Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 14.03.2023 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - задоволено частково. Розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 11 вересня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Червоноградського міського управління юстиції Львівської області, актовий запис №349. Після розірвання шлюбу малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю - [PERSON] , [INFO] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору (а.с.31-33). 17.03.2023 року на розгляд суду поступила заява [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі, щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, якою останній просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правову допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2023 автоматизованою системою документообігу суду для цього судового провадження визначено суддю Куцик-Трускавецьку О.Б. Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області 20.03.2023 розгляд заяви [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] призначено до розгляду на 29.03.2023. 27.03.2023 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Медик О.І. на розгляд суду подано заперечення на заяву про стягнення судових витрат, в якому зазначає, що заявлена вимога про стягнення на користь позивача витрат на професійну правову допомогу у даній справі у розмірі 5 000 гривень суперечить принципу розподілу та розумності судових витрат. Зі змісту спірних правовідносин, які були предметом розгляду - розірвання шлюбу за ступенем складності відноситься до легких цивільних справ. Вважає, що підготовка простої позовної заяви обсягом 2-3 сторінки для адвоката із майже 30-річним досвідом адвокатської діяльності (Свідоцтво про право на заняття адвокаткої діяльності №314 видане 24.11.1994) об`єктивно не може тривати 4 години і є надмірно завищеною. Щодо заявлених витрат часу по доставці адвокатом позовної заяви з м. Червоноград до м. Радехів та повернення в м. Червоноград в обсязі двох годин (1 000 гривень) є недоведеними жодними доказами та не були необхідними, оскільки позовна заява могла бути надіслана засобами електронного або поштового зв`язку. У Акті-розрахунку представник позивача не зазначає, яким способом та коли він здійснював «збір доказів». У задоволенні заяви [PERSON] про стягнення з [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу просить відмовити в поновму обсязі (а.с.46). Сторони у судове засідання не з`явились. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття осіб у судове засідання, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Розглянувши заяву та додані до неї документи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. За змістом абзацу 2 частини 3 статті 259 ЦПК України, суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті. Відповідно до приписів пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання (частина 4 статті 270 ЦПК України). Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1 статті 137 ЦПК України). Відповідно до положень частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За змістом частини 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Нормою частини 4 статті 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з положеннями пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI), договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги (частина 1 статті 20 Закону № 5076-VI). Нормою частини 1, 4 статті 26 Закону № 5076-VI встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій. За змістом приписів статті 30 Закону №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Суд, зважаючи на вимоги частини 4 статті 10 ЦПК України, враховує рішення Європейського суду з прав людини, зокрема: у справах «East/West Alliance Limited проти України» (Заява №19336/04), «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), «Меріт проти України» (заява № 66561/01), у яких ЄСПЛ зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; у справі «Лавентс проти Латвії» (заява № 58442/00) ЄСПЛ вказав, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд зауважує, що у рішенні Радехівського районного суду Львівської області від 14.03.2023 (зокрема у його резолютивній частині) судом не вирішено питання розподілу судових витрат між сторонами в частині витрат на професійну правничу допомогу, тому наявні обґрунтовані підстави для вирішення цього питання шляхом постановлення у справі додаткового рішення. Разом з тим, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Витрати на правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі. Такі витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. Оцінюючи аргументи заявника, суд зазначає, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, якими саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування представником позивача, окрім самого договору, надано: акт-розрахунок до договору №5/2022цс про надання правничої допомоги від 15.03.2023. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Врахувавши позиції обох сторін, суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, та дійшов висновку що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 1000 грн. При цьому судом враховано, що позивач перебуває за кордоном, а тому при зверненні до суду з позовом скористався послугами адвоката. Також суд бере до уваги ту обставину, що у позовній заяві позивач просив судові витрати покласти на сторін порівну. На підставі статей 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 270 Цивільного процесуального кодексу України, Радехівський районний суд Львівської області, -

Outcome: partial