Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Яремчанського міського нотаріального округу Питлюка В.І. про визнання недійним договору дарування частини квартири. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21.05.2016 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування 3/4 частин квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Яремчанського міського округу Питлюком В.І. за реєстром №842. У вказаному договорі зазначено, що дарувальники підтвердили, що ними не приховано обставин, які мають істотне значення, щодо відчужуваної частки квартири відсутні судові спори та немає самовільних переобладнань, даруваня здійснено за доброю волею, без примусу чи насильства, умови договору сторонам зрозумілі і відповідають реальній домовленості, вказаний правочин не є фіктивним чи удаваним, не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені у ньому. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 вбачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою або внаслідок впливу тяжкої обставини є оспорюваним. Позивач вважає, що оспорюваний договір порушує його права і повинен бути визнаний недійсним. Так рішенням Яремчанського міського суду від 01.11.2013 року частково задоволено позов [PERSON] та зобов`язано [PERSON] у власній квартирі [ADDRESS] , демонтувати в коридорі 4-2 туалет та в кімнаті 4-8 ванну і підведені комунікації та не чинити перешкод [PERSON] в користуванні горищем у даному будинку [ADDRESS] . Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.12.2013 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Яремчанського міського суду від 01.11.2013 року в частині зобов`язання [PERSON] у власній квартирі [ADDRESS] демонтувати в лівій частині кімнати 4-8 ванну кімнату і підведені комунікації; в коридорі 4-2 демонтувати туалет в лівій відокремленій частині коридору відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи. 24.05.2012 року №10/2012 скасовано, а ухвалено в цій частині нове, яким зобов`язано [PERSON] у власній квартирі [ADDRESS] демонтувати цегляну стінку в кімнаті 4-8, кухню в лівій частині кімнати 4-8, демонтувати глуху цегляну перегородку в коридорі 4-2. Вказане рішення суду на даний час не виконане і відкрито виконавче провадження з примусового виконання, а також у суді знаходиться на розгляді заява [PERSON] про заміну сторони виконавчого провадження, у зв`язку із відчуженням частин квартири. Зазначені обставини суперечать укладеному договору дарування, що є підставою для визнання його недійсним. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 12.04.2021 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано йому строк для усунення виявлених недоліків. Ухвалою суду від 11.05.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. 01.06.2021 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Басюр Л.М. надійшов відзив на позов, у якому зазначено, що відповідач [PERSON] до укладення 21.05.2016 року спірного договору дарування був співвласником частки квартири за адресою [ADDRESS] , а тому наявність рішення суду, яким [PERSON] зобов`язано вчинити дії з демонтажу зведених цегляних конструкцій у спірній квартирі не позбавляло його права власності на квартиру у визначеній частці, а відповідно і реалізації права володіння, користування та розпорядження своїм майном у відповідності до закону. Після відчуження належної йому частки у квартирі [PERSON] звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, а відтак є очевидним, що виконання судового рішення через застосування механізму виконавчого провадження не припиняє своєї дії у зв"язку із вибуттям однієї із сторін виконавчого провадження, а тягне лише заміну боржника у виконавчому провадженні. Виходячи з наведеного звернення [PERSON] до суду із вказаним позовом є необґрунтованим. Також у відзиві зазначено, що відповідно до роз`яснень, викладених у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 вбачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою або внаслідок впливу тяжкої обставини є оспорюваним. Обставини щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на моменти його вчинення, а на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним сторона повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Разом з цим, із позову та доданих доказів не вбачається яка саме помилка, дійсно мала місце, має істотне значення та може слугувати підставою для визнання договору дарування недійсним. [PERSON] у відповідності до договору дарування частини квартири зареєструвала майнові права та набула права власності на вказане нерухоме майно. А відтак вирішуючи питання щодо визнання недійсним договору дарування частини квартири, є водночас необхідним вирішення питання щодо законності набуття права власності на вказану частини квартири, проте скасування права власності може бути здійснено лише у визначених законом випадках. Оспорюваний договір укладено у письмовій формі та нотаріально посвідчено. Дарувальник [PERSON] підтвердив, що дарування здійснено за доброю волею, без погроз, примусу чи насильства, сторони підтвердили, що умови договору їм зрозумілі та відповідають реальній домовленості, договір не приховує іншого правочину, не носить характеру уявного чи удаваного правочину і спрямований на реальне настання обумовлених у ньому наслідків. Враховуючи викладене твердження позивача про те, що спірний договір укладений обдаровуваною всупереч її волі, оскільки вона помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, є необґрунтованими. Щодо участі приватного нотаріуса як відповідача зазначено, що посвідчення оспорюваного договору дарування здійснено у відповідності до норм ЦК України Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. З аналізу положень вказаного Закону слідує, що у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача, він вчиняє нотаріальні дії від імені держави, а відтак не стає учасником цивільних правовідносин, відсутня процесуальна заінтересованість нотаріуса у предметі спору та реалізації прийнятого рішення. В ухвалі Верховного Суду України від 05.12.2007 року у справі №6.16344св07, постанові Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину, а нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Тотожні висновки викладені у постанові пленуму Верховного Суду України №7 від 30-.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі від 04.07.2011 року слідує, що нотаріус є відповідачем лише у разі оскарження відмови від вчинення нотаріальної дії або процедури її вчинення., а тому приватний нотаріус Питлюк В.І є неналежним відповідачем у даній справі. Із урахуванням вищенаведеного просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. Ухвалою суду від 17.01.2022 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. Представник позивача адвокат Фединяк Р.В. у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі з наведених мотивів. Вказав, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . У 2012 році між позивачем та [PERSON] виник спір щодо усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом зобов`язання відповідача провести демонтаж цегляних перегородок у належній йому квартирі [ADDRESS] у вказаному будинку, демонтувати влаштовані у кімнаті кухню, ванну та підведені комунікації, туалет в коридорі та привести у попередній стан горище будинку. Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 01.11.2013 року позов був частково задоволений, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.12.2013 року рішення суду першої інстанції в частині вимог про зобов`язання [PERSON] демонтувати у власній квартирі [ADDRESS] , кухню в лівій частині кімнати 4-8 та глуху цегляну перегородку в коридорі 4-2 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким зобов`язано [PERSON] у власній квартирі за вказаною адресою демонтувати цегляну стінку в кімнаті 4-8, кухню в лівій частині кімнати 4-8 та глуху цегляну перегородку в коридорі 4-2. Рішення суду в частині усунення перешкод в користуванні горищем було змінено та зобов`язано [PERSON] привести горище будинку [ADDRESS] у попередній придатний для спільного користування стан шляхом демонтажу збудованих ним жилих кімнат. В ході примусового виконання зазначеного судового рішення частки квартири [ADDRESS] було відчужено відповідачами на користь [PERSON] шляхом укладення договору дарування, що суперечить змісту договору, у якому вказано, що з приводу спірної квартири немає заборон та обмежень. Таким чином зазначений договір порушує права позивача, що є підставою для визнання його недійсним. Правовою підставою для визнання договору недійсним є п.5 договору. В якому сторони підтвердили, що самовільного переобладнання квартири не здійснювалось, що не відповідає дійсності. Позивач як співвласник багатоквартирного житлового будинку має право на користування горищем, яке є приміщенням загального користування. Зазначив, що 31.05.2021 року було замінено сторону виконавчого провадження із [PERSON] на [PERSON] , однак на момент розгляду справи судове рішення не виконане ні попереднім, ні новим власником. Представник відповідача [PERSON] -адвокат Басюр Л.Ю. у судовому засіданні в режимі відеоконференції позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити, з мотивів наведених у відзиві на позов. Вказала, що позивачем в обґрунтування заявлених вимог не наведено жодних підстав для визнання договору недійсним. На даний час у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду про усунення перешкод у користуванні квартирою проведено заміну сторони виконавчого провадження з [PERSON] на [PERSON] , однак заміна сторони виконавчого провадження не вливає на подальше виконання рішення та не є підставою для визнання договору дарування недійсним. Оспорюваний договір був укладений ще 21.05.2016 року, однак позивач з вимогами про визнання його недійсним до суду звернувся лише після того, як [PERSON] подав заяву про заміну сторони виконавчого провадження. Позивачем не обґрунтовано яким чином оспорюваний договір порушує його права та інтереси, вказаний договір укладений із дотриманням усіх норм права та посвідчений у відповідності до закону. При посвідченні договору нотаріус зобов`язаний був перевірити наявність відповідних заборон і якби було існування певних заборони чи обмежень було встановлено, нотаріус би відмовив у вчиненні нотаріальної дії. Представник відповідача [PERSON] -адвокат Коструб В.В. у судовому засіданні в режимі відеоконференції позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити посилаючись на те, що позивач не має жодних прав на спірну квартиру, споріднених чи родинних зв`язків із відповідачами чим могли би бути порушені його права. В силу вимог ст..215 ЦК України відсутнє порушення матеріального права, оскільки позивач не є стороною оспорюваного договору. При посвідченні договору нотаріус мав перевірити наявність підстав для заборони посвідчення договору, однак таких обставин встановлено не було, позивачем не доведено, що існували відповідні обтяження чи заборони наявність яких міг встановити нотаріус та які могли слугувати підставою для відмови в посвідченні договору дарування. При цьому відповідно до вимог діючого законодавства нотаріус повинен перевірити наявність судових спорів щодо нерухомого майна лише якщо це стосується спадкових прав, а не щодо необмеженого кола осіб. В обґрунтування заявлених вимог позивачем не наведено жодних належних доводів, які б свідчили про порушення його прав чи інтересів, а тому у задоволенні вказаного позову слід відмовити за безпідставністю. Зазначив, що [PERSON] була співвласником іншої частини квартири [ADDRESS] та після укладення договору дарування є повноцінним власником даної квартири та на даний час виступає боржником у виконавчому провадженні з виконання рішення суду у справі за позовом [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явились, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідач приватний нотаріус Яремчанського міського округу Питлюк В.І. у судове засідання не з`явився, проте в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 01.11.2013 року у цивільній справі №354/218/13-ц частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою задоволено. Зобов`язано [PERSON] у власній квартирі [ADDRESS] демонтувати в коридорі 4-2 туалет та в кімнаті 4-8 ванну і підведені комунікації. Зобов`язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в користуванні горищем будинку [ADDRESS] . Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.12.2013 року скасовано рішення Яремчанського міського суду від 01.11.2013 року в частині зобов`язання вчинити дії та ухвалено нове рішення про зобов`язання [PERSON] у власній квартирі [ADDRESS] демонтувати цегляну стіну в кімнаті 4-8, кухню в лівій частині кімнати 4-8 та глуху цегляну перегородку в коридорі 4-2. Змінено рішення в частині усунення перешкод в користуванні горищем і зобов`язано [PERSON] привести горище будинку [ADDRESS] за вказаною адресою у попередній придатний для спільного користування стан шляхом демонтажу житлових кімнат, збудованих ним. В решті рішення суду залишено без змін. Відповідно до договору дарування частини квартири, укладеного 21 травня 2016 року та посвідченого приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Питлюком В.І., за реєстром №842 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (Дарувальники) подарували, а [PERSON] (Обдаровувана) прийняла в дар належні дарувальникам на праві приватної спільної часткової власності частини (по частині кожний) трикімнатної квартири за [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS] ), житловою площею 40,7 кв.м., загальною площею 89,5 кв.м. Вказані частини квартири належать Дарувальникам на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 14.01.1997 року Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації на підставі розпорядження (наказу) №6/53 від 24.12.1996 року і записаного у реєстровій книзі за №1 від 14.01.1997 року. За змістом п.п.4,5 договору Дарувальники свідчать, що: відчужувані частини квартири є особистою власністю Дарувальників , не містять недоліків або особливих властивостей, які можуть бути небезпечними для життя, здоров`я, майна Обдаровуваної або інших осіб; від Обдаровуваної не приховано обставин. які мають істотне значення; до укладення цього договору частини квартири іншим способом не відчужені, під забороною(арештом), в іпотеці, податковій заставі не перебувають. Факт відсутності заборон та застави підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №59587264, №59587345, №59587058, №59587136, витягом з Державного реєстру обтяжень, виданими 21.05.2016 року приватним нотаріусом Яремчанського міського нотаріального округу Питлюком В.І.; щодо вказаних частин квартири відсутні судові спори, самовільних переобладнань немає, вони не надані в користування наймачам(орендарям), внаслідок дарування не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб; укладення договору не пов`язане з виконанням Обдаровуваною будь-яких дій майнового або немайнового характеру на користь Дарувальників, обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо вказаних частин квартири немає. Сторони підтверджують, що укладення договору відповідає їхнім інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим та відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому. 06.08.2020 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження. Як вбачається із ухвали Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 31.05.2021 року, на виконання рішення суду у цивільній справі №354/218/13-ц Яремчанським міським судом Івано-Франківської області 27.01.2013 року був виданий виконавчий лист 2/354/100/13, а постановою головного державного виконавця Яремчанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 16.09.2014 року відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого документу. Вказаною ухвалою суду задоволено заяву [PERSON] та замінено сторону у виконавчому провадженні, яке відкрито Яремчанським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на підставі виконавчого листа №2/354/100/13, виданого Яремчанським міським судом Івано-Франківської області, а саме: первісного боржника [PERSON] на [PERSON] . Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16.11.2021 рокуухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 31.05.2021 року залишено без змін і вона набрала законної сили. Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами суд встановив наступне. За положеннями ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно зі ст.ст. 626, 627, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ч.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною першою ст.215 ЦК України, встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами), які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч.ч.2,3 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Частиною першою ст.229 ЦК України передбачено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ч.1 ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Згідно роз`яснень, викладених у п.п.19, 20, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Подібні правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №379/1256/15-ц, від 08.02.2018 року у справі №756/9955/16-ц, від 01.11.2018 року в справі №910/18436/16, від 13.03.2019 року в справі №757/12646/16. Згідно висновків, викладених Верховним Судом України у постановах від 25.05.2016 року №6-605цс16, від 24.05.2017 року №6-640цс17 та від 18.01.2017 року №6-2552цс16, правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України), які не були стороною правочину, на час розгляду справи судом не мають права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендують на те, щоб майно в натурі було передано їм у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі № 643/17966/14-ц зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі №638/2304/17 зроблено висновок, що недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, суд має з`ясувати наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Обгрунтовуючи заявлені вимоги позивач вказав, що в оспорюваному договорі дарування зазначено про відсутність судових спорів щодо частин квартири, що переходила у дар за цим договором та відсутність самовільних переобладнань у квартирі, а також неможливість у зв`язку із укладенням оспорюваного договору виконання рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 01.11.2013 року, що на його думку є підставами для визнання вказаного договору дарування недійсним. Судом встановлено, що оспорюваний договір дарування 3/4 частин квартири укладено відповідачами у письмовій формі та нотаріально посвідчено. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.54 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси посвідчують угоди, щодо яких законодавством установлено обов`язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. Нотаріуси перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону й дійсним намірам сторін. Частини 9-14 ст.44 Закону України «Про нотаріат» установлюють повноваження нотаріуса для встановлення дійсного наміру сторін правочину. У разі наявності сумнівів щодо уповноваженого представника, а також його цивільної дієздатності та правоздатності нотаріус має право зробити запит до відповідної фізичної чи юридичної особи. Нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної зі сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину відбувається шляхом установлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної зі сторін. Установлення справжніх намірів однієї зі сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна зі сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. При укладенні оспорюваного договору його сторони засвідчили, що на момент укладення договору їх волевиявлення було вільним та відповідало їх внутрішній волі, умови договору їм зрозумілі та відповідають їх реальній домовленості, договір не носить характеру удаваного правочину та спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому, що підтвердили своїми підписами у договорі. Нотаріусом перед посвідченням вказаного договору було здійснено перевірку на предмет відсутності відповідних заборон, застави та обтяжень щодо квартири, яка виступала предметом дарування. Позивачем не надано належних та достатніх доказів щодо наявності на момент укладення оспорюваного договору відповідних обтяжень нерухомого майна, чи судових спорів щодо нього, які б перешкоджали його укладенню, оскільки рішення суду від 01.11.2023 року, на яке покликається позивач, на той час вже набрало законної сили та перебувало на стадії виконання. Жодних доказів того, що зазначений правочин був укладений відповідачами під впливом помилки чи обману та не був спрямований на реальне настання обумовлених ним наслідків позивачем суду також не надано. Як встановлено судом та підтверджується дослідженими доказами, на момент укладення договору дарування частин квартири [PERSON] належала на праві спільної сумісної власності частка квартири [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS] ), співвласниками інших 3/4 часток квартири, були відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які не були сторонами спору у цивільній справі №354/218/13-ц, та у яких не виникло відповідних обов`язків перед позивачем за вказаним рішенням. На даний час єдиним власником даної квартири є відповідач [PERSON] . Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 31.05.2021 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16.11.2021 року замінено сторону виконавчого провадження, відкритого на виконання постановленого на користь позивача рішення суду від 01.11.2013 року, а саме: замінено первісного боржника [PERSON] на нового власника квартири за адресою [ADDRESS] - [PERSON] , а отже право позивача на виконання судового рішення захищено у повному обсязі. Проведена заміна сторони виконавчого провадження одночасно підтверджує той факт, що оспорюваний договір дарування був спрямований на реальне настання передбачених ним наслідків, відчужена частка квартири в установленому законом порядку перейшла до нового власника, на яку судом також покладено обов`язок виконання рішення щодо приведення її у належний стан та усунення [PERSON] перешкод у користуванні горищем будинку. Відповідач [PERSON] ні після укладення оспорюваного договору дарування, ні після залучення її як боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду від 01.11.2013 року, із позовом до суду про визнання недійсним оспорюваного договору дарування, як такого, що укладений нею внаслідок помилки чи обману, зокрема щодо введення її в оману з приводу відсутності самовільних переобладнань у набутій в дарунок частці квартири, не зверталась, а будучи співвласником спірної квартири, на переконання суду, остання була обізнана щодо наявності проведених у ній відповідних перепланувань на момент укладення зазначеного договору. Із урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що позивачем не обґрунтовано та не доведено належними та допустими доказами порушення його законних прав та інтересів внаслідок укладення відповідачами оспорюваного договору дарування частин квартири, а тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] , до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] слід відмовити за безпідставністю. Щодо позовних вимог [PERSON] до приватного нотаріуса Яремчанського міського нотаріального округу Питлюка В.І. суд зазначає наступне. Відповідно ч.2 ст.48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Відповідно до ч.1,2 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. У постанові від 14.08.2019 у справі №519/77/18 Верховний Суд вказав, що положеннями частин першої та другої статті 1 Закону «Про нотаріат» визначено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Виходячи з аналізу вказаних норм судом касаційної інстанції зроблено висновок про те, що нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. У постанові Верховного Суду від 30.07.2020 року в справі №670/23/18 зроблено висновок, що у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатися всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них. Також у постанові Верховного Суду від 27.01.2021 року у справі №463/1540/14-ц суд зробив висновок, що у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не нотаріус чи нотаріальна контора. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі №308/3162/15-ц, від 12.12.2018 року у справі №570/3439/16-ц, від 05.05.2019 року у справі № 554/10058/17. Сторонами оспорюваного договору дарування є залучені до участі у справі відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , жодних самостійних вимог до приватного нотаріуса Яремчанського міського нотаріального округу Питлюка В.І., який посвідчував оспорюваний договір, позивачем не заявлено, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до приватного нотаріуса слід відмовити, оскільки в цій частині позов пред`явлений до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови в позові. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У частині першій ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Яремчанського міського нотаріального округу Питлюка В.І. про визнання недійсним договору дарування частин квартири слід відмовити у повному обсязі. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові понесені позивачами судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі наведеного, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 158, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed