Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

15.09.2022 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 24.11.2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 267. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які на даний час є неповнолітніми. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. На момент подання позову до суду, вони з чоловіком вже впродовж тривалого часу не підтримують жодних сімейних відносин, оскільки між ними часто виникали сварки і суперечки. Вважає, що їхні сімейні відносини остаточно розірвані та примирення між ними неможливе, а шлюб носить тільки формальний характер. Просить шлюб між нею і відповідачем розірвати, неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] залишити проживати з нею, а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати по даній справі. Крім того, у позовній заяві позивач вказала, що після розірвання шлюбу змінювати своє прізвище на дошлюбне вона не бажає. В судовому засіданні представник позивача вимоги [PERSON] підтримав з підстав, наведених в позовній заяві та просив їх задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, натомість його представник, адвокат Михайлюк О.В. попередньо надіслав на електронну адресу суду заяву, в якій просить суд проводити розгляд даної справи у їх відсутність. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб, що долучене до матеріалів справи, згідно якого вказаний шлюб зареєстровано 24.11.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 267 (а.с.9). Від шлюбу у сторін по справі народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , що на даний час досягла чотирнадцяти років та син [PERSON] , [INFO] , які є неповнолітніми, і як вбачається із позовної заяви, спору щодо визначення місця проживання сина [PERSON] , який не досяг десяти років, між ними немає (а.с.10, 11). Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини та проживають окремо протягом часу, який оцінюється як тривалий, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин, а тому їх шлюб носить формальний характер. Відповідно до змісту п.10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Однак, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що сторони протягом тривалого часу проживають окремо, не підтримують сімейних відносин, не мають наміру підтримувати їх в подальшому, а також наміру зберегти сім`ю у них немає. За таких обставин суд вважає, що позов підставний, так як в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи, які викладені в позовній заяві і які не спростовано стороною відповідача та встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Сторони не вживають заходів для примирення, тривалий час не підтримують жодних стосунків як подружня пара, а за таких обставин цей шлюб існує формально. Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб слід розірвати. Також суд констатує, що малолітнього [PERSON] , [INFO] , слід залишити проживати з матір`ю [PERSON] , оскільки сторони дійшли спільної згоди щодо місця проживання малолітньої дитини. Що стосується розподілу судових витрат між сторонами по даній справі, суд зазначає наступне. Згідно п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2\~ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно наданої стороною позивача квитанції №63006303 від 13.09.2022 року, витрати позивача на правничу допомогу склали 3000 грн. 00 коп. У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] , із відповідача в користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. 00 коп. згідно квитанції №63006303 від 13.09.2022 року (а.с.18). Також, з відповідача в користь позивача слід стягнути 992 грн. 40 коп. сплаченого судового збору, згідно квитанції №63006072 від 13.09.2022 року (а.с.5), а всього судових витрат 3992 грн. 40 коп. На підставі ст.ст.24, 105, 110, 112, 160 СК України,

Outcome: approved