Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач, звернувшись до суду із цим позовом просила стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого по [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання позову. \~ \~ \~ \~На обґрунтування поданого позову позивач посилалася на перебування з відповідачем у шлюбі від якого народилася дитина, яка проживає разом із нею та перебуває на її утриманні та забезпеченні. Дитина швидко розвивається і її доходу на забезпечення нормальних умов життя не вистачає. Відповідач є здоровим та працездатним, але добровільно утримувати дочку не бажає. Також, позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити на підставах вказаних у ньому, проти винесення судом заочного рішення не заперечувала, про що до суду була подана відповідна заява. Відповідач повідомлявся належним чином, але у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву на перенесення розгляду справи або розгляд справи у його відсутності та відзивне подавав. За згодою позивача суд вирішує спір з винесенням заочного рішення, згідно до положень ст.ст.280-282 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Судом встановлено наступне. \~ \~ \~ \~Сторони по справі перебували у шлюбі, який був зареєстрований 04 липня 2015 р. виконкомом Стражгородської сільської ради Теплицького району Вінницької області, а.з. №05. \~ \~ \~ \~Рішенням суду від 26 серпня 2020 р., постановленого Теплицьким районним судом Вінницької області, справа №144/1144/19, шлюб було розірвано. \~ \~ \~ \~За час перебування у шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] , народження якого було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, про що 13 жовтня 2015 р. був складений відповідний актовий запис №2180. Свідоцтво про народження [NUMBER] . Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Принцип 2 Декларації прав дитини 1959 року та Конвенції про права дитини 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання. Відповідно до ч.1,2 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч.1,3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України за № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі М.С. проти України, при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у як найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись\~ст.51 Конституції України яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.\~ Згідно ст.180\~СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.\~ Таким чином і відповідач зобов`язаний утримувати свого сина. Згідно до положень ч.3 ст.181\~СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Крім наведенного при визначенні розміру аліметів суд враховує положення ч.1,2 ст.182 СК України, за якими при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Положеннями ч.1 ст.183 СК визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи обґрунтованість заявлених позивачем вимог суд вважає, що поданий позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при пред`явлені позову, то згідно ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача у дохід держави повинні бути частково стягнено відповідні судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved