Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з даним позовом до суду посилаючись на те, що він є сином відповідача [PERSON] . Відповідач не бажав в добровільному порядку брати участь в його утриманні, присуджені аліменти, на його позивача утримання, стягувалися в примусовому порядку на підставі судових рішень та виконавчих листів. Так, на підставі рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 18.07.2017 р. та виконавчого листа з відповідача стягувалися аліменти на його утримання в розмірі 900 грн. 23 серпня 2021 року йому виповнилося 18 років і з досягненням повноліття стягнення з відповідача вказаних аліментів припинено. Вказав, що в добровільному порядку відповідач відмовляється надавати йому матеріальне утримання. З 01.09.2020 року він, позивач, навчається на денній формі навчання в Коломийському політехнічному фаховому коледжі Національного університету «Львівська політехніка» за спеціальністю «інженерія програмного забезпечення» згідно контракту. На даний час він є студентом 3-ого курсу, термін навчання - по 30.06.2024 року. Зазначив, що розмір оплати за його навчання за навчальний 2021-2022 р.р. становив 10200 грн., а за навчальний 2022-2023 р.р. вже становить 10400 грн. В нього немає таких коштів, оскільки ніде не працює і не має ніяких заощаджень. Кошти за його навчання сплачувала мати, яка на даний час ніде не працює і не має змоги його утримувати одна. В зв`язку з навчанням йому необхідні кошти для проїзду громадським транспортом з місця його проживання до навчального закладу і назад, кошти на харчування, придбання періодичних друкованих видань, освітніх посібників, канцелярських товарів, а також кошти для придбання необхідного одягу, відвідування закладів культури та заняття спортом. Підтримав заяву про зменшення позовних вимог, просить суд постановити рішення, котрим стягувати з відповідача аліменти на його користь, на його утримання як повнолітнього сина, який продовжує навчання, в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 гривень щомісячно, до закінчення навчання - 30.06.2024 р., але не більше як до досягнення двадцяти трьох років, починаючи з 18 липня 2022 року. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача адвокат Орешко Л.Л. в судовому засіданні підтримала поданий відповідачем відзив на позов та зазначила, що відповідач згідний сплачувати на користь повнолітнього сина аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно до закінчення навчання, але не більше як до досягнення двадцяти трьох років, оскільки у нього на утриманні є ще двоє малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яким він також зобов`язаний забезпечити належне утримання. Крім того, у нього на утриманні перебуває мати похилого віку. Враховуючи пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступних висновків. У відповідності до вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] та його батьками є відповідач [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 4). Позивач [PERSON] на час звернення до суду з даним позовом досяг повноліття та навчається на денній формі навчання в Коломийському політехнічному фаховому коледжі Національного університету «Львівська політехніка» за спеціальністю «інженерія програмного забезпечення» для здобуття освітньо-професійного ступеня фахового молодшого бакалавра, термін навчання на час укладання договору становить 3 роки, договір чинний з дня його підписання і діє до 30.06.2024 року, що підтверджується договором №15 про платні освітні послуги від 09.08.2021 р., укладений між вказаним навчальним закладом та [PERSON] (а.с. 49). Відповідно до квитанцій від 05.10.2021 р., 28.08.2022 р., 14.02.2022 р. позивач сплачував грошові кошти на користь Коломийського політехнічного коледжу НУ «Львівська політехніка» за навчання (а.с. 50, 51, 52). Згідно зі ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Позивач, звернувшись з даним позовом до суду скористався своїм правом відповідно до вищезгаданої статті. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. За правилами статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. У п. 20 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання та зобов`язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 1 статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з долучених відповідачем до відзиву на позовну заяву свідоцтв про народження, відповідач є батьком малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 25, 26). Частина 2 статті 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дитина має отримати освіту, направлену на її загальний культурний розвиток і завдячуючи якій дитина могла б, виходячи із рівності можливостей, розвивати свої здібності і особисте судження, а також усвідомлення моральної і соціальної відповідальності та стати корисним членом суспільства. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кого покладена відповідальність за її освіту та навчання; така відповідальність у першу чергу покладена на її батьків. У Преамбулі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої 27.02.1991 року і 27.09.1991 року набула чинності для України, зазначено, що Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу; в сім`ї як основному осередку суспільства і природному середовищі для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вони могли повністю покласти на себе зобов`язання в рамках суспільства; дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об`єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності. Статтею 26 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов`язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на його утримання, у зв`язку з продовженням навчання, у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 гривень щомісячно до закінчення навчання, але не більше як до досягнення двадцяти трьох років, починаючи з 18 липня 2022 року, суд враховує, що позивач [PERSON] навчається на денній формі навчання, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, та дійшов висновку, що аліменти в уточненому позивачем розмірі - 1 000 грн. щомісячно відповідають потребам позивача у допомозі батька та можливостям останнього надавати таку допомогу. За змістом статті 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (Постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 346/103/17 (провадження № 61-20178св18). Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та належно обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та ст. ст. 182, 199, 200 СК України,

Outcome: approved