Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить усунути їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням в будинку за адресою: [ADDRESS] , шляхом вселення до вказаного будинку. Свої вимоги мотивує тим, що в період з 06 травня 1995 року до 12 вересня 2018 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час сумісного проживання з відповідачем в грудні 2005 року вони придбали житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] де вона зареєстрована та проживала до розірвання шлюбу - до 12 вересня 2018 року. Вказаний будинок належить їм по частині, оскільки був придбаний в період шлюбу, про те вона була вимушена з нього піти та проживати за іншою адресою. Посилаючись на те, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні своєю частиною будинку просить суд усунути їй перешкоди у користуванні вказаним житловим будинком та вселити її. Позивачка до підготовчого судового засідання не з`явилась, але подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач до підготовчого судового засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги він визнає і просить справу розглядати у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. В підготовчому судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 травня 1995 року, який рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 12 вересня 2018 року було розірвано (а.с.9-10). З договору купівлі-продажу від 28 грудня 2005 року вбачається, що [PERSON] придбав житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З договору купівлі-продажу від 28 грудня 2005 року вбачається, що [PERSON] придбав житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а тому відповідно до положень ст. 60 СК України вказаний будинок є спільною сумісною власністю сторін. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Ч. 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Враховуючи те, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] придбаний відповідачем в період шлюбу з позивачкою, є спільною сумісною власністю подружжя, позивачка має рівні з відповідачем права щодо користування своїм майном, а також враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved