Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (позивач) звернулося до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] (відповідач-1), [PERSON] (відповідач-2) про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів три проценти річних та інфляційні витрати за прострочення виконання грошових зобов`язань, посилаючись на таке. 25.12.2006 року позивач та відповідач-1 уклали кредитний договір №224. Відповідно до п.п. 1.1. Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит у сумі 87000 грн. строком з 25.12.2006 року по 24.12.2016 року, зі сплатою Позичальником процентів за користування кредитом в розмірі 17,3 % річних. На залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом проценти нараховуються, виходячи із 18,3% річних, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості. Згідно з п. 3.3.1 кредитного договору Позичальник зобов`язався повертати кредит в сумі 87 000 грн. згідно з графіком: у розмірі не менше 725,00 грн. щомісячно, не пізніше передостаннього робочого дня місяця, починаючи з січня 2007 року, а 24 грудня 2016 року - 725, 00 грн. Всупереч умовам договору відповідач-1 протягом строку користування кредитом неодноразово допускав порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків. В забезпечення виконання зобов`язань відповідача-1 за кредитним договором, між позивачем та відповідачем-2 укладено договір поруки №92 від 25.12.2006 року. Відповідно до п.1.1. договору поруки поручитель поручається перед Банком за виконання зобов`язань по кредитному договору. Відповідно до п.1.2. договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед позивачем за виконання зобов`язань за кредитним договором. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22.03.2010 року у справі №2-444/2010, що набрало законної сили 21.06.2010 року встановлено факти: -укладення позивачем і відповідачем-1 кредитного договору на вищевказаних умовах; -надання Банком кредиту в сумі 87 000 грн.; -укладення позивачем та відповідачами договору поруки в забезпечення виконання зобов`язань відповідача-1 за кредитним договором; -порушення відповідачем-1 зобов`язань за кредитним договором та наявність заборгованості в сумі 92 909,76 грн. Цим рішенням з відповідачів на користь позивача стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 92 909,76 грн. Зазначене судове рішення відповідач-1 не виконав в повному обсязі і тому заборгованість на час звернення до суду не сплачена. За порушення грошових зобов`язань зі сплати заборгованості за кредитним договором та рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22.03.2010 року на підставі ст. 625 ЦК України відповідачі зобов`язані сплатити позивачу: 3 проценти річних за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року в сумі 3961,89 грн.; інфляційні витрати за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року в розмірі 8218,81 грн. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2022 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідачі у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надали. \~ \~ \~ \~Приймаючи до уваги, що відповідачі у строк не подали до суду відзиву на позов, а відтак не скористалися наданими їм процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 ЦПК України. Відповідно до частини 5 статті 279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина 4 статті 268 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Суд, вивчивши зміст та підстави позовних вимог, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. 25.12.2006 року позивач та відповідач-1 уклали кредитний договір №224. Відповідно до п.п. 1.1. Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит у сумі 87000 грн. строком з 25.12.2006 року по 24.12.2016 року, зі сплатою Позичальником процентів за користування кредитом в розмірі 17,3 % річних. на залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом проценти нараховуються, виходячи із 18,3% річних, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості. \~ \~ \~ \~Також в забезпечення кредитного договору між позивачем та відповідачами був укладений договір поруки № 92 від 25.12.2006 року. Відповідно до п.1.1. договору поруки Поручитель поручається перед Банком за виконання зобов`язань по кредитному договору. Відповідно до п.1.2. договору поруки Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед позивачем за виконання зобов`язань за кредитним договором. \~ \~ \~ \~Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22.03.2010 року у справі №2-444/2010 з відповідачів на користь позивача солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 92 909, 76 грн. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. \~ \~ \~ \~Вищезазначеним рішенням суду встановлено: факт укладення 25.12.2006 року кредитного договору №224 між ВАТ АБ УкргазБанк та [PERSON] ; факт отримання [PERSON] кредитних коштів в сумі 87 000 грн.; загальну суму заборгованості, що підлягала стягненню 92 909,76 грн.; факт укладення 25.12.2006 року між ВАТ УкргазБанк та [PERSON] договору поруки №92. \~ \~ \~ \~Положеннями ч. 1 ст.\~1054\~Цивільного кодексу\~України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу приписів ст.\~553\~Цивільного кодексу\~України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 Цивільного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Суд звертає увагу на те, що згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладено у постанові від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (провадження 14-67цс20) рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення. З ухваленням рішення про стягнення заборгованості у 2010 році зобов`язання відповідачів, зокрема відповідача-2 як поручителя, сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, а відтак позивач, як кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до повного та фактичного виконання грошового зобов`язання. Стаття 625 ЦК України не містить застережень щодо неможливості солідарної відповідальності боржників за порушення грошового зобов`язання. Положеннями ч. 1 ст.\~543\~Цивільного кодексу\~України визначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. При цьому суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц, в якій викладено висновки про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Виходячи з наведених вище положень закону, відповідачі зобов`язані відповідати перед позивачем у межах обов`язків, визначених положеннями ст.625 ЦК, тобто сплатити позивачу встановлений індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно розрахунку заборгованості: 3 проценти річних за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року складає 3961,89 грн.; інфляційні витрати за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року - 8218,81 грн. За таких обставин, оскільки відповідачі належним чином взяті на себе грошові зобов`язання не виконали, суд дійшов висновку про те, що відповідачами були порушені права та законні інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Таким чином, відповідна заборгованість у сумі 12 180, 70 грн. має бути стягнута солідарно з відповідачів в судовому порядку. При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Згідно з частиною 2 статті 12\~ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. У відповідності до частини 1 статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Положеннями частин 1 та 3 статті 83\~ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 83 ЦПК України). Разом з цим, відповідачі не скористались правом на подання відзиву на позов впродовж встановленого строку. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження того, що відповідачі були позбавлені можливості у порядку частини 4 статті 83\~ЦПК України письмово та завчасно повідомити суд про неможливість подання у встановлений законом строк доказів та об`єктивних причини, з яких такі докази не могли бути подані у зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі строк. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 ЦПК України). При цьому, за приписами частини 4 статті 12\~ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідачами не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем. Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідачі неналежним чином виконували взяті на себе обов`язки, позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наведеного. Відповідно до ст.\~141\~Цивільного процесуального\~кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів.

Outcome: approved