Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

Позивачі [PERSON] ,\~ [PERSON] звернулися до Царичанського районного суду Дніпропетровської області із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Моторне транспортне страхове бюро України Департаменту внутрішнього страхування, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що 21 липня 2018 року о 16 год. 25 хв. [PERSON] рухаючись на 64 км автодороги Кобеляки-Царичанка-Дніпро на автомобілі «Шевроле Авео», д.н. [NUMBER] , під час виконання маневру обгону не переконався в тому, що його обганяє автомобіль «Тойота Ленд Крузер Прадо», д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався позаду нього в попутному напрямку. Внаслідок чого змусив останнього гальмувати та змінити напрямок руху. Під час даних дій автомобіль «Тойота Ленд Крузер Прадо», д.н. [NUMBER] , який рухався позаду нього в попутному напрямку, під керуванням водія [PERSON] занесло та відбулося зіткнення з вантажівкою «Мерседес», д.н. [NUMBER] . Вказала, що вона [PERSON] дружина [PERSON] та власник автомобіля «Тойота Ленд Крузер Прадо», д.н. [NUMBER] , перебувала під час ДТП у зазначеному автомобілі на пасажирському сидінні. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, провадження по справі закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Тойота Ленд Крузер Прадо», д.н. [NUMBER] , яким керував під час ДТП [PERSON] та який на момент ДТП належав на праві власності його дружині [PERSON] , спричинено механічні ушкодження, чим завдано матеріальної шкоди. Автомобіль «Шевроле Авео», д.н. [NUMBER] на момент ДТП не був застрахований, а тому Моторне транспортне страхове бюро України Департаменту внутрішнього страхування виплатило [PERSON] на відшкодування шкоди 100\~000,00 грн. Згідно висновку експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку №095/18 від 16 серпня 2018 року, складеного судовим експертом Цаберябим В.М. за заявкою ТОВ «СОС Сервіс Україна»: ринкова вартість автомобіля «Тойота Ленд Крузер Прадо», д.н. [NUMBER] на момент ДТП 21.07.2018р. становить 580\~003.53 грн.; вартість відновлювального ремонту автомоблія «Тойота Ленд Крузер Прадо», д.н. [NUMBER] з урахуванням ПДВ на запасні частини і матеріали 751\~902.05 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тойота Ленд Крузер Прадо». Д.н. [NUMBER] з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, з включенням у розрахунок ПДВ на запчастини і матеріали 325\~696.74 грн. Як вбачається з висновку експертного дослідження за результатами проведення автотоварознавчого дослідження ринкова вартість автомобіля «Тайота Ленд Крузер Прадо», д.н. [NUMBER] на момент ДТП (21.07.2018) становила 580003.53 грн., а вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тойота Ленд Крузер Прадо», д.н. [NUMBER] з урахуванням ПДВ на запасні частини і матеріали - 751\~902.05 грн. У зв`язку з тим, що транспортний засіб «Тойота Ленд Крузер Прадо», д.н. [NUMBER] в результаті ДТП був фізично знищений, вони змушені звернутися для проведення оцінки вартості транспортного засобу після ДТП. Відповідно до Звіту №090/20, складеного судовим експертом Цаберябим В.М. за заявкою [PERSON] (діючого на підставі доручення «Моторного (транспортного) страхового бюро України» по справі №51603) вартість транспортного засобу «Тойота Ленд Крузер Прадо», д.н. [NUMBER] , після ДТП становить 254\~306.79 грн. Тому, судовим експертом згідно висновку експерта №095/18, складеного 16.08.2018 року, було встановлено, що автомобіль після ДТП є фізично знищеним, тому у відповідності до п.30.2 ст.30 [PERSON] відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи, що відповідно до Звітів вартість транспортного засобу до ДТП становить 580003,53 грн., а після ДТП 254\~306.79 грн., відповідно було завдано збитків в результаті пошкодження транспортного засобу «Тойота Ленд Крузер Прадо», д.н. [NUMBER] у розмірі 580003,53 грн. 254\~306.79 грн.= 325\~696.74 грн. Так як відповідальність [PERSON] на момент ДТП не була застрахована. У МТБСУ виник обов`язок з відшкодування потерпілому шкоди, яка вираховується, як різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Однак МТБСУ виплатило [PERSON] на відшкодування шкоди 100\~000,00 грн. Однак, зазначена сума не покриває у повному збитків позивачів понесених в результаті пошкодження транспортного засобу «Тойота Ленд Крузер Падо», д.н. [NUMBER] . Враховуючи, що вина [PERSON] підтверджується повністю, розмір завданої шкоди за пошкодження транспортного засобу встановлений, з відповідача необхідно стягнути суму завданої матеріальної шкоди у розмірі: 580\~003,53 грн. 254\~306.79 грн. 100\~000,00 грн.=225\~696.74 грн. 225\~696.74 грн. + 800.00 грн. +3000 грн. +16000.00 грн.= 245\~496.74 грн., де 100\~000,00 грн. виплачена МТСБУ страхова сума; 580\~003,53 грн. ринкова вартість ТЗ на момент ДТП; 254\~306, 79 грн. ринкова вартість ТЗ після ДТП; 3000,00 грн. вартість евакуації; 800,00 грн. вартість проведення експертного дослідження 17.08.2020 року, 16\~000,00 грн. вартість проведення комплексної судової інженерно-технічної експертизи з дослідження обставин ДТП та трасології із застосуванням програмного комплексу PC-Crash (проведено за постановою Дніпровського апеляційного суду у справі № 185/6571/18). Відповідач, як заподіювач шкоди, має нести цивільно-правову відповідальність по деліктному зобов`язанню й відшкодувати заподіяну ним шкоду, в розмірі не охопленому страховим відшкодуванням. Сума завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди, з урахуванням частково виплаченого страхового відшкодування, становить 245\~496,74 грн. та сумнівів не викликає. Крім того, внаслідок ДТП було завдано моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях, яких останні зазнали у зв`язку з пошкодженням їх сімейного автомобіля та внаслідок неможливості його використання в повсякденному житті. Моральних страждань було завдано внаслідок суттєвого грубого та цинічного порушення їх прав та користування своїм майном, неможливістю його експлуатації, витрачанням часу на його ремонт та неодноразовим зверненням до експертів-оцінювачів, нервових стресів, яких зазнали позивачі у зв`язку з ДТП, що були пов`язані переживанням один за одного. Крім того, вони вимушені були доводити вину відповідача у ДТП, консультуватися з адвокатом, збирати докази. Говорячи про значний розмір заподіяної шкоди з підтвердженням тяжкості її наслідків необхідно зазначити: - тривалий характер протиправної поведінки відповідача, якою спричинено шкоду; - небажання відповідача відшкодувати заподіяну шкоду; - особливий ступінь цинізму відповідача при порушенні прав позивачів; Неправомірні дії відповідача погіршили душевне і соціальне благополуччя подружжя позивачів, порушили їх нормальні життєві зв`язки, що потребувало від них додаткових зусиль для організації свого життя, а також додаткових суттєвих витрат. Все це призвело до того, що вони зазнали моральних страждань, так як були порушені звичайні життєві зв`язки через неможливість продовження нормального, звичайного життя, порушено право власності, в зв`язку з чим вони немали можливості тривалий час користуватися належним їм автомобілем. Неодноразово звертаючись до відповідача за відшкодуванням заподіяних збитків на різних умовах, він постійно відмовляв, що принижувало їх гідність. \~ \~ \~ \~З огляду на заподіяну моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та стресі, які вони зазнали внаслідок ДТП, в понесенні незапланованих матеріальних витрат, що завдало їм незручності у повсякденному житті, призвело до додаткових емоційних навантажень та необхідності витрачати додатковий час та зусиль з метою відновлення порушених прав, організації свого життя, у зв`язку з чим був порушений нормальний порядок та спосіб його життя. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважають, що на відшкодування спричиненої моральної шкоди з відповідача на їх користь необхідно стягнути завдану моральну шкоду в сумі 50000,00 грн. Враховуючи вищевкладені обставини, прохають стягнути з відповідача на їх користь на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 245496,74 грн., з яких: 225696,74 грн. - вартість залишку матеріального збитку з врахуванням сплаченого страхового відшкодування в розмірі 100000,00 грн. МТСБУ, 3000,00 грн. - вартість послуг евакуатора, 800,00 грн. - вартість проведення автотоварознавчого дослідження щодо визначення вартості транспортного засобу після ДТП, 16000,00 грн. - вартість проведення комплексної судової інженерно-технічної експертизи з дослідження обставин ДТП та трасології із застосуванням програмного комплексу PC-Crash; а ткож моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. та судові витрати. Дана справа знаходилась в провадженні судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області Руснака А.І. та ухвалою судді від 22 червня 2021 року було відкрито провадження по справі і призначено підготовче засідання по справі. 19 серпня 2021 року ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області закрито підготовче провадження по даній справі та призначено справу до розгляду по суті. \~ \~ \~ \~Згідно розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ від 14 вересня 2022 року, на підставі п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30, рішення №3 зборів суддів Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24.08.2022, цивільну справу за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Моторне транспортне страхове бюро України Департаменту внутрішнього страхування, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди передано на повторний автоматизований розподіл. \~ \~ \~ \~Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2022 року, вказану справу 15.09.2022 року передано на розгляд судді Костюкова Д.Г. Ухвалою судді від 16 вересня 2022 року дану справу прийнято до провадження суддею Костюковим Д.Г. та оскільки по даній справі суддею Руснак А.І., в провадженні якого перебувала справа, було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, підстав для повторного проведення підготовчого провадження по даній справі не встановлено, призначено справу до розгляду по суті. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надіславши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю та прохають їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] - адвокат Доронкін І.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та прохав їх задовольнити, так як всі обставини викладені в позовній заяві підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Представник відповідача [PERSON] адвокат Мелешко І.В. в судовому засіданні зауважив, що не погоджується з тим, що в даній справі позивачем крім [PERSON] , яка є власником пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, є [PERSON] , оскільки переконаний, що позивачем повинна бути лише [PERSON] . Також, заперечував проти задоволення вимог щодо стягнення витрат в сумі 16000,00 грн. на проведення комплексної судової інженерно-технічної експертизи, яка була проведена за замовленням [PERSON] в рамках апеляційного оскарження постанови Павлоградського міськрайонного суду від 14.11.2019, з метою доведення обставин, на які він посилався в межах справи про адміністративне правопорушення, і вказана сума не є частиною шкоди, завданою [PERSON] та не є наслідком його дій. Щодо суми моральної шкоди, заявленої позивачами, то визнає частково в розмірі 2000 грн. Щодо вимог про стягнення матеріальної шкоди зазначив, що до цього часу [PERSON] своєї вини у вчиненні ДТП не визнає, постанову Дніпровського апеляційного суду від 06.04.2020 вважає незаконною, однак вона є чинною, а тому з врахуванням того, що відповідач є інвалідом ІІ групи, пройшов складний курс лікування, на даний час [PERSON] протипоказані фізичні навантаження, шкідливі умови праці, рекомендована дистанційна робота в домашніх умовах, поніс значні витрати на лікування, проживає в сільській місцевості та з урахуванням вимог ч.4 ст.1193 ЦК України прохає змешити заявлену позивачами матеріальну шкоду до певної прийнятної суми. Таким чином, позовні вимоги визнає частково. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 21 липня 2018 року о 16 год. 25 хв. водій [PERSON] , рухаючись на автодорозі Кобеляки-Царичанка-Дніпро на 64 км, на автомобілі «Шевроле Авео» д.н. [NUMBER] , під час виконання маневру обгону не переконався в тому, що його обганяє автомобіль «Тойота Ленд Крузер Прадо» д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався позаду нього в попутному напрямку, внаслідок чого змусив останнього гальмувати та змінити напрямок руху. Під час даних дій автомобіль «Тойота Ленд Крузер Прадо» д.н. [NUMBER] , який рухався позаду нього в попутному напрямку, під керуванням водія [PERSON] , занесло та відбулося зіткнення з вантажівкою «Мерседес», д.н. [NUMBER] (а.с.119). Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 провадження у справі №185/6571/18 про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у відношенні [PERSON] закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.119, 120). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.04.2020 постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.11.2019 скасовано та визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного апрвопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та провадження у адмінстративній справі закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП (а.с.121, 122). Відповідно до ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, встановлений постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.04.2020 року факт дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої автомобіль «Тойота Ленд Крузер Прадо» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] зазнав механічних пошкоджень та вина у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди водія автомобіля «Шевроле Авео»\~д.н. [NUMBER] [PERSON] є обставинами, що мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню. Власником автомобіля марки «Тойота Ленд\~Крузер Прадо»\~д.н.\~ [NUMBER] \~на підставі\~Свідоцтва про\~реєстрацію транспортного\~засобу серії\~ [NUMBER] \~від 22.12.2011\~ є - [PERSON] (позивач), яка під час дорожньо-транспортної пригоди знаходилася у даному автомобілі як пасажир (а.с.47). Позивачі [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому 28 квітня 2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції міста Дніпропетровська шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 28.04.2001 (а.с.19). Згідно з висновком експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку №095/18 від 16 серпня 2018 року, складеного судовим експертом Цаберябим В.М. за заявкою ТОВ «СОС Сервіс Україна»: ринкова вартість автомобіля «Тойота Ленд Крузер Прадо», д.н. [NUMBER] на момент ДТП 21.07.2018р. становить 580\~003.53 грн.; вартість відновлювального ремонту автомоблія «Тойота Ленд Крузер Прадо», д.н. [NUMBER] з урахуванням ПДВ на запасні частини і матеріали 751\~902.05 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тойота Ленд Крузер Прадо» д.н. [NUMBER] з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, з включенням у розрахунок ПДВ на запчастини і матеріали 325\~696.74 грн.; вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Тойота Ленд Крузер Прадо», д.н. [NUMBER] , складає 580003,53 грн. Оскільки вартість відновлювального ремонту (751902,05 грн.) перевищує ринкову ваотість аналогічного непошкодженого автомобіля (580003,53 грн.), вартість матеріального збитку визначається такою, що дорівнює ринковій вартості аналогічного непошкодженого автомобіля, оскільки відновлювати автомобіль економічно недоцільно (а.с.32-71). Згідно з висновком експертного дослідження по визначенню вартості пошкодження автомобіля №090/20 від 17 серпня 2020 року, складеного судовим експертом Цаберябим В.М. за заявою [PERSON] , ринкова вартість пошкодженого автомобіля автомобіля «Тойота Ленд Крузер Прадо» д.н. [NUMBER] станом на 21.07.2018 складає 254306,79 грн. (а.с.72-110). Так, позивачем [PERSON] було сплачено ФОП [PERSON] за проведення експертного дослідження по визначенню вартості пошкодження автомобіля №090/20 від 17 серпня 2020 року 800,00 грн., що підтверджується квитанцією №20035 від 17.08.2020 (а.с. 112). Крім того, позивачем [PERSON] було сплачено ФОП [PERSON] за послуги з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди в сумі 3000,00 грн.. що підтверджується актом виконаних робіт від 16.12.2020, квитанцією до прибуткового касового ордера №91 від 16.12.2020 (а.с.115, 116). Позивачем [PERSON] було сплачено ФОП [PERSON] за проведення комплексного експертного дослідження №10.1-10.4/008-Д від 26.02.2020 16000,00 грн. відповідно до акту виконаних робіт №10.1-10.4/008-Д від 26.02.2020, що підтверджується товарним чеком №35 від 05.12.2020 (а.с.113, 114). Пунктом 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз`яснено, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Як вбачається з матеріалів справи, на час скоєння даного ДТП, водій [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим, позивач [PERSON] , як водій пошкодженого автомобіля, з метою отримання страхового відшкодування, 24.07.2018 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 22-27). Відповідно до п. 39.1 ст.39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно п. 39.2 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених даним Законом. Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Судом встановлено, що на момент розгляду справи, МТСБУ було проведено регламентну виплату позивачу [PERSON] в розмірі 100000,00 грн. по відшкодуванню шкоди, завданої внаслідок пошкодження її транспортного засобу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Відповідно до пунктів 30.1. та 30.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 204/5314/18 , провадження № 61-17280св20, постанові від 02 грудня 2021 року у справі № 753/17190/18, провадження № 61-4879св21. Оскільки, вартість майнового збитку, завданого позивачам пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача [PERSON] , перевищує виплачений позивачу [PERSON] розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди) та отриманим страховим відшкодуванням. Разом з тим, суду не надано доказів спричинення майнової шкоди позивачу [PERSON] . Таким чином, відповідач повинен сплатити різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, саме позивачу [PERSON] , як власнику автомобіля «Тойота Ленд Крузер Прадо», д.н. [NUMBER] . Враховуючи розмір завданого позивачу збитку, суд дійшов висновку, що порушене право позивача [PERSON] підлягає захисту шляхом стягнення з [PERSON] на користь останньої різниці між вартістю транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди - 580003,53 грн. та після дорожньо-транспортної пригоди - 254306,79 грн., а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди - 3000,00 грн., що, з урахуванням виплати МТСБУ в сумі 100000,00 грн., скаладає 228696,74 грн. Щодо доводів представника відповідача [PERSON] - адвоката Мелешка І.В. про можливість зменшення розміру відшкодування шкоди на підставі ч.4 ст.1193 ЦК України, суд вважає за необхідне вказати, що жодного доказу неможливості в повному обсязі відшкодування шкоди або того, що це поставить відповідача в дуже скрутне матеріальне становище суду не надано. Сам по собі факт наявності у відповідача ІІ групи інвалідності не доводить вищевказаних обставин. Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. В обґрунтування факту заподіяння моральної шкоди, позивачі вказали, що внаслідок ДТП з вини відповідача, вони зазнали душевних страждань у зв`язку з пошкодженням їх сімейного автомобіля, неможливістю його використання в повсякденному звичному житті, спільних хвилювань один за одного під час самої дорожньо-транспортної пригоди, тривалий характер протиправної поведінки відповідача. У відповідності до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За правилами ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.5 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктом 18 Постанови Пленуму передбачено, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з`ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди. Суд враховує, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачам, з яких міркувань вони виходили, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Обов`язковому доказуванню підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача шкоди та вини останнього в її заподіянні. Суд враховує, що позивачі в результаті ДТП тілесних ушкоджень не отримали. Однак, судом встановлено, що позивачу [PERSON] була заподіяна моральна шкода, яка полягала у моральних стражданнях, внаслідок потрапляння у дорожньо-транспортну пригоду, порушенні нормальних життєвих зв`язків, яких вона зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна, неможливості користування власним транспортним засобом. Крім цього, позивач [PERSON] також зазнав моральної шкоди, що полягала у душевних стражданнях під час самої дорожньо-транспортної пригоди, оскільки він був за кермом вищевказаного транспортного засобу. Разом з тим, при вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивачів, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 50000,00 гривень, заявлений позивачами є явно завищеним та не відповідає засадам розумності та справедливості, а також є не доведеним у такому розмірі та приходить до висновку, що розмір моральної шкоди необхідно зменшити, а саме до 4000,00 гривень позивачу [PERSON] та до 1500,00 гривень позивачу [PERSON] , як такий що відповідає характеру правопорушення, глибині душевних страждань позивачів, яку слід стягнути з безпосереднього її заподіювача [PERSON] . Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наведене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Витрати за проведення експертного дослідження №090/20 від 17.08.2020 в розмірі 800,00 грн. підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] . Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат на проведення комплексного експертного дослідження №10.1-10.4/008-Д від 26.02.2020 в сумі 16000,00 грн. суд зазначає, що дана екпсертиза по даній справі не проводилася, в якості доказу судом не досліджувалась, у зв`язку з чим зазначені витрати позивача [PERSON] до витрат, пов`язаних з розглядом даної справи не відносяться. Таким чином позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною оцінкою серії 12 ААБ №563755, пенсійним посвідченням. Враховуючи, що відповідач в силу дії п. 9 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому сплачений позивачами судовий збір за подання позовної заяви слід компенсувати їм за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, пропорційно сумі задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial