Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

У квітні 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просив: визнати незаконним заволодіння чужим майном та придбання права на його господарські будівлі, шляхом обману, маніпуляцій з документами реєстрації прав на належне для нього нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав 26.06.2014 року за № 6133317 "розмір частки [PERSON] складає 1/2 приватної власності як об`єкти нерухомого майна "які належать [PERSON] з 05.09.2000 року, це сарай цегляний "В", літня кухня цегляна "Г", погріб кам`яний "Д", гараж цегляний "Ж", вбиральня цегляна "Е"; скасувати право власності [PERSON] на 1/2 частину перелічених будівель, надати юридичну оцінку діям [PERSON] . Позов мотивований тим, що згідно договору дарування від 05 вересня 2000 року [PERSON] подарувала для позивача частину житлового будинку [ADDRESS] . На підставі зазначеного договору дарування до [PERSON] перейшло у власність: частина одноповерхового дерев`яного будинку покритого шифером житлового будинку жилою площею 27,9 кв.м, яка складається з кухні - 5,9 кв.м, коридору - 2,8 кв.м, двох житлових кімнат площею - 17,0 та 10,9 кв.м, веранди - 12,2 кв.м, хліва цегляного - В, кам`яного погреба з шийкою - Г, цегляної літньої кухні - Д та частини паркану штахетного - N. Даний житловий будинок був побудований до 1917 року та фактично складався із двох окремих квартир, а земельна ділянка була розділена парканом з окремими виходами на вулицю. частину вказаного житла на підставі договору купівлі-продажу від 29 квітня 1956 року придбала [PERSON] , яка складалась з двох жилих кімнат площею 28 кв.м., та надвірних будівель: сарай, половина погреба розташованих на земельній ділянці 500 кв.м. Інша частина - згідно свідоцтва про право приватної власності від 29 липня 1959 року стала належати [PERSON] , після смерті котрого ( [INFO] ) власницею цієї частини будинку, господарських будівель, які побудовані та узаконені за [PERSON] , стала його дочка [PERSON] . Названі об`єкти нерухомості розташовувались на земельній ділянці 0,142 га, що була передана останній у власність для обслуговування житлового будинку рішенням Понінківської селищної ради 22.12.1993 року. [PERSON] було передано земельну для обслуговування 1/2 житлового будинку - 0,07 га. Таким чином позивач стверджує, що [PERSON] та [PERSON] кожен в різний час стали власниками окремих відокремлених квартир з господарськими будівлями, мали свою приватну власність, яка розташовувалась на відокремлених земельних ділянках у вищенаведених розмірах. Після набуття [PERSON] за договором дарування від 05.09.2000 року права власності на 1/2 частину житлового будинку ним було отримано державний акт на право приватної власності на землю від 14.03.2001 року за яким до нього перейшла у власність земельна ділянка площею 0.142 га для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] в межах якої знаходиться 1/2 частина подарованого житлового будинку, та зазначені в договорі дарування господарські будівлі. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті [PERSON] отримала 15.02.2002 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну спадкодавиці частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями, а 25.12.2014 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті своєї дружини [PERSON] , яке ґрунтується на даних записах, котрі містяться в свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 15.02.2002 року, а останнє в свою чергу складено згідно до договору купівлі-продажу від 29.04.1956 року в якому визначено, що [PERSON] відчужується 1/2 частка дерев`яного жилого будинку, котра складалась з двох жилих кімнат площею 28 кв.м., та надвірних будівель: сарай, половина погреба на земельній ділянці 500 кв.м. На початку червня 2014 року за зверненням [PERSON] працівники КП Полонської районної ради "Бюро технічної інвентаризації", без присутності позивача, здійснили обміри спірного домоволодіння, виготовили для відповідача технічний паспорт, в якому не вказали наявність у [PERSON] дерев`яного хліва, а включили до технічного паспорту належні для [PERSON] господарські будівлі. В свою чергу державний нотаріус Мельник Л.П. посвідчивши для [PERSON] 26.06.2014 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом надала для останнього право власності на 1/2 частину всіх належних для [PERSON] господарських будівель, та на власний розсуд, без згоди позивача, без рішення суду провела поділ домоволодіння в натурі, чим грубо порушила право позивача на приватну власність, після чого [PERSON] також без відома позивача, без рішення суду 25.06.2014 року зареєстрував в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як свою приватну власність 1/2 частину жилого будинку так і 1/2 всіх належних [PERSON] господарських будівель, а саме: сарай цегляний "В", літня кухня цегляна "Г", кам`яний погріб "Д", гараж цегляний "Ж", вбиральня цегляна "Е". 26 грудня 2022 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення(виклику) сторін. За клопотанням [PERSON] від 30.12.2022 року ухвалою суду від 02.01.2023 року постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В ході судового розгляду позивач підтримав заявлені ним позовні вимоги. Відповідач та його представник адвокат Кушнірук В.М. заперечили позов, зазначивши, що [PERSON] на законних підставах набув в порядку спадкування право власності на 1/2 частину житлового будинку, а також господарських споруд, які [PERSON] безпідставно вважає своєю особистою власністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та матеріали цивільних справ № 681/882/19, № 681/620/22, а також рішення Полонського районного суду від 20.01.2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 21.04.2022 року у справі № 681/412/21 суд зазначає про таке. Встановлено, що до 1917 року було збудовано житловий будинок, адреса якого на даний час - [ADDRESS] . 1/2 частина даного будинку (в тому числі сарай, половина погреба) належала [PERSON] на підставі довідки Понінківської сільської ради депутатів трудящих, виданої 20.04.1956 року за № 30/680. Вказану частку домоволодіння він відчужив [PERSON] за договором купівлі-продажу 1/2 (половинної) частки житлового будинку від 29.04.1956 року. В зазначеному договорі вказано, що покупець набула 1/2 частку одноповерхового дерев`яного жилого будинку, сарай, половину погреба. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 лютого 2002 року, виданого Полонською державною нотаріальною конторою, спадкова справа № 70, зареєстрованого в реєстрі за № 258, спадкоємницею майна [PERSON] є [PERSON] та спадкове майно складається з 1/2 частини житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . У згаданому свідоцтві зазначено, що на земельній ділянці розміром 750 кв.м розташований цей одноповерховий дерев`яний критий шифером будинок житловою площею 55,7 кв.м, зазначений у плані л. «А-1», хлів дерев`яний л. «Б», хлів цегляний л. «В», погріб з шийкою кам`яний л. «Г», літня кухня цегляна л. «Д». За даними витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.06.2012 року, який міститься в інвентарній справі спірного домоволодіння зазначено, що його власниками являються [PERSON] та [PERSON] в частках кожен по 1/2, а в об`єкт нерухомості входить: жилий будинок "А", сарай цегляний "В", літня кухня цегляна "Г", погріб "Д". Після смерті [PERSON] належну їй 1/2 частку вищевказаного домоволодіння успадкував її чоловік [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25.06.2014 року, в якому зазначено, що спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вищевказаного свідоцтва, а також витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності видах державним нотаріусом Мельник Л.П. 25.06.2014 року за [PERSON] зареєстровано на праві спільної часткової власності в розмірі частки 1/2 об`єкт житлової нерухомості куди входить: житловий будинок дерев`яний позначений в плані "А-1" з прибудовою цегляною "а", ганком кам`яним "а'", ганком кам`яним "а" загальною площею 107,3 кв.м, житловою площею 55,7 кв.м,; сарай цегляний "В"; літня кухня цегляна "Д"; погріб кам`яний "Ж"; гараж цегляний "Е"; вбиральня цегляна. Інші 50% даного домоволодіння свого часу належали [PERSON] - на підставі дубліката свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння від 28.10.1964 року . Після смерті [PERSON] спадкоємцями його 1/2 частки у праві власності на вказане домоволодіння стали п`ятеро його дітей, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.07.1985 року. В даному свідоцтві вказано, що спадкове майно складається з 1/2 частки дерев`яного критого шифером будинку з надвірними будівлями: сараю «Б», сараю «В», літньої кухні «Г», погреба з шийкою «Д», споруди «N». За договором дарування частини будинку від 06.09.1985 року четверо зі спадкоємців передали свої частки у праві власності п`ятій спадкоємиці - [PERSON] , після чого у її власність перейшла вся 1/2 частка домоволодіння, раніше належна її батькові [PERSON] . 05 вересня 2000 року [PERSON] відчужила [PERSON] за договором дарування належну їй 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] (а. с. 22). В п.1 вказаного договору зазначено: « [PERSON] - подарувала, а [PERSON] - прийняв у дар 1/2 (одну другу) частину жилого будинку номер [ADDRESS] . У власність обдарованого відходить: 1/2 частина одноповерхового дерев`яного покритого шифером житлового будинку жилою площею 27,9 кв.м (двадцять сім цілих дев`ять десятих) кв.м, яка складається з кухні - 5,9 кв.м, коридору - 2,8 кв.м, двох житлових кімнат площею 17,0 та 10,9 кв.м, веранди - 12,2 кв.м, хлів цегляний - В, кам`яний погріб з шийкою - Г, цегляна літня кухня - Д, 1/2 частина паркану штахетного - N». За даними витягу з реєстру прав на нерухоме майно та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за [PERSON] на підставі договору дарування зареєстровано право спільної часткової власності власності на 1/2 частину жилого будинку номер [ADDRESS] без визначення конкретних жилих і нежилих приміщень житлового будинку та господарських будівель та споруд та без зазначення окремих приміщень, які вказані у договорі дарування. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року, яка набрала законної сили у день її прийняття, постановленою по цивільній справі № 681/882/19, визнано недійсним абзац другий пункту першого договору дарування 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , зареєстрований в реєстрі за № 3055, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , від 05 вересня 2000 року, за яким: «У власність обдарованого відходить 1/2 частини одноповерхового покритого шифером жилого будинку площею, площею 27,9 кв.м, яка складається з: кухні 5,9 кв.м, коридору 2,8 кв.м, двох житлових кімнат площею 17,0 та 10,9 кв.м, веранди 12,2 кв.м, хліва цегляного В, кам`яного погреба з шийкою Г, цегляної літньої кухні Д, 1\\2 частина паркану штахетного N». При цьому судом апеляційної інстанції у цій справі встановлено, що ні розподілу, ні виділу частки майна в натурі між співвласниками (попередніми та нинішніми) згаданого будинку у встановленому законом порядку будь-коли не проводилось. Не встановлено цих обставин і на час розгляду даного позову. Слід зауважити, що згідно рішення виконавчого комітету Понінківської селищної ради від 29 липня 2015 року № 838 частині житлового будинку, належній [PERSON] у зв`язку з даруванням, присвоєно поштову адресу - [ADDRESS] (т.1 а.с.114 цивільної справи № 681/882/19). За даною адресою 11 січня 2001 року зареєстровано місце проживання позивача. За даними витягу з Державного земельного кадастру № НВ-6809448462019 від 30.07.2019, 30 липня 2019 року на праві власності за [PERSON] зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером 6823655400:01:002:0199, площею 0,1447 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за тією ж самою адресою. За змістом статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1,2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч.1 ст. 356 ЦК України). Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (частини 1,2 ст. 358 ЦК України) За положеннями частин 1, 4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, порядок проведення якої встановлюються законом. Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частина 1 ст. 5 Закону передбачає, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. Згідно до ч.1 ст. 6, п.2 ч.1 ст. 10 Закону повноваження у сфері державної реєстрації прав здійснюється, зокрема державними реєстраторами прав на нерухоме майно, яким є також нотаріус. Державна реєстрація прав проводиться в такому порядку з урахуванням особливостей, визначених цим Законом: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви (ч.1 ст. 18 Закону) Пункт 3 частини 1 ст. 27 Закону встановлює, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката. Відповідно до ч.3 ст. 26 ЗК відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Згідно до ч. 1 ст. 37 Закону рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин 1,2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. З огляду на встановлені вище обставини та наведені норми права суд приходить до таких висновків. Співвласниками житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] , на даний час на праві спільної часткової власності в частках по 1/2 кожен є сторони по справі: [PERSON] та [PERSON] , що беззаперечно засвідчено даними вищевказаних витягів із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Доводи позивача, що господарські будівлі розташовані за вказаною адресою, а саме: сарай цегляний "В"; літня кухня цегляна "Д"; погріб кам`яний "Ж"; гараж цегляний "Е"; вбиральня цегляна є його особистою власністю, оскільки ці будівлі були збудовані попередніми власниками, відносились саме до відокремленої 1/2 частини житлового будинку, яка за договором дарування від 05 вересня 2000 року перейшла разом із згаданими господарськими спорудами у його власність не заслуговують на увагу, так як не підтверджуються належними та допустимими доказами, та спростовуються вище наведеними судовими рішеннями, даними Державних реєстрів. Та обставина, що вище перелічені господарські будівлі розташовані на земельній ділянці, яка є власністю [PERSON] сама по собі не свідчить про належність останньому на праві особистої власності спірних будівель, оскільки державна реєстрація прав на ці об`єкти нерухомості офіційно визнана і підтверджена даними Державного реєстру речових прав за обома співвласниками домоволодіння [PERSON] та [PERSON] в частках по 1/2 та на даний час є чинною і у встановленому законом порядку не скасована. В ході судового розгляду позивач не довів, що реєстрація права власності спірних господарських будівель за [PERSON] здійснена останнім, або ж іншими особами шляхом обману, маніпуляцій з документами. Будь-яких доказів з цього приводу [PERSON] не надано. Також суд звертає увагу, що заявлені позивачем вимоги щодо визнання незаконним заволодіння чужим майном та придбання права на його господарські будівлі, шляхом обману, маніпуляцій з документами реєстрації прав на належне для нього нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав, скасування право власності [PERSON] на 1/2 частину перелічених будівель, надання юридичної оцінки діям [PERSON] не узгоджуються із способами захисту цивільних прав та інтересів передбачених ч.2 ст. 16 ЦК України. Відтак позов [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed