Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про виселення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач після смерті свого батька отримала у спадок від нього квартиру [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04 червня 2021 року, виданого державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Погорілою Л.С., зареєстровано реєстрі за № 4-755, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 259955491 від 04.06.2021 року. Наразі Позивач зареєстрована та проживає в складних умовах: в кімнаті житловою площею 18,9 кв.м. в гуртожитку разом зі своєю матір`ю, чоловіком та двома дітьми. Після отримання правовстановлюючих документів на вказану нерухомість 05 червня 2021 року позивач приїхала за вказаною адресою з метою облаштування своєї квартири для подальшого вселення та проживання в ній разом зі своєю сім`єю. Проте з`ясувалося, що в належній їй на праві приватної власності квартирі перебувають сторонні особи, а саме: [PERSON] , [INFO] , громадянка Російської Федерації та її дочка - [PERSON] , [INFO] , громадянка України. Жодних правових підстав проживати чи перебувати в належній Позивачу квартирі Відповідачі не мають. Вказані особи в квартирі не зареєстровані, у будь-який інший спосіб право користування квартирою їм також не надавалося, ні позивачем, ні померлим батьком [PERSON] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30.09.2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виселення - передано на розгляд за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.11.2021 року цивільну справу було прийнято до провадження судді Волчко А.Я., постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.07.2022 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином. Представник позивача, адвокат Коваленко Я.О., подав заяву, в якій просив розглянути справу без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів не заперечують. У судове засідання відповідачі повторно не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином, про причини неявки не повідомили, відзиву на позов не подали. Відповідно до ч.1,2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 червня 2021 року, виданого державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Погорілою Л.С., зареєстровано реєстрі за № 4-755 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 259955491 від 04.06.2021 року. Як вбачається з талону-повідомлення ЄО № 4423 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію позивач звернулася до поліції з заявою про те, що після смерті батька залишилася квартира за адресою: [ADDRESS] , в якій зараз проживає співмешканка [PERSON] , яка не хоче самостійно залишати дану квартиру. Згідно відповіді ВП № 1 Фастівського РУП ГУНП в Київській області від 18.01.2023 року № 250109/1701/23 на повторний адвокатський запит, від [PERSON] надходило повідомлення, що 05.06.2021 року вона прибула до квартири [ADDRESS] . Проте з`ясувалося, що у даній квартирі проживає [PERSON] та [PERSON] , які не мають жодних правових підстав проживати чи перебувати у даній квартирі. Виїздом на місце працівників поліції СРПП ВП № 1 Фастівського РУП, було встановлено, що дане питання буде вирішено шляхом звернення до суду . З відповіді Боярського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області встановлено, що 25.09.2021 року Боярським відділом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області спільно з працівниками Фастівського відділення поліції № 1 за адресою: [ADDRESS] під час перевірки виявлено громадянку РФ [PERSON] , яка проживає з порушенням вимог ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Як вбачається з рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 липня 2022 року, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року по справі № 755/16641/21: «в оспорюваному рішенні вказано, що позивач порушила законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства - проживала без документів на право проживання в Україні. Встановлено, що 25.09.2021 року працівником Боярського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та області в [ADDRESS], було виявлено громадянку Російської Федерації [PERSON] , яка порушила Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Під час проведення перевірки документів встановлено, що громадянка РФ [PERSON] прибула в Україну в 1996 році, після зазначеної дати територію України не залишила, заходів для легалізації свого становища в Україні не вживала. Законних підстав для подальшого перебування на території України громадянки РФ [PERSON] не має. За порушення діючого законодавства України її було притягнуто до адміністративної відповідальності.» Згідно акту депутата Боярської міської ради [PERSON] від 21 січня 2023 року [PERSON] , 1968 р.н. з листопада 2020 року по цей час фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою з листопада 2020 року по цей час фактично проживає також [PERSON] , про що засвідчили сусіди [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи докази, наявні в справі, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] проживають у спірній квартирі, не маючи на це жодних правових підстав, чим у свою чергу порушують права [PERSON] як власника вказаного житлового приміщення. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст. 317 ЦК України Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За приписом частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Аналогічна позиція викладена в постанові ВСУ по справі №688/63/15-ц (провадження №6-709цс16) від 16.11.2016 року. Крім того у постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц (провадження № 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц, (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц (провадження № 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved