Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить звільнити з-під арешту майно, скасувати арешт накладений Постановою Слідчого Управління Головного Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Одеській області, б/н від 16.05.2012 року, реєстраційний номер запису обтяження: 12548133, дата та час державної реєстрації 28.05.2012 року, 15:17:49, на частини квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер квартири 14479244), право власності на яку належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). При цьому позивач посилається на те, що наявні обтяження на зазначене майно обмежують його майнові права, оскільки він є співвласником зазначеного майна. Враховуючи неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб захистити своє порушене право не може, він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] - адвокат Боднар М.О. до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутністю його та позивача, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі,проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач - представник Головного Управління Національної Поліції в Одеській області до судового засідання не з`явився, повідомлявся, про причини неявки суд не сповістив. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Постановою Слідчого Управління Головного Управління Міністерства Внутрішніх справ України в Одеській області, б/н від 16.05.2012 року, накладено арешт на частини квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер квартири 14479244), право власності на яку належить [PERSON] . Позивач є власником частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру. Згідно відповідей СУ ГУНП в Одеській області наданих на адвокатський запит представника позивача, вбачається, що у слідчому управлінні відсутня інформація про те, в межах якої кримінальної справи накладався арешт, та роз`яснено про право позивача заявляти клопотання про скасування арешту. [PERSON] звертався до Київського районного суду м.Одеси із клопотанням про скасування арешту з майна в порядку ст.174 КПК України. Однак, судом винесено ухвалу від 27.10.2022 року про відмову у задоволенні клопотання з тих підстав, що відсутні відомості про результати кримінального провадження в рамках якого був накладений арешт що унеможливлює вирішити це питання за кримінальним судочинством. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України та ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно 3 4. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 321 ЦК України наголошує на те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. 14 вересня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 760/34216/19, провадження № 61-3868св21 (ЄДРСРУ № 99612857) наголосив, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Вказаний висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19). Частиною 2 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або й законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). При таких обставинах та враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved