Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

18 жовтня 2022 року Акціонерне товариство «Універсал банк» звернулося до Кобеляцького районного суду Полтавської області із позовом, у якому прохає стягнути з [PERSON] на користь АТ «Універсал банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 07 вересня 2018 року в розмірі 20715 (двадцять тисяч сімсот п`ятнадцять) гривень 01 копійок, у тому числі: загальний залишок за наданим кредитом (тілом кредиту) в сумі 1792 (одна тисяча сімсот дев`яносто дві) гривень 43 копійки, заборгованість за пенею та комісією у сумі 17310 (сімнадцять тисяч триста десять) гривень 06 копійок, заборгованість за порушення грошового зобов`язання в сумі 1612 (одна тисяча шістсот дванадцять) гривень 52 копійок, а також понесені судові витрати у розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривень 00 копійок. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 07 вересня 2018 року [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору надання банківських послуг «Monobank». На підставі укладеного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним засобом якого є платіжна картка № [NUMBER] . Банком були виконані умови договору, однак станом на 30.05.2019 у [PERSON] прострочення зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим на підставі положень пункту 5.17 п.5 Розділу ІІ Умов відбулося Істотне порушення Клієнтом зобов`язання, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Проте відповідач на контакт не виходив та не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості, у зв`язку з чим, відповідно до п. 5.18, 5.19 п. 5 Розділу ІІ Умов Договору 26.09.2019 кредит став у формі «на вимогу». На залишок простроченої заборгованості позивачем нарахована неустойка, передбачена Тарифами, а саме: штраф у розмірі 50 (п`ятдесят) гривень за прострочення від 1 до 30 днів; штраф у розмірі 100 (сто) гривень за прострочення від 31 до 90 днів; штраф, що розраховується за формулою 100 (сто) гривень плюс 6,2 % від суми загальної заборгованості, що виникла на перший день відповідного календарного місяця (при цьому діє ставка 0,00001 % річних) за прострочення від 121 до (210); штраф у розмірі 100 (сто) гривень та пеня у розмірі 6,2 % на місяць від суми загальної заборгованості за кожен день прострочення виконання (при цьому діє ставка 0,00001 % річних) за прострочення від 121 (210) дня до повного погашення. Позивач вказує, що станом на 22.02.2022 заборгованість [PERSON] за Договором становить 20715 (двадцять тисяч сімсот п`ятнадцять) гривень 01 копійок, у тому числі: загальний залишок за наданим кредитом (тілом кредиту) в сумі 1792 (одна тисяча сімсот дев`яносто дві) гривень 43 копійки, заборгованість за пенею та комісією у сумі 17310 (сімнадцять тисяч триста десять) гривень 06 копійок, заборгованість за порушення грошового зобов`язання у сумі 1612 (одна тисяча шістсот дванадцять) гривень 52 копійок, однак відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань та не погашає заборгованість за Договором. Відповідач відзиву на позов не подав, будь-яких заперечень проти позову, заяв, клопотань чи пояснень з приводу позовних вимог по суті до суду від відповідача не надходило. Позовна заява подана до Кобеляцького районного суду Полтавської області 18 жовтня 2022 року та за результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Макарчуку С.М. 24 жовтня 2022 року за вх. № 8388/22 судом отримане повідомлення Кобеляцької міської ради Полтавського району, Полтавської області, № 02-26/1963 від 21.10.2022 про те, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 28 жовтня 2022 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, у справі призначено судове засідання на 23 листопада 2022 року. Ухвалою суду від 23 листопада 2022 року відкладено у зв`язку з відсутністю відомостей відповідача про вручення судової повістки з додатками на 26 грудня 2022 року. Ухвалою суду від 26 грудня 2022 року відкладено судове засідання у зв`язку з відсутністю відомостей про повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання на 17 січня 2023 року. Ухвалою суду від 17 січня 2023 року оголошено перерву у судовому засіданні у зв`язку з неявкою відповідача на 13 лютого 2023 року. Ухвалою суду від 13 лютого 2023 року оголошено перерву в судовому засіданні до 15 березня 2023 року. У судове засідання 15 березня 2023 року сторони не з`явилися. Позивач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. До позовної заяви включено клопотання про розгялд справи за відсутності представника позивача та заява про відсутність заперечень проти заочного розгялду справи. Оголошення про виклик відповідача розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України 16.02.2023. Судова повістка на ім`я відповідача, направлена на зареєстровану адресу місця проживання, повернута з проставленням у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження. Таким чином, з огляду на вимоги п. 4 ч. 8 ст. 128 та ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач є належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідач є таким, що повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення про причини неприбуття. [PERSON] відзив на позов не поданий. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача. Зважаючи на те, що наявні обставини, визначені ч. 4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішувати справу на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення. Ухвалою суду від 15 березня 2023 року постановлено проводити заочний розгляд справи, вирішуючи її на підставі наявних у ній даних і доказів. Перевіривши матеріали справи та надані докази суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 07 вересня 2018 року [PERSON] підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, за умовами якої просив відкрити поточний рахунок у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку відповідно до умов Договору та наведених у Анкеті-заяві умов (п.1 Анкети-заяви). У вказаній Анкеті-заяві зазначено, що [PERSON] погодився з тим, що ця Анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг, укладення якого він підтвердив і зобов`язався виконувати його умови (п.2 Анкети-заяви). Відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримав їх примірники у мобільному додатку. При цьому, відповідач погодився з тим, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту (п.3 Анкети-заяви). Згідно з наданим позивачем «Розрахунком заборгованості за договором № б/н від 07.09.2018, укладеного між Універсал Банк та клієнтом [PERSON] станом на 22.02.2022» (далі - Розрахунок), заборгованість відповідача становить 20715 (двадцять тисяч сімсот п`ятнадцять) гривень 01 копійки та складається із: - загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту): 1792 (одна тисяча сімсот дев`яносто дві) гривень 43 копійки; - загального залишку заборгованості за відсотками: 0 (нуль) гривень 00 копійок; - заборгованості за пенею: 17310 (сімнадцять тисяч триста десять) гривень 06 копійок; - судового збору: 0 нуль) гривень 00 копійок; - заборгованості за порушення грошового зобов`язання: 1612 (одна тисяча шістсот дванадцять) гривень 52 копійок. До позовної заяви, окрім Анкети-заяви та розрахунку заборгованості, банк додав Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (а.с. 9-21), витяг з тарифів "Чорна картка Monobank" (а.с. 22-23) та паспорт споживчого кредиту (а.с. 23(зворот)-25). При цьому ні витяг з тарифів обслуговування платіжних карток, ні Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, ані паспорт споживчого кредиту не містять підписів сторін. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України регламентовано, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За приписами частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Підписавши заяву-анкету, яка є складовою частиною кредитного договору, [PERSON] , відповідно до статей 3, 627 ЦК України погодив такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Аналіз вищезазначених положень законодавства дозволяє дійти висновку про те, що у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначені актами діючого законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначені сторонами безпосередньо у договорі). В анкеті-заяві позичальника, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відсоткової ставки та її визначеного розміру, пеню та заборгованість за порушення грошового зобов`язання (штраф). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, тарифи картки «Monоbank», паспорт споживчого кредиту. Проте, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, тарифи картки «Monоbank», паспорт споживчого кредиту, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису позивача. Матеріали справи також не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи станом на 07.09.2018 містили умови, зокрема й щодо сплати пені, відсотків, штрафів за порушення грошового зобов`язання та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. За таких підстав, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України. Таким чином, вказані Тарифи з обслуговування кредитних карт «Monоbank», Умови та правила банківських послуг, паспорт споживчого кредиту не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 07.09.2018. У позовній заяві банк зазначає, що відповідач підписав договір та погодився, що всі складові договору ним отримано у мобільному додатку, а відтак погодився із усіма запропонованими у них умовами. Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Проте, матеріали справи не містять доказів того, що надані позивачем Умови та правила банківських послуг, Тарифи з обслуговування кредитних карт «Monоbank», паспорт споживчого кредиту, підписані у спосіб, визначений ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Такий порядок ознайомлення з документами, що банк визнає складовими договору, не може підмінювати у кредитних відносинах необхідність фактичного підписання договору відповідно до приписів статті 1055 ЦК України, в той час як вони не підписані у передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» порядку. Крім того, у графі 4 п. 7 Паспорту споживчого кредиту зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту та будуть залежить від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. Отже, паспорт споживчого кредиту, який наданий позивачем, по-перше, не підписаний [PERSON] у визначений законом спосіб, а по-друге, взагалі носить інформативний характер та передує укладенню договору, а не підмінює його та є підставою для визначення в подальшому істотних умов кредитного договору. У постанові від 15 червня 2022 року у справі № 313/181/21, провадження № 61-20039св21 Верховний Суд зазначив наступне: «Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, у тому числі, з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Отже, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту». Разом з тим, суд звертає увагу на те, що долучений до позову розрахунок заборгованості не є достовірним і достатнім доказом (статі 79, 80 ЦПК України) на підтвердження як факта видачі відповідачу кредитних коштів, так і розміру заборгованості з урахуванням того, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року, зокрема, банківська виписка про рух коштів по рахунку тощо. Водночас, позивачем не надано жодного доказу отримання [PERSON] будь-яких кредитних коштів, їх використання та повернення чи неповернення банку, отримання відповідачем картки "monobank" чи відкриття на підставі Анкети-заяви банківського рахунку на ім`я [PERSON] тощо. Тобто, твердження позивача про виконання своїх зобов`язань за договором та невиконання умов договору відповідачем не доведено у будь-який передбачений законом спосіб. Крім того, відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постанові від 13 травня 2020 року по справі №219/1704/17, Верховний Суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено статтями 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як встановлено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій. Таким чином, суд робить висновок, що хоча позивачем і доведено підписання [PERSON] згаданої вище Анкети-заяви, решта тверджень і вимог позивача належними і достатніми доказами не підтверджена, а тому суд суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed