Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м.Запоріжжя із позовом про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтовування позову зазначено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . Кожному з них належить по 1/3 частини. В даній квартирі також зареєстрований відповідач [PERSON] колишній чоловік позивача. Відповідач не має права власності на вказану квартиру, набув право користування нею за згоди власників, однак став зловживати своїми правами на користування житлом, систематично порушує правила співпроживання. Останні роки відносини між позивачкою та [PERSON] погіршились, оскільки останній почав вживати наркотичні засоби, зловживати алкогольними напоями, внаслідок чого виникали постійні сварки, які переросли в серйозні конфлікти, відповідач почав застосовувати до позивачки та дітей фізичне насильство. Також [PERSON] постійно проявляє відносно позивачки психологічне насильство, погрожує фізичною розправою, залякує, виражається нецензурною лайкою. Позивач неодноразово зверталася до правоохоронних органів щодо протиправної поведінки [PERSON] та його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 334/4768/22 від 27.10.2022 року [PERSON] притягнуто до відповідальності - виданий обмежувальний припис строком з 27.10.2022 року по 27.04.2023 року. На даний час поведінка [PERSON] не змінилась, він продовжує вчиняти фізичне та психологічне насильство відносно позивача, погрожує дітям, при цьому виражається нецензурною лайкою в присутності дітей. Своїми протиправними діями, які тривають протягом кількох років та не змінюються, незважаючи на застосовані покарання, [PERSON] створює неможливі умови для проживання позивача та іншим мешканцям квартири, в тому числі неповнолітнім дітям. Позивач та інші мешканці квартири побоюються за своє життя та здоров`я, бояться перебувати в квартирі разом з [PERSON] . Наведені обставини вбачають в діях відповідача систематичне порушенням правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному житловому приміщенні, а заходи запобігання виявились безрезультатними. Просить виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення. Ухвалою суду №334/4959/22 від 25.11.2022 року відкрито провадження по справі та вирівирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду №334/4959/22 від 15.03.2023 року закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті. Представник позивача - адвокат Железняк Л.В. просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом надсилання на адресу реєстрації судових повісток, причини неявки суду не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав. Треті особи в судове засідання не з`явились, надіслали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідачів. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що 04.10.2003 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м.Запоріжжя, актовий запис № 627, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від данного шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані та проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей та довідками про реєстрацію місця проживання. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя №334/6623/20 від 18.01.2021 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 18.02.2021 року. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] виданого 16.03.2000 року Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності в рівних долях по 1/3 частки, кожному: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (прізвище змінено на [PERSON] на підставі свідоцтва про шлюб від 04.10.2003). Актуальність права власності на вищевказану квартиру також підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 325608201 від 13.03.2023 року. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , втім не має права власності на вказану квартиру, а набув право користування нею за згоди власників. Разом з тим, відповідач став зловживати своїми правами на користування житлом, систематично порушує правила співпроживання. В заяві\~позивач [PERSON] \~зазначила,\~що [PERSON] \~вчиняє відносно\~неї \~насильство,\~вже \~досить тривалий\~час,\~оскільки останній\~почав вживати\~наркотичні засоби,\~зловживати алкогольними\~напоями,\~внаслідок чого\~агресивно себе\~ поводив,\~часто \~виникали суперечки\~з різних\~питань.\~Останній почав застосовувати до позивачки та дітей фізичне насильство. Також [PERSON] постійно проявляє відносно позивачки психологічне насильство, погрожує фізичною розправою, залякує, виражається на її адресу нецензурною лайкою в присутності дітей. Судом також встановлено, що позивач неодноразово зверталася до правоохоронних органів щодо протиправної поведінки [PERSON] . Так, згідно постанови Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 04 червня 2021 року по справі №334/3356/21 встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 588506, [PERSON] 06.05.2021 року близько 10-50 год., знаходячись за адресою: [ADDRESS] вчинив домашнє насильство відносно заявника, а саме: висловлювався в її адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, хватав за одяг та душив. Крім того, згідно постанови Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 04 березня 2022 року по справі №334/1005/22 встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 090926, [PERSON] 08.02.2022 року близько 09-03год., вчинив домашнє насильство відносно заявника, а саме: висловлювався в її адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, душив руками. Також 22 вересня 2022 відносно кривдника було винесено терміновий заборонний припис строком на 5 діб. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 334/4768/22 від 27.10.2022 року [PERSON] притягнуто до відповідальності - виданий обмежувальний припис строком з 27.10.2022 року по 27.04.2023 року. Частиною четвертою\~статті 82 ЦПК України\~передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Наведені обставини\~вбачають в\~діях відповідача\~систематичне порушенням правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному житловому приміщенні, а заходи запобігання виявились безрезультатними. Підставою для\~виселення відповідача\~ [PERSON] ,\~позивач вказує\~вимоги ч.1\~ст.109\~та ч.1\~та ч.2\~ст.116\~ЖК України,\~при цьому\~зазначаючи,\~що для\~застосування норм\~цією статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, не дали позитивних результатів, що в свою чергу є підставою для виселення. Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені Житловим кодексом України(далі - ЖК України) підстави для позбавлення права на житло. Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого зміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 157 ЖК Української РСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього тексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частинами першою та другою статті 116 ЖК Української РСР визначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або . тематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного - приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови N 2 від 12.04.85 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами трішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, та відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи вищевикладене, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до переконання, що відповідач систематично\~порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному житловому приміщенні, крім того заходи запобігання виявились безрезультатними, що є необхідним і пропорційним такого крайнього заходу втручання у права особи на житло, як виселення відповідача із спірної квартири. Відповідно до\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Outcome: approved