Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому, просить стягнути з відповідача на свою користь борг по виплаті аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в сумі 479 913,92 гривень. Позов обґрунтований тим, що з 18 жовтня 2002 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 27.01.2006 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина, у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, кожного місяця до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.01.2006 року в особі матері [PERSON] . Також, рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 17.10.2008 року, шлюб між сторонами було розірвано. За виконавчим листом № 2-2132 від 03.02.2006 року виданого Новомосковським міськрайонним судом, про стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання сина проводилось примусове стягнення. Проте, відповідач покладені на нього обов`язки не виконував належним чином, внаслідок чого станом на 15.08.2022 року виникла заборгованість по сплаті аліментів за вищезазначеним виконавчим листом у розмірі 109 450,80 гривень. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів, яка за її підрахунками за період з серпня 2021 року по липень 2022 року становить 370 463,12 гривні. Зазначену суму заборгованості [PERSON] просить стягнути з відповідача, а також покласти на нього судові витрати. Відповідач позовні вимоги не визнає у зв`язку з чим звернувся до суду з відзивом на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступні підстави: По-перше, відповідач посилається на те, що у грудні 2019 року [PERSON] зверталась до Новомосковського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] в результаті чого по справі 183/8637/21 14.07.2022 року було винесено рішення, яким у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по аліментам у розмірі 180 503,84 грн. було відмовлено у зв`язку з тим, що аліменти вже стягнуті за рішення суду, що знайшло своє відображення в рахунку заборгованості, а отже, повторному стягненню вони не підлягають. По-друге, відповідач вважає необґрунтованим розмір нарахованої пені, оскільки позивачем не надано жодних доказів чи посилань на норми законодавства відповідно до яких здійснено її розрахунок. Ухвалою суду від 24 жовтня 2022 року відкрите загальне провадження у справі (а.с. 24). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задоволення в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, з огляду на підстави до того зазначених відповідачем у відзиві. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до такого висновку. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 17.10.2008 року, шлюб зареєстрований 18.10.2002 року у відділі РАГС Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 347 між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 12). Також, даний факт підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 11). [INFO] народився [PERSON] батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Новомосковського міського управління юстиції Дніпропетровської області видане свідоцтво про народження Серії [NUMBER] (а.с. 14). З 27.07.2018 року [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із матір`ю [PERSON] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 861 від 17.03.2021 року та відміткою у паспорті громадянина України № [NUMBER] виданим 16 січня 2003 року Новомосковським УМВС України у Дніпропетровській області на ім`я [PERSON] (а.с. 7,13). За виконавчим листом № 2-2132 від 03.02.2006 року виданого Новомосковським міськрайонним судом, про стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання сина проводилось примусове стягнення. Суду надано розрахунок заборгованості за сплати аліментів на утримання [PERSON] , у відповідності до якого станом на момент досягнення повноліття останнього, тобто станом на 15.08.2022 року за відповідачем рахується заборгованість по сплаті аліментів за вищезазначеним виконавчим листом у розмірі - 109 450,80 гривень (а.с. 15-16). Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по аліментах, суд виходить з наступних норм законодавства. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. У силу вимог ч.2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч.4 ст. 155 СК України. Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, а саме виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Відповідно до ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи закордоном (ч.1). Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (ч.2). У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості (ч.3). Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом (ч.4). Виходячи з поданого розрахунку заборгованості по аліментам, сума заборгованості була розрахована державним виконавцем відповідно до вимог ч.2 ст. 195 СК України, відповідачем такий розрахунок не спростовувався Відповідно до ч. 3 ст. 194 СК України, заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Згідно із ч.3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений положеннями Закону України «Про виконавче провадження», частина 8 статті 71 якого визначає, що спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Такий правовий висновок міститься в Постанові Великої палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15ц. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 141 СК України - мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Таким чином, можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч. 4 ст. 155 СК України. Відповідно до ч.1 ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі основної заборгованості - 109 450,80 гривень. що виникла станом на 01.08.2022 року. Вирішуючи позов [PERSON] в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням збільшення на 370463,12 гривень, суд звертає увагу на наступне. Позивач [PERSON] , як одержувач аліментів на дитину, у відповідності до ч.1 ст.196 СК України, має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів. За таких обставин, неустойка (пеня) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів на утримання дитини за кожен день прострочення, а саме в межах заявлених позовних вимог. Між тим, звертаючись до суду з означеним позовом позивач не обґрунтувала свої позовні вимоги в цій частині, не навела жодної нори права, яку необхідно застосувати до цих правовідносин, не подала розрахунку. На стадії підготовчого судового засідання позивачем не подано відповідних процесуальних заяв по суті, в ході розгляду справи представником позивача взагалі не надано пояснень, яку саме відповідальність боржника вона просить застосувати при стягненні заборгованості по аліментам, що виникла на момент досягнення дитиною повноліття, та який розрахунок суми штрафних санкцій нею обрано. У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках У відповідності до частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. За вказаних обставин, зважаючи на відсутність визначених позивачем правових підстав для стягнення грошової суми у розмірі 479913,92 грн., суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню основна сума заборгованості по аліментам, що виникла на момент досягнення дитиною повноліття, у розмірі 109 450,80 гривень, а в іншій частині позову, - слід відмовити. Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 992,40 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial