Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

До суду надійшов позов керівника Волочиської окружної прокуратури Стецюка С.І. в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ПП «Аграрна компанія 2004» про конфіскацію земельної ділянки, у якому позивач просив конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області земельну ділянку з кадастровим номером 6820984100:02:010:0367, площею 2,71 га, яка знаходиться на території колишньої Курилівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області (зараз територія Хмельницького району, Волочиської територіальної громади). В обґрунтуванні позову зазначено, що [PERSON] , який є громадянином Російської Федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер: 33 від 15.01.2018 року, набув право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровим номером 6820984100:02:010:0367, площею 2,71 га, яка знаходиться на території колишньої Курилівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області (зараз територія Хмельницького району, Волочиської територіальної громади). 15.01.2018 року [PERSON] зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У подальшому, на підставі додаткової угоди до договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 22.03.2018, вказану земельну ділянку [PERSON] передав в оренду ПП «Аграрна компанія 2004», та строк дії договору визначено до 31.12.2028 року. Разом із цим, окружною прокуратурою виявлено порушення ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України при використанні відповідачем зазначеної земельної ділянки, оскільки [PERSON] , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 15.01.2018 року по даний час) не відчужив її, тому є підстави для її конфіскації у власність держави. Одночасно керівник Волочиської окружної прокуратури звернувся із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану земельну ділянку та встановлення заборони для [PERSON] розпоряджатись, змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання зазначеної земельної ділянки з іншими земельними ділянками, яку ухвалою суду від 10.01.2023 року заяву задоволено. Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 20.02.2023 року № 671/2080/22 у справі відкрите провадження, та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позові, просив задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 50 відсотків сплаченого судового збору, 50 відсотків сплаченого судового збору повернути з державного бюджету. Відповідач в судовому засідання позовні вимоги визнав повністю та пояснив, що про вимогу відчужити земельну ділянку він знав, однак, не було кому відчужити. Представник Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник надіслала до суду письмове пояснення, у якому позовні вимоги вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Представник третьої особи ПП «Аграрна компанія 2004» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Натомість надіслав клопотання про розгляд справи без участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Заслухавши прокурора та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , який є громадянином Російської Федерації, що підтверджується копією посвідки на постійне місце проживання серія та номер: [NUMBER] , дата видачі 10 липня 2015 року, орган, що видав - 6801, в порядку спадкування, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, набув право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6820984100:02:010:0367, площею 2,71 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території колишньої Курилівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області (зараз територія Хмельницького району, Волочиської територіальної громади). 15.01.2018 року [PERSON] зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер 39202757. 22.03.2018 року вказану земельну ділянку [PERSON] передав в оренду ПП «Аграрна компанія 2004» на підставі договору оренди від 22.03.2018 року, та строк дії договору визначено на 10 років до 31.12.2028 року. Згідно зі статтями 13, 14 Конституції України, земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю відповідно до статті 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до частини другої статті 81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно із частиною 3 статті 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до частини п`ятої статті 22 Земельного кодексу України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Одночасно за змістом частини четвертої статті 81 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Пунктом 10 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно із статтею 354 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Частиною 6 статті 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Так, статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. В даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що відповідач [PERSON] порушив визначену ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України процедуру використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, та як іноземний громадянин, не відчуживши її упродовж року після набуття права власності, на теперішній час безперешкодно використовує спірну земельну ділянку на території України. Наразі продовольча безпека України потребує величезної уваги, що тягне за собою невідкладне вжиття вичерпних заходів щодо повернення земельних ділянок у власність держави та їх подальше використання з метою забезпечення потреб у першу чергу громадян України. Підставою представництва прокурором інтересів держави в даних спірних правовідносинах є бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах - Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (частина 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру"). Правовий висновок щодо застосування частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі N 912/2385/18. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (частина 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"). Підставою для пред`явлення позову став факт порушення законодавства при використанні іноземним громадянином [PERSON] земельної ділянки сільськогосподарського призначення, який не відчужив її упродовж року після набуття права власності. Дана процедура безумовно передбачена чинним земельним законодавством (ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України),та ця норма є імперативною і не передбачає винятків. З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яку відповідач незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами, оскільки зазначений спосіб захисту чітко визначений частиною 4 статті 81 Земельного кодексу України. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 15.01.2018 року по теперішній час) не відчужив її, є підстави для її конфіскації у власність держави. Відповідно до ч. 4 ст. 145 ЗК України конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Виходячи з викладеного позовні вимоги керівника Волочиської окружної прокуратури підлягають задоволенню повністю. Вирішуючи питання про судові витрати, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позов відповідачем визнано повністю до початку розгляду справи по суті, то з відповідача на користь Хмельницької обласної прокуратури необхідно стягнути 50 відсотків сплаченого судового збору в розмірі 1911,50 грн. а іншу частину судового збору в розмірі 50 відсотків (1911 грн. 50 коп.) повернути з державного бюджету. Щодо заходів забезпечення позову, вжитих згідно ухвали Волочиського районного суду від 10.01.2023 року у даній справі, суд зазначає таке. Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Враховуючи, що учасниками справи не заявлено вмотивованого клопотання про скасування арешту, то такі заходи забезпечення позову продовжують діяти відповідно до положень ст. 158 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved