Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вона має повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Батьком [PERSON] є відповідач [PERSON] . На даний час повнолітній [PERSON] навчається на денному відділенні Київського енергетичного фахового коледжу, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Їй самій важко утримувати дитину, при цьому відповідач має можливість допомагати, але не робить цього. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь на утримання повнолітнього сина аліменти у розмірі 1/4 частини віх усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно і до закінчення навчання. 09.03.2023 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача щодо позову, в яких він заперечує проти стягнення з нього аліментів, зважаючи на те, що він з 24.02.2022 року перебував на військовій службі, але на даний час вирішується питання про його звільнення з військової служби, у зв`язку із станом здоров`я. Він потребує лікування та операції, для чого потрібні значні кошти. Також він на даний час не працює за станом здоров`я та сплачує аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , 2015 року народження. На підставі викладеного відповідач просить у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що позивачка має повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження батьком неповнолітнього [PERSON] є відповідач [PERSON] . На даний час повнолітній [PERSON] навчається на ІІІ курсі денної форми навчання у Київському енергетичному фаховому коледжі на бюджетній основі, що підтверджується відповідною довідкою. Як пояснила у судовому засіданні позивачка, син стипендію не отримує, у зв`язку із поганими оцінками. Також повнолітній [PERSON] не працює. Позивачка [PERSON] на даний час не працює, доходу не має. Відповідач [PERSON] з 24.02.2022 року був мобілізований до лав Збройних Сил України. У період проходження військової служби [PERSON] отримав захворювання, йому був встановлений діагноз - атеросклероз, аневризма висхідного відділу аорти на рівні синусу Вальсальви із значним порушенням кровообігу і функцій, що підтверджується Медичним висновком від 01.02.2023 року. Також у даному Висновку зазначено, що [PERSON] непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку, захворювання пов`язано з проходженням військової служби. Крім того, відповідачу показано хірургічне лікування, що підтверджується консультативними висновками, наданими суду. На утриманні у відповідача також є малолітня дочка [PERSON] , 2015 року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження. На даний час на утримання дочки відповідач сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку. Відповідно до ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв?язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов?язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно із п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року обов"язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов"язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв"язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як встановлено при розгляді справи, повнолітній [PERSON] навчається на денній формі, стипендію не отримує, не працює, у зв`язку з цим, дійсно, може потребувати матеріальної допомоги. Але при розгляді справи встановлено, що відповідач на даний час не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання сина, оскільки має ряд хвороб, потребує хірургічного лікування, визнаний непридатним до військової служби, має на утриманні малолітню дитину, 2015 року народження, якій сплачує аліменти. Сукупність даних обставин дає можливість прийти до висновку про неможливість сплати аліментів відповідачем на утримання повнолітнього сина, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed