Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову, позивач зазначив, що 05.08.2006 року було укладено шлюб з відповідачкою, відділом реєстрації актів цивільного стану Гощанського районного управління юстиції Рівненської області, про що складено відповідний актовий запис №36. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач, посилаючись на ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України, просить розірвати шлюб з відповідачем, оскільки в сторін втрачено почуття любові один до одного, що у свою чергу призвело до небажання підтримувати подальші сімейні відносини, зокрема на даний час сторони разом не проживають. На переконання позивача, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, бажання примиритися відсутнє. Крім цього, позивач, вказуючи на те, що дитина увесь час проживає з ним та знаходиться на його утриманні, просить в порядку ст. 160 Сімейного кодексу України залишити проживати неповнолітнього сина разом з ним. Відповідачка відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надала. Суд ухвалою від 06\~березня 2023 року прийняв вище вказану позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, справу прийнято розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Інші процесуальні дії по справі судом не здійснювалися. Позивач в судове засідання не з`явився, в заяві поданій на адресу суду зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, просить справу розглянути без його участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, в заяві поданій на адресу суду зазначила, що позовні вимоги визнає повністю, просить справу розглянути без її участі. У заяві вказує, що періодично виїжджає на роботу за межі України, тому просить їх спільного сина [PERSON] , залишити проживати разом з батьком. Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на таке. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] 05.08.2006 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Гощанського районного управління юстиції Рівненської області, про що складено відповідний актовий запис №36. Як убачається з матеріалів справи, від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 06.04.2007 року. Позивач, вказуючи на наявність підстав для розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, звернувся до суду з вказаним позовом. Таким чином, спірні правовідносини з приводу припинення шлюбу, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 11 Сімейного кодексу України (далі СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, що визначено ч. 3 ст. 105 СК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України визначено, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Встановлено, що неповнолітній син сторін по справі [PERSON] , в заяві поданій на адресу суду від 21.03.2023, просить визначити його місце проживання разом з батьком, де він на даний момент і проживає (паспорт громадянина України № [NUMBER] ). Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин - факту припинення між сторонами шлюбних стосунків, суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно та подальше спільне проживання лише суперечитиме інтересам останніх, що має істотне значення. При цьому судом враховуються аргументи позивача, наведені нею в позові на підтвердження підстав для його задоволення, зокрема щодо фактичного припинення подружніх відносин через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки, втрату фізичних та духовних зв`язків, а також почуття любові, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході дослідження зібраних по справі доказів. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд, приймаючи до уваги наявність у подружжя неповнолітніх дітей, не вбачає підстав для зупинення провадження по справі, в зв`язку з наданням сторонам строку на примирення. Приймається до уваги судом і та обставина, що сторони будь-якого бажання щодо примирення та збереження сім`ї не висловили. Як позивач, так і відповідач наполягали на розірванні шлюбу, про що кожен з них зазначив у поданій заяві. До задоволення, на переконання суду, підлягає і вимога позивача про залишення проживання дитини разом з батьком, з огляду на наступне. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 січня\~ 2020 року у справі за №61-14859св19. Суд зауважує на тому, що матеріали справи не містять доказів про наявність між сторонами спору щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Крім того, відповідач у поданій ним до суду заяві від 21 березня 2023 року про визнання позовних вимог у повному обсязі, будь-яких заперечень щодо проживання спільної дитини разом із батьком та доводів на підтвердження таких заперечень не навів. При вирішенні спору суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст. 104, 105, 110, 112, 160 СК України, та на які вірно посилається позивач в поданому позові. За вказаних обставин, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову. Питання щодо судових витрат позивачем на ставиться.

Outcome: approved