Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся в суд з позовом, в якому просить ухвалити рішення суду яким стягнути з відповідачки на його користь грошові кошти за договором позики, в розмірі 130000 грн., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору. В обгрунтування позову зазначає, що 11.09.2019 року уклав з відповідачкою договір позики, згідно якого позичив останній 130000 (сто тридцять) грн. факт отримання грошей відповідачкою підтверджується власноручно складеною нею борговою розпискою від 22.09.2019 року, яка була підписана в присутності двох свідків. У розписці було обумовлено порядок та умови повернення [PERSON] грошових коштів. Остання зобов`язалася повернути їх до 01.01.2020 року, однак, по закінченню погоджених строків у розписці, відповідачка так і не повернула позичені кошти, чим порушила взяті на себе зобов`язання. На неодноразові вимоги повернути кошти відповідачка не реагує, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думку позивача, викладену у наданій суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 08 вересня 2021 року, [PERSON] під розписку позичила у [PERSON] , гроші у розмірі 130000 грн. Згідно умов даної розписки відповідачка зобов`язувалась повернути позичені кошти до 01.01.2020 року. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми (постанови ВСУ від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14). Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1ст. 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно дост. 625 цього Кодексу(ч.1ст.1050 ЦК України). За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, строком виконання зобов`язання є 01.01.2020 року. Наявність між сторонами позикових відносин доведена позивачем, оскільки у нього наявний оригінал розписки виконаної [PERSON] , із змісту якої вбачається, що вона зобов`язується повернути [PERSON] 130000 грн. Оскільки у визначений строк кошти [PERSON] повернуті не були, у позивача наявні підстави для звернення з даним позовом. Згідно зістаттею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ч.1ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, впевнені, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договорами позики від 22.09.2019 року в розмірі 130000 грн. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України на відповідача слід покласти судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До стягнення підлягає сплачений судовий в розмір 1300 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved