Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звертаючись до суду з заявою просить суд, визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Аргументує свої вимоги тим, що він є власником квартири [ADDRESS] .\~У вказаній\~квартирі,\~крім нього\~зареєстрований відповідач,\~але не\~проживає,\~не приймає\~участі у\~сплаті комунальних\~послуг,\~добровільно знятися\~з реєстрації\~не бажає.\~Тому позивач звернувся до суду з даним позовом. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Коваленка А.В. від 03.02.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження на 09 год 00 хв 14 березня 2023 року. Ухвалою Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області від 14 березня 2023 року справу призначено до судового розгляду на 10 год 30 хв 31 березня 2023 року. ІІІ. Позиції сторін. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, але надали заяву в якій позовні вимоги підтримують, просять розглянути справу без їх участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив та не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву. Зі згоди позивача, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини\~ встановлені судом. Позивачу на праві приватної власності у відповідності до договору купівлі-продажу від 09 вересня 2005 року належить квартира [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно видане Прилуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації від 16.09.2005 року, [PERSON] належить на праві власності квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно з довідки №3741 виданої адміністратором Центру надання адміністративних послуг м.Прилуки, за адресою: [ADDRESS] ,\~значаться зареєстрованими:\~ [PERSON] ,\~1965\~року народження,\~ [PERSON] ,\~1964\~року народження(а.с.9)\~ Відповідно до акту комітету самоорганізації населення №1 Центрального мікрорайону №024/1-09 №345 від 27.12.2022, [PERSON] , за даною адресою не проживає протягом восьми років. В даний час місце його проживання не відоме(а.с.12) V.Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року). Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Згідно з приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Разом з тим відповідачем, всупереч процесуального обов`язку, визначеного ч.1 ст.81 ЦПК України жодних доказів ані щодо їх фактичного проживання в спірному будинку, ані щодо наявності поважних причин не проживання в даному будинку в розпорядження суду не надано. Судом встановлено, що позивачеві належить квартира [ADDRESS] на праві приватної власності. Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, не є членом його сім`ї, фактично проживає за іншою адресою, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідача в належному позивачеві житловому приміщенні, об`єктивно свідчить про зміну його місця проживання, а тому визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника спірного житла позивача у справі. Вказані обставини свідчать, що «втручання у право відповідача» є\~співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві», а відтак - позовні вимоги підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~VІ. Розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1073 грн 60 коп в рахунок відшкодування коштів сплачених за судовий збір при подачі позовної заяви. На підставі наведеного,

Outcome: approved