного суду міста Харкова надійшов відзив ФОП [PERSON] у якому зазначив, що він не є власником чи адміністратором веб-сайту з доменним ім?ям [INFO] , не може розміщувати, видаляти будь-яку інформацію на цьому веб-сайті, не має відношення до розміщення на веб-сайті з доменним ім?ям [INFO] фотографії і зображення позивача, прізвища позивача та назви « [INFO] ». Зауважив, що ФОП [PERSON] надає послуги хостингу власнику веб-сайту з доменним ім?ям [INFO] відповідно до правил роботи хостингу, які опубліковані в публічній оферті. Відповідно до положень публічної оферти обов?язок дотримуватись у своїх діях діючого законодавства України та не використовувати надані послуги у протиправних цілях покладається виключно на власника веб-сайту з доменним ім?ям [INFO]. 04.02.2022 року на адресу ФОП [PERSON] надійшов адвокатський запит представника позивача від 02.02.2022 про надання детальної інформації про власника веб-сайту з доменним ім?ям [INFO]. На даний запит ФОП [PERSON] була надана відповідь з інформацією та контактними даними щодо власника веб-сайту з доменним ім?ям [INFO] та з повідомленням про те, що домен [INFO] зареєстрований стороннім реєстратором - 101domain GRS Limited. Отже в даному випадку власником веб-сайту є отримувач послуг хостингу. 13.02.2022 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника позивача про заміну неналежного відповідача. Зазначає, що листом від 04.02.2022 № 01/22 ФОП [PERSON] надав інформацію про власника сайту з доменним ім?ям [INFO] , яким є [PERSON] , адреса: [ADDRESS] . Таким чином, ФОП [PERSON] є неналежним відповідачем у справі. Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 16.02.2022 клопотання представника позивача про заміну неналежного відповідача задоволено, замінено неналежного відповідача ФОП [PERSON] на належного - [PERSON] . Справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання незаконним розміщення інформації, як недостовірної, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15.06.2022 прийнято справу до розгляду. Направлено позивачу копію ухвали про відкриття провадження у справі, а відповідачу - копію ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів. Також відповідачу надано 15-денний термін для подання відзиву на позовну заяву з дня отримання копій документів. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 23.02.2023 здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільної справи - в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Сторони у судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином про дату, час і місце судового розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що на інтернет-сайті [INFO] (посилання [INFO]) розміщено фотографію, зображення, прізвище [PERSON] та назву «[INFO]», на що позивач своєї згоди не надавав. Через інтернет-ресурс [INFO] позивач визначив адміністратора сайту [INFO], яким є інтернет-сайт HOSTIQ.UA, власник - ФОП [PERSON] . Листом-відповіддю від 04.02.2022 №01/22 на адвокатський запит Берещенка Р.О. ФОП [PERSON] вказано, що власника доменного імені [INFO] , що зареєстрований стороннім реєстратором 101domain GRS Limited та якому надають послуги хостингу з 22.03.2020 повідомлено про адвокатський запит. Власником домену є (мовою оригіналу): [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] [INFO] ; [ADDRESS] ; City Киев; Postcode [NUMBER] ; Country UA; Phone Number [NUMBER] . Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Частиною 2 ст. 302 ЦК України передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Стаття 299 ЦК України визначає, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. У ч.ч. 1, 4, ст. 277 ЦК України зазначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань (ст.34). Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Способами захисту цивільних прав та інтересів у відповідності до ч. 2 ст. 16 ЦК України, серед іншого, є припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд враховує те, що оприлюднена відповідачем щодо позивача інформація не відповідає дійсності, тобто є недостовірною. Розповсюдження зазначеної недостовірної інформації широкому колу осіб, кому вказана інформація стала відомою, порушило права [PERSON] та відобразились на його репутації. Згідно з ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві; разом з тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація, а її наслідком має бути досягнення максимальної ефективності, за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію Так, поширена інформація була доведена до відома багатьох осіб, ця інформація є такою, яка не відповідає дійсності. Поширенням інформації порушені особисті немайнові права [PERSON] - право на недоторканність ділової репутації, таким чином завдано шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача. За ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Відповідно до п. 27 Постанови способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі.Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому під немайновим шкодою, завданою юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням ділової репутації, а також вчинення дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до діяльності. Отже, достатньою сатисфакцією для [PERSON] є стягнення з [PERSON] моральної шкоди у розмірі 10000 грн. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стаття 133 ЦПК України визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. У матеріалах справи міститься розрахунок суми судових витрат, відповідно до якого загальна сума витрат у зв`язку із розглядом справи становить 15086 грн: судовий збір 4086 грн; витрати на професійну правничу допомогу 3000 грн та 8000 грн. Досліджуючи надані витрати на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наданих доказів достатньо для встановлення розміру витрат на правничу допомогу та факту надання адвокатом професійної правничої допомоги позивачу у даній справі.

Outcome: approved