Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-23 00:00:00

08 лютого 2023 року позивач звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила те, що вона проживала однією сім`єю з відповідачем без укладення шлюбу до 14 квітня 2018 року. В період цього проживання, до укладення шлюбу, у сторін народилася дитина, донька [PERSON] , [INFO] . Факт свого батьківства відповідач не заперечує та не скасовував. 14 квітня 2018 року сторони уклали шлюб. 11 грудня 2018 року відповідач звернувся до Новомосковського міськрайонного суду з позовною заявою про розірвання укладеного між ними шлюбу. 07 лютого 2019 року Новомосковським міськрайонним судом було ухвалено рішення по цивільній справі № 173/7773/18, яким позовні вимоги відповідача було задоволено та розірвано укладений між сторонами шлюб. Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу та на даний час спільне господарство та проживання ними разом не ведеться. Донька [PERSON] проживає разом з позивачем. Відповідач проживає за іншою адресою у місті Новомосковськ, де й працює на підприємстві у сфері харчування торгівельної мережі «М`ясорубка». Тобто, Відповідач є працездатною особою, офіційно працевлаштований та має стабільний заробіток (доход) в розмірі близько 12 000 грн. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач доньці належним чином та в необхідному розмірі не допомагає, внаслідок чого позивач вимушена сама утримувати дитину, доньку [PERSON] . 06 травня 2022 року позивачем укладено шлюб з [PERSON] , та змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Таким чином позивач указує, що відповідач є працездатною особою та має дохід, що дозволяє йому утримувати їх доньку [PERSON] в розмірі 3 000 грн, що і стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Ухвалою судді від 16 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явилась, 23 лютого 2023 року подала до суду заяву, у якій просила цивільну справу розглянути у судовому засіданні без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, 24 березня 2023 року подав до суду заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає та просить цивільну справу розглянути у судовому засіданні без його участі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку. Судом установлено, що [INFO] народилася [PERSON] , у свідоцтві про народження якої, серії [NUMBER] від 21 лютого 2017 року матір`ю записана [PERSON] , батьком [PERSON] /а.с.08/. 14 квітня 2018 року [PERSON] та [PERSON] вступили в зареєстрований шлюб. Після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] » /а.с.09/. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2019 року шлюб між сторонами розірвано /а.с.11/. 06 травня 2022 року позивач вступила у зареєстрований шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » /а.с.10/. З огляду на обставини, покладені в обґрунтування позову, які визнаються відповідачем, малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. За змістом статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частинами 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, ураховуючи всі вищевикладені обставини, а також рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей, те що відповідач є працездатним, згоден сплачувати аліменти на утримання дитини, суд вважає можливим стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а у разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а позивач звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved