Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 10.06.2022 р. її квартира була затоплена, що підтверджується Актом огляду про факт затоплення від 10.06.2022 р. та доповненням до акту залиття квартири від 10.06.2022 р., відповідно до яких причиною залиття вказано вихід з ладу гнучкого шлангу холодної води під раковиною, що розташована у ванній кімнаті кв. [ADDRESS] , власником якої є відповідач [PERSON] . Відповідно до договору про проведення будівельно-технічного дослідження №13-22 від 20.07.2022 р., судовий експерт Чорна Ю.П. прийняла на себе зобов`язання провести будівельно-технічне експертне дослідження квартири [ADDRESS] , вартість послуг склала 4500,00 грн. Відповідно до висновку будівельно-технічного експертного дослідження №14/2022 від 05.08.2022 р. причиною залиття квартири [ADDRESS] - є вихід з ладу (розрив у місці заводського опресування над різьбовою гайкою) гнучкого шлангу холодної води під раковиною, що розташована у ванній кімнаті кв. [ADDRESS] , розмір матеріальної шкоди складає 30256 грн. У зв`язку з вищевикладеним позивач [PERSON] звернулася до суду за захистом своїх прав та просила стягнути з відповідача на її користь відшкодування завданої матеріальної шкоди на загальну суму в розмірі 34756 грн. та судові витрати у вигляді судового збору та вартості професійної правничої допомоги. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, 27.03.2023 р. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без особистої участі позивача та її представника. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в частині заявленої суми стягнення. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне. Судом установлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України). Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричиненою шкодою. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 686/10520/15-ц та від 02 грудня 2020 року у справі № 754/16146/17. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). У додатку № 4 до Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. Згідно із положеннями статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ознаками судових доказів є їх належність, допустимість, достовірність і достатність. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (допустимість доказів). Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять у предмет доказування, а достатність - це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 листопада 2020 року справа № 344/11147/17 (провадження № 61-19222св19). 10.06.2022 року квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] була затоплена. В Акті (огляду) про затоплення та доповненні до акту залиття квартири від 10.06.2022 р., складених комісією ОК "Україна Сервіс" в якому вказано, що залиття сталося внаслідок дій власника квартири [ADDRESS] [PERSON] . Також в доповненні до акту залиття квартири від 10.06.2022 р., складеного комісією ОК "Україна Сервіс" зазначено, що причиною залиття квартири [ADDRESS] стало: вихід з ладу (розрив у місці заводського опресування над різьбовою гайкою) гнучкого шлангу холодної води під раковиною, що розташована у ванній кімнаті кв. [ADDRESS] Суд не може прийняти до уваги заключення Акту огляду про факт затоплення від 10.06.2022 р. та доповнення до акту залиття квартири від 10.06.2022 р., так як вони надані у копії та є не допустимими доказами. Згідно з висновком №14/2022 від 05.08.2022 р. складеним експертом Чорною Ю.П. вартість нанесених матеріальних збитків квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] становить 30256 грн. Суд не може прийняти до уваги заключення висновку №14/2022 від 05.08.2022 р. складеним експертом Чорною Ю.П., так як він наданий у копії та є не допустимим доказом. Факт залиття квартири позивача внаслідок протікання саме з квартири відповідача та з її вини не підтверджений належними, допустимими та достатніми доказами. Оскільки за змістом статті 1066 ЦК України відсутність вини має доводити особа, яка завдала шкоди, тому у даному випадку факт завдання шкоди саме з вини відповідача не встановлений. Тому, правові підстави для покладення обов`язку по відшкодуванню майнової шкоди на відповідача відсутні. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, слід залишити за ним.

Outcome: dismissed