Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

09.12.2022р. (згідно штампу на поштовому конверті а.с. 13-14) [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] \~про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням\~шляхом зняття\~з реєстраційного\~обліку (а.с. 1-3). Ухвалою судді Наумової О.С. від 24.01.2023р. відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст.\~274, ч. 5 ст.\~279 ЦПК України\~відкрито провадження по справі, призначено розгляд справи у спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 17). В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованому в реєстрі за № 8253341, посвідченого 23.09.2014р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Римською А.В. Продавцем квартири є [PERSON] . Право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , які у родинних стосунках не перебувають. Відповідач зареєстрований за адресою квартири, оскільки був власником квартири. Але з часу продажу квартири фактично у ній не проживає, добровільно знятись з реєстрації не бажає. Вирішити питання про зняття його з реєстрації за адресою квартири неможливо. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. На підставі викладеного, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Представник позивача адвокат Лященко І.Ю. (діє на підставі ордера АР № 1107028) надала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала, на їх задоволенні наполягала (а.с. 27). Відповідач [PERSON] надав суду відзив, в якому зазначив, що дійсно, квартира за адресою: [ADDRESS] , продана ним [PERSON] за договором купівлі-продажу № 8253341 від 23.09.2014р., посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Римською А.В. У зв`язку зі зміною відповідачем телефону, він втратив зв`язок з позивачем. Позовні вимоги [PERSON] про визнання його, [PERSON] , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] визнає повністю. Просив розглядати справу без його участі (а.с. 23 - 24). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 23.09.2014р. між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1430, продавець передав квартиру покупцю, а покупець прийняв квартиру і зобов`язався сплатити за неї обговорену грошову суму (п. 1.1 договору). Згідно з п. 1.2 договору квартира, що відчужується за даним договором, розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.1 договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 390984,00 грн., які покупець сплатив продавцю до підписання цього договору (а.с. 9 10). Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] зареєстровано 23.09.2014р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 459590512101, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 7 - 8). Відповідно до інформації, наданої на запит суду Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 24 лютого 2023 року вих. № 6/5-2105, згідно з даними територіальної громади м. Дніпра та картотеки з питань реєстрації місця проживання осіб, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 24.12.2001р. по теперішній час (а.с. 22). З моменту продажу квартири, відповідач не проживає у вищевказаній квартирі, не сплачує за комунальні послуги, його особистих речей у квартирі немає. Вказаний факт повністю визнається відповідачем у поданій ним о суду заяві. Згідно зі ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно з ч. 1 ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається на власний розсуд. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Конституцією України\~та ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені в\~статті 383 Цивільного кодексу України\~та\~статті 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 2 ст.\~405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз вищевказаних статей дає можливим зробити висновок, що член сім`ї втрачає право користування житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права володіння та користування своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом виселення особи, яка без достатніх підстав займає належну власнику квартиру чи домоволодіння. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року,\~під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи\~жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства:\~статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України, іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Таким чином, як вбачається з указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. З огляду на те, що цей Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язано з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідач у поданій до суду заяві позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення судом. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки визнання відповідачем позову в даному випадку не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи у підготовчому засіданні. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що також кореспондується з частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір». Позивачем судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. був сплачений на підставі дублікату квитанції № 0.0.2783773878.1 від 19.12.2022р. на рахунок UA498999980313141206000004629 отримувача коштів УК у Собор.р.м.Дніпра/Собор.р/22030101, код отримувача 37988155, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998 (а.с. 4). У зв`язку з тим, що відповідач позовні вимоги визнав до розгляду справи по суті, то [PERSON] з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого при подачі позову судового збору, що становить у розмірі 496,20 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача решту суми сплаченого судового збору у розмірі 496,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved