Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом в якому просив визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла його тітка - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0611 га, кадастровий номер - 8000000000:85:143:0007, розташованої за цією ж адресою. Позивач вказав, що його тітка, [PERSON] , померла [INFO] . На її похоронах присутнім не був, оскільки хворіє на складне, хронічне та невиліковне захворювання - хворобу Паркінсона, знаходиться у безпорадному стані, повністю залежить від сторонньої допомоги, а саме від своєї дружини, практично не може рухатися та самообслуговуватися, у зв`язку з чим був позбавлений можливості виїжджати за межі дому. Про смерть тітки та наявність заповіту дізнався у квітні 2021 року. Дану інформацію йому повідомила дружина, яка у квітні 2021 року отримала повідомлення у Вайбер від [PERSON] у вигляді фотографій: Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі та свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Дізнавшись про те, що він є спадкоємцем за заповітом, ним була видана довіреність на ім`я дружини [PERSON] та на підставі якої його дружина звернулася до Другої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на ім`я позивача свідоцтв про право на спадщину за заповітом. Разом з тим, нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Позивачу стало відомо, що 13.03.2020 Другою Київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу за №164/2020 та видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на ім`я [PERSON] . Вважає, що його необізнаність про наявність заповіту та неповідомлення його про наявність такого заповіту нотаріусом є поважною причиною пропуску строку. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16.07.2021 було відкрито провадження по справі та справу призначено за правилами загального позовного провадження. 05 листопада 2021 року відповідачем - 2 подано відзив на позовну заяву. Зазначає, що сіп існує між спадкоємцями щодо спадкового майна, а отже вплинути на права та обов`язки Київської міської ради. 16 листопада 2021 року до суду відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву. Вважає, що у позивача відсутні поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16.11.2021 задоволено заяву представника позивача про витребування доказів. 04 січня 2022 року від Другої Київської нотаріальної контори до суду надійшла спадкова справа, витребувана ухвалою від 16.11.2021. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач та її представник заперечували щодо задоволення позовних вимог та просили відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засіданні не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд до відома не поставив. Представник Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в судове засідання не з`явився, до суду подано заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа - державний нотаріус Другої Київської нотаріальної контори Кучер І.С. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суд до відома не поставила. Заслухавши сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] у місті Києві. Згідно копії заповіту від 13.05.1997, посвідченого державним нотаріусом Четвертої київської державної нотаріальної контори Гошковою О.Ф, [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось [PERSON] , а у разі його смерті, або неприйняття ним спадщини [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . Отже, право на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] мали [PERSON] та [PERSON] . Згідно листа №4047/01-16 від 30.06.2021 державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори Кучер І.С. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, посвідченого Четвертою київською державною нотаріальною конторою 13 травня 1997 року, за реєстровим №2/1876 на майно, що складається з: (однієї четвертої) частини житлового будинку [ADDRESS] ; (однієї четвертої) частини земельної ділянки від загальної площі - 0,0611 га, кадастровий номер 8000000000:85:143:0007, що розташована за адресою: [ADDRESS] належних його рідній тітки [PERSON] , у зв`язку з пропуском строку подання заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини та відсутністю доказів постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Як вбачається із копії паспорта громадянина України, позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 1985 року. Як вбачається з копії спадкової справи № 164/2020 до майна, померлої [INFO] [PERSON] , [PERSON] 13.03.2020 звернувся з заявою до Другої київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON] . Як вбачається зі змісту заяви [PERSON] повідомив, що спадкоємцем за заповітом є [PERSON] та [PERSON] , померлий [INFO] . Заповіт після смерті [PERSON] зареєстрований у спадковому реєстрі за № 2-1876, є чинним. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом, ніким не оспорюються. Допитана в якості свідка [PERSON] , яка є дружиною [PERSON] повідомила суду, що про смерть [PERSON] вона була обізнана, однак чоловіку дану інформацію не повідомила, у зв`язку зі станом його здоров`я. Також, підтвердила, що на похоронах своєї тітки [PERSON] присутнім не був та про смерть ні вона, ні його брат - [PERSON] , позивачу не повідомляли. Підтвердила той факт, що про наявність заповіту їй відомо не було та крім того, оскільки її за чотири місяця до смерті [PERSON] , усунили від догляду за нею, не могла припустити, що заповіт був складений на двох племінників. Підтвердила те, що про наявність заповіту дізналась 26 квітня 2020 року після отримання від [PERSON] повідомлення у Вайбер свого телефону у вигляді фотографій: витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі та свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У цей же день розповіла чоловіку [PERSON] про смерть тітки та наявність на його ім`я заповіту. Свідок (відповідач 1) [PERSON] суду повідомив, що є рідним братом [PERSON] . Суду показав, що йому було відомо про наявність заповіту, в нього була його копія. Також, він підтвердив, що він обізнаний про стан здоров`я брата та про місце реєстрації та проживання брата. Позивач не був присутнім на похоронах тітки та він не повідомляв брату про смерть тітки та про наявність заповіту. Також, відповідачем підтверджено, що він повідомив дружині брата про оформлення спадщини шляхом надіслання у Вайбер фотографій витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі та свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Крім того, повідомив про те, що нотаріусу не повідомляв про місце проживання брата та не надсилав повідомлень брату про те, що ним було подано заяву про відкриття спадщини. Свідок [PERSON] суду повідомила, що працювала доглядальницею у відповідача 1. Бачила позивача у квартирі померлої їх тітки за адресою: [ADDRESS] , проте останній не був на похоронах. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо); вживають заходів щодо охорони спадкового майна; видають свідоцтва про право на спадщину. На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом (частина друга статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини суд визнав поважними. Предметом спору є встановлення додаткового строку для прийняття спадщини позивачеві, оскільки останній після смерті своєї тітки, будучи її спадкоємцем за заповітом, пропустив строк для прийняття спадщини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, Позивач вказував, що він не знав про смерть тітки та не знав про існування вищевказаного заповіту, тому не звертався до нотаріуса з відповідною заявою протягом визначеного законом строку. Відповідач 1 під час розгляду справи підтвердив ті обставини, що він не повідомляв позивачу про смерть тітки, про існування заповіту та наявність у нього спадкових прав щодо майна померлої [PERSON] . Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктом 1.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття (пункт 3.2 глави 10 розділу II Порядку № 296/5). Пунктом 3.16 глави 10 розділу II Порядку № 296/5 передбачено, що суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, на нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення спадкодавця про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. З матеріалів спадкової справи встановлено, що позивача не було повідомлено про відкриття спадщини, наявність на його ім`я заповіту та, відповідно, наявності у нього спадкових прав. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19). Як вбачається із заповіту від 13 травня 1997 року [PERSON] заповідала позивачу та відповідачу 1, у рівних частинах кожному, належний їй житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку за цією ж адресою. Відповідно до ч. 1 ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них. Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості Реєстру територіальної громади міста Києва, Єдиного державного демографічного реєстру, а також Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших єдиних та державних реєстрів, що функціонують у системі Міністерства юстиції України (ч.2 ст.46-1 Закону). Матеріали справи містять копію довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА про те, що [PERSON] , [INFO] , за даними Єдиного державного демографічного реєстру зареєстрований з 07.05.1985 року за адресою: [ADDRESS] . Також, копією витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] станом на 09.02.2022 є три особи, одна з яких [INFO] , зареєстрована за цією адресою з 07.05.1985 року. Дані, що викладені у вказаному витягу співпадають з даними паспорту позивача. Судом дослідженні подані докази, матеріали спадкової справи та встановлено, що зареєстрованим місцем проживання позивача з 07.05.1985 року є адреса: [ADDRESS] та відомості про це наявні у Реєстрі територіальної громади міста, Єдиному державному демографічному реєстрі, тому у нотаріуса була можливість використати ці дані для виконання обов`язку, встановленого ст. 63 Закону України «Про нотаріат», а саме для виклику спадкоємця [PERSON] . Як вбачається із досліджених матеріалів спадкової справи №164/2020, розпочатої 13.05.2020, після смерті [INFO] [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] , при цьому приховавши адресу проживання іншого спадкоємця за заповітом, а саме позивача. В свою чергу нотаріус, в порушення вимог ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат» та ст. 63 Закону України «Про нотаріат», не використала відомості Реєстру територіальної громади міста, Єдиного державного демографічного реєстру щодо з`ясування місця проживання Позивача, не здійснила пошук та не зробила виклики спадкоємця шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Враховуючи обставини справи, наявності заповіту на користь позивача як спадкоємця майна [PERSON] , недобросовісну поведінку відповідача 1 та нотаріуса, а також наведені позивачем причини, які є об`єктивними та істотними труднощами, суд відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України дійшов висновку, що наявні правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Нормами ст.ст. 12, 13 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно із ч. 5, 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, які беруть участь у справі. Доказуванню не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом в судовому засіданні було встановлено, що позивач не мав змоги звернутись вчасно до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом у встановлений законом строк у зв`язку з тим, що він не був повідомлений про смерть тітки та про наявність заповіту. Доказів протилежного відповідачем 1 суду не надано, що, відповідно свідчить про поважність пропуску Позивачем строку звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та наявність підстав його поновлення. Суд оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх досліджені, проаналізувавши факт надання законодавцем переваги здійсненню спадкуванню за заповітом, як особистому розпорядженню особи на випадок смерті, приходить висновку, що для реалізації Позивачем своїх прав як спадкоємця, з урахуванням наявності поважних причин пропуску, передбаченого законом строку на звернення із заявою про прийняття спадщини, волі спадкодавця, як прояву свободи заповіту позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved