Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

[PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Кохман М.В. звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] де третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Буштинської селищної ради, Тячівського району, Закарпатської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. В обґрунтування позову, позивачка посилається на те, що 15 квітня 2010 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який було зареєстровано виконавчим комітетом Дулівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №15. Від шлюбу з відповідачем по справі у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] (а.с.6,7). [PERSON] \~зазначає,\~що з відповідачем вони прожили 12 років, однак останні сім місяців припинили спільно проживати. Підставою\~для розірвання\~шлюбу є\~ті обставини,\~що спочатку їхнє сімейне життя складалося благополучно, після одруження вони проживали у батьків, між ними були нормальні стосунки, хоч відповідач зловживав спиртними напоями, але у будинку батьків не скандалив. У 2018 році, вони перейшли жити у будинок до неї, після чого відповідач став зловживати спиртним, скандалити та виганяти з дому, знущався та ображав дітей. Відповідач сім місяців був на заробітках в Чехії, як повернувся додому одразу ж влаштував сварку. Після цього вона зібрала речі, та дітей і повернулася жити до своїх батьків. З наведеного вважає, що шлюбні стосунки з відповідачем слід припинити. Спільного майна вони не мають. Підстав для примирення не має, а тому просить суд шлюб розірвати, неповнолітніх дітей залишити на її утриманні та вихованні. Також зазначає, що старша донька, якій виповнилося 11 років, неодноразово бачила, як відповідач скандалив, через це дитина ще маленькою стала його боятися. Відповідач по телефону лається до дитини. Як батько він не займається вихованням дітей, не цікавиться їх навчанням, своєю поведінкою подає дітям дуже поганий приклад. Позивачка зазначає, що вона не заперечує, щоб відповідач спілкувався з дітьми, але діти самі не хочуть його бачити, тому вважає, що за таких обставин діти мають проживати і перебувати на вихованні з нею, тому що поведінка відповідача та його моральні якості, не дають йому підстав для проживання з дітьми. У зв`язку з наведеними позивачка просить суд, неповнолітнім дітям визначити місце проживання біля неї. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 28.11.2022 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 14.12.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 16.02.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала. При цьому зауважила, що житло у якому вона бажає визначити місце проживання дітей, до життя не придатне. В зв`язку з цим вона винаймає житло в с. Вонігово де окрім її власних двох дітей, доглядає ще й за іншою сторонньою дитиною. Також зауважила, що ні до предявлення позову ні під час судового розгляду, вона не зверталася до органу опіки та піклування Буштинської селищної ради з питанням щодо доцільності визначення місця проживання дітей разом з нею та житло в якому проживають діти, не оглядалося. Зауважила, що з відповідачем по справі у них відсутній спір щодо визначення місця проживання та порядку виховання, дітей. Жодних перешкод у цьому ні відповідач ні вона, один одному не чинять. Повідомила, що готова врегулювати це питання в позасудовому порядку з врахуванням думки дітей. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, про що подав відповідну заяву. При цьому зауважив, що жодного спору між ним та відповідачкою щодо визначення проживання їх спільних дітей разом з позивачкою, між ними, не має. Він готовий в позасудовому поярдку вирішити будь-які питання щодо визначення місця проживання дітей. Просить шлюб розірвати та строк на примирення, не надавати. Представник третьої особи Паш Г.М. в судовому засіданні, заперечила щодо задоволення позову в частині визначення місця проживання дітей. Зауважила, що жодна з сторін до органу опіки та піклування Буштинської селищної ради з питанням щодо вирішення спору про визначення місця проживання дітей, не зверталася. При цьому звернула увагу, що між сторонами відсутній спір з цього питання, а тому в цій частині позов до задоволення, не підлягає. Заслухавши пояснення сторін та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 15 квітня 2010 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Дулівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №15, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 15.04.2010 року виконавчим комітетом Дулівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області. (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають двоє дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданих виконкомом Дулівської сілської ради Тячівського району Закарпатської області. (а.с.6,7). Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивачка не проживає разом з відповідачем на протязі майже одинадцять місяців та наполягає на розірванні шлюбу. При цьому відповідач також наполягає на розірванні шлюбу та примирення не бажає. Обидві сторони вважають, що збереження шлюбу між ними, не можливе, а тому примирення не бажають. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, які свідчать про тривалу відсутність між сторонами сімейних відносин, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити їх інтересам, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Щодо вимоги про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, то з цього приводу слід зазначити наступне. Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Під час розгляду справи за згодою батьків та у їх відсутності та присутності представника органу опіки та піклування, заслухано думку малолітньої [PERSON] [INFO] , яка пояснила, що бажає проживати разом з матір`ю. При цьому повідомила, що її брат [PERSON] на даний час також проживає разом з нею та мамою та бажає там залишитися. З ними також проживає новий чоловік мами та його дитина. Статтею 161 СК України передбачено, що спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, які проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з вказаної статті, судом вирішується спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, а оскільки, як встановлено судом, спору щодо місця проживання малолітніх дітей між сторонами не існувало та не існує на даний час, суд вважає, що у позивачки відсутні правові підстави для звернення до суду з вказаною вимогою, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір за пред`явлення позову у розмірі 1984,80 грн.

Outcome: partial