Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Великоберезовицької селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що починаючи з 2015 року він перебував у відносинах із [PERSON] , однак офіційного зареєстрованого шлюбу у них не було, та подальше життя як подружжя та сімейство у них не склалось. Від даних відносин у сторін є спільна дитина: син [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серія [NUMBER] . Після народження сина [PERSON] мати залишила дитину на виховання батькові та їхні відносини із відповідачкою припинились, будь якої допомоги, уваги, щодо дитини [PERSON] не проявляла жодного разу протягом усього його життя. У зв`язку із чим позивач змушений виховувати дитину самостійно та за допомогою своєї рідної тітки [PERSON] . Дитина проживає та зареєстрована з батьком за його місцем проживання, по [ADDRESS] . Всі питання щодо виховання дитини та забезпечення його життя вирішуються позивачем та його тіткою без участі та підтримки з боку [PERSON] . Син [PERSON] ніколи не бачив своєї рідної матері і навіть не знає як вона виглядає, відповідачка не намагалася зустрітися із своїм сином. Як вбачається із довідки № 82 від 23 грудня 2022 року, виданої директором Тернопільського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 29, [PERSON] , [INFO] дійсно відвідує старшу групу ТЗДОЯС № 29 з 01 вересня 2021 року та за час перебування дитини в дитячому закладі мати ні разу не приходила та не цікавилась виховання сином. Також подано заяву щодо надання інформації від медичного закладу чи мати [PERSON] , [INFO] , зверталась із скаргами на здоров`я дитини, та чи брала участь в плачових оглядах дитини тощо, відповідь на яку буде долучена під час розгляду справи в подальшому. Отже, все вищевикладене свідчить про те, що відповідачка ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовкою до самостійного життя. [PERSON] не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі як мати; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; не створює умов для отримання освіти. За таких обставин створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідачка не виконує покладених законом на батьків обов`язків, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дитини. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем та тіткою, без участі та підтримки з боку матері. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача та його тітки. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення матері від виховання дитини, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення [PERSON] до своїх батьківських обов`язків. З огляду на зазначене, позивач просив суд позбавити відповідачку [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 січня 2023 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Великоберезовицької селищної ради про позбавлення батьківських прав. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 01 лютого 2023 року позивач подав суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій просив стягнути з [PERSON] на користь малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі - 2 000 грн, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення ним повноліття. Обґрунтував вказану заяву тим, що відповідачка жодної матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Утримання та виховання сина на даний час лежить повністю на [PERSON] . На даний момент позивач має не стабільний заробіток, офіційно не працює. У зв`язку із цим у нього не має можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дитини, розвитку творчих та пізнавальних здібностей, його уподобань, розвиток обдарувань, додаткових занять, оплати харчування, одягу та поточне лікування для сина. На утримання сина [PERSON] не отримує жодної державної допомоги. Ухвалою суду від 27 лютого 2023 року матеріали цивільної справи № 607/15/23 надіслано Службі у справах дітей Великоберезовицької селищної ради для надання письмового висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 16 березня 2023 року на адресу суду Службою у справах дітей Великоберезовицької селищної ради надіслано рішення виконавчого комітету Великоберезовицької селищної ради № 78 від 10 березня 2023 року «Про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав матері щодо малолітньої дитини». Суд протокольною ухвалою від 31 березня 2023 року закрив підготовче провадження та призначив справу № 607/15/23 до судового розгляду по суті. Представник позивача, адвокат Сабатюк Н. П. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Пояснила, що від народження дитини мати жодної участі у його вихованні не бере, хлопчика виховує батько [PERSON] , якому допомагає тітка. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлялася належним чином, відзиву не подала. 23 січня 2023 року [PERSON] склала нотаріально посвідчену заяву, у якій просила справу про позбавлення батьківських прав розглядати за її відсутності. Проти позбавлення її батьківських прав відповідачка не заперечує та стверджує, що [PERSON] з нею не проживає та вона не бере жодної участі у його вихованні чи утриманні. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служби у справах дітей Великоберезовицької селищної ради Руцька І. Б. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що на засідання органу опіки та піклування [PERSON] не з`явилася, однак у телефонній розмові мати повідомила, що дає згоду на позбавлення її батьківських прав. Не бажає дитину бачити та виховувати, не має до сина материнських почуттів. Щодо стягнення аліментів представник третьої особи покладається на думку суду. Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. [INFO] народився [PERSON] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 11 серпня 2018 року; батьки: [PERSON] та [PERSON] . Із довідки № 2144, виданої 26 грудня 2022 року виконавчим комітетом Великоберезовицької селищної ради вбачається, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] із сином [PERSON] . Згідно довідки № 82, виданої 23 грудня 2022 року Тернопільським закладом дошкільної освіти (ясла-садок) № 29 Тернопільської міської ради, [PERSON] про те, що його син [PERSON] , [INFO] дійсно відвідує старшу групу ТЗДОЯС № 29 з 01 вересня 2021 року. За час перебування дитини в дитячому закладі мати ні разу не приходила і не цікавилась вихованням сина, не приймала участі в житті групи, батьківських зборах. 23 січня 2023 року [PERSON] склала заяву, у якій ствердила, що не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав щодо [PERSON] . Просила справу про позбавлення батьківських прав розглядати за її відсутності. Заява посвідчена Дзюбановською О. І., приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу, зареєстрована у реєстрі за № 106. У висновку органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , затвердженому рішенням виконавчого комітету Великоберезовицької селищної ради від 10 березня 2023 року № 78 зазначено наступне: встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали у незареєстрованому шлюбі з 2015 року, від якого народився син [PERSON] , [INFO] . Після народження хлопчика мати залишила його на виховання своєму батькові. Відносини між [PERSON] та [PERSON] припинились. [PERSON] , [INFO], є матір`ю чотирьох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], та [PERSON] , [INFO], троє із яких зареєстровані за адресою; [ADDRESS] . Коли наймолодшій дитині [PERSON] , виповнилося півтори місяці у його матері стався інсульт. [PERSON] , під час хвороби матері перебував та по даний час перебуває на утриманні рідного батька [PERSON] та рідної тітки батька [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , зареєстрований по місцю проживання батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання дитини із рідною тіткою батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де створено належні умови для проживання та виховання дитини. Зі слів [PERSON] , вихованням та утриманням [PERSON] займається вона і батько дитини, а мати дитини, за період 2017-2023 років жодного разу не бачила свого сина і не спілкувалася з ним. Згідно з актом обстеження умов проживання від 25 січня 2023 року, складеного працівниками управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей, служби у справах дітей Тернопільської міської ради, [PERSON] винаймає однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , у якій створила належні умови для виховання та розвитку своїх дочок. Діти мають можливість готуватися до уроків, сплять на розкладному дивані, наявний дитячий одяг відповідно до віку і сезону. Санітарно-гігієнічні умови на належному рівні. Діти перебувають під наглядом матері, допомагають по господарству. У ході бесіди з [PERSON] , встановлено, що [PERSON] понад п`ять років жодного разу не відвідувала сина. Мати не забезпечує дитину матеріально, не цікавиться її життям та станом здоров`ям, не зустрічається з сином, не спілкується з ним, а це у свою чергу означає, що вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Враховуючи наведене, захищаючи права та інтереси дитини, орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Великоберезовицької селищної ради вважав за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За встановлених судом обставин до виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Із матеріалів справи вбачається, що відповідачка [PERSON] не піклується про свого сина [PERSON] , [INFO] , не відвідує його та не забезпечує належний фізичний та духовний розвиток; нехтує потребами свого сина, порушує права дітей на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків; не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав щодо сина та стверджує, що [PERSON] з нею не проживає та вона не бере жодної участі у його вихованні чи утриманні. Рішенням виконавчого комітету Великоберезовицької селищної ради № 78 від 10 березня 2023 року затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Отож, беручи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне позов, в частині вимог про позбавлення батьківських прав, задовольнити та позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Верховний Суд у постанові № 459/3411/18 від 29 вересня 2021 року зазначив, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, суд роз`яснює наступне. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст. 166 СК України). Згідно ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (частина 2 ст. 181 СК України). Частиною 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2 272 гривні. В ході судового розгляду суд з`ясував, що дитина проживає із батьком, позивачем [PERSON] , який забезпечує його матеріально; мати - [PERSON] не бере жодної участі у матеріальному утриманні сина. [PERSON] є працездатною, стан її здоров`я суд вважає задовільним, оскільки доказів про зворотне не надано та в судовому засіданні таких не здобуто. Тобто, за своїм станом здоров`я та матеріальним становищем відповідачка може виконувати обов`язки щодо утримання сина [PERSON] , [INFO] . Водночас, суд враховує, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], про що зазначено у висновку органу опіки та піклування, дочки проживають з матір`ю, яка займається їх вихованням та утриманням З урахуванням вищенаведених положень законодавства, встановлених обставин справи, виходячи з рівності обов`язку батьків утримувати їх спільну дитину, суд доходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення аліментів, підлягають задоволенню частково. Слідстягнути із [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 грн 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з подальшою індексацію відповідно до закону, починаючи з 01 лютого 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. Суд вважає, що менший розмір аліментів не буде достатнім для належного виховання та утримання дітей та забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. На підставі ст. 141 ЦПК України слід cтягнути із [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 992,40 грн та на користь держави 1 073,60 грн судового збору.

Outcome: partial