Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих грошових коштів. На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18 лютого 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович вчинив виконавчий напис № 8695, в якому запропонував стягнути з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти в розмірі 8 967 гривень 50 копійок в якості заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» було відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 250121ФК від 25 січня 2021 року, якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі Договору факторингу № 25/01/21 від 25 січня 2021 року було відступлено право вимоги, якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес капітал» на підставі Договору факторингу № 28022019 від 28 лютого 2019 року відступлено право вимоги за Кредитним договором № 1-20180930-54815 від 30 вересня 2018 року, укладеним між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес капітал». В якості підстав позову [PERSON] зазначає, що не мав жодних кредитних договірних відносин з ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес капітал» та будь-якими іншими фінансовими або банківськими установами. Вказане підприємство не надавало йому ані будь-яких послуг, ані кредитних коштів. Тобто, вказана заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес капітал» та відповідачем ТОВ «Фінпром Маркет» відсутня, жодних кредитних договорів з іншими банківськими, фінансовими установами позивач не укладав. Позивач вважає, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., за відсутністю належних доказів заборгованості позивача перед ТОВ «Фінпром Маркет» незаконно та протиправно винесено вищенаведений виконавчий напис № 8695 від 18 лютого 2021 року. Крім того вважає, що вчинення виконавчого напису за кредитним договором є незаконним з огляду на рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, оскільки під час вчинення спірного виконавчого напису нотаріусу не було надано нотаріально посвідченого кредитного договору, що є порушенням вимог ст. ст. 87, 88 Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій в частині переліку документів та є підставами для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Оскільки після відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим документом були арештовані його грошові кошти, то 12 серпня 2022 року на підставі платіжної вимоги державного виконавця в межах виконавчого провадження з розрахункового рахунку позивача було примусово перераховано грошові кошти на користь Солонянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 8 967 гривень 50 копійок, в якості заборгованості за виконавчим написом, які позивач просить стягнути з відповідача на його користь відповідно до статті 1212 ЦК України, як такі що стягнуті безпідставно. Позивач та його представник адвокат Шевчук Г.С. в судове засідання не з`явилися. Відповідно до наданої заяви адвокат Шевчук Г.С. просила здійснювати розгляд справи без її участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, а також стягнути з відповідача 15 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відповідно до наданої заяви просив здійснювати розгляд справи без його участі. Згідно наданого відзиву вважає, що підстави для стягнення 8 967 гривень 50 копійок як безпідставно отриманих коштів відсутні з огляду на існування договірних відносин. В частині визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню позов визнав (а.с.125,129). Також представник відповідача просить витрати на професійну правничу допомогу зменшити з 15\~000 гривень до 2\~850 гривень (а.с.131). У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що згідно виконавчого напису, вчиненого 18 лютого 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, останній пропонує стягнути грошові кошти з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» в сумі 8 967 гривня 50 копійок, які є боргом за Кредитним договором № 1-20180930-54815 від 30 вересня 2018 року, укладеним між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес капітал» (а.с.26). Стягнення заборгованості проводиться за період з 27 лютого 2019 року по 18 лютого 2021 року, яка складається заборгованості по основному боргу в сумі 2 500 гривень 00 копійок заборгованість за тілом кредиту; 6\~417 гривень 50 копійок заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та 50 гривень 00 копійок плати за вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за №8695. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 14 червня 2021 року головного державного виконавця Солонянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Загребельною Оленою Леонідівною було відкрито виконавче провадження №65582142 по виконанню спірного виконавчого напису (а.с.\~23). Відповідно\~до постанови\~про закінчення\~виконавчого провадження\~від 17\~серпня 2022\~року начальника\~відділу Солонянського\~районного відділу\~державної виконавчої\~служби у\~Дніпровському районі\~Дніпропетровської області\~Південно-Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Дніпро)\~Перелигіною Анною\~Володимирівноюбуло закінчене виконавче провадження №65582142 по виконанню спірного виконавчого напису у зв`язку з фактичним його виконанням у повному обсязі (а.с.\~24). Як з`ясовано з копії Кредитного договору № 1-20180930-54815 від 30 вересня 2018 року, укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес капітал» (а.с.47), яка була надана представником позивача, сторони домовились про надання позивачу кредиту в сумі 2 500 гривень строком на 15 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,70% від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Даний договір нотаріально не посвідчений та наданий суду позивачем. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Суд посилається на те, що відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1722 від 29 червня 1999 року, даний перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» постановою КМУ від 26 листопада 2014 року № 662. Вказана постанова КМУ визнана незаконною та нечинною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі №826/20084/14. Як зазначає в своїй постанові від 21 вересня 2021 року Велика Палата Верховного Суду в справі №910/10374/17 - резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 в частині відображення результату вирішення позовних вимог містить висновки: 1) про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині; 2) про зобов`язання Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині. Отже, ухвали Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року, якими було передбачено зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду, стосувались лише зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тому Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи відповідача щодо зупинення ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду (01 листопада 2017 року), оскільки зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови не впливає на набрання вказаною постановою законної сили та її дію в частині визнання незаконною та нечинною постанови № 662. Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: "Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника". Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 8695 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, проаналізувавши зазначені судові рішення, суд вважає, що на час вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису 18 лютого 2021 року, розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів був недійсним і тому приватний нотаріус не міг вчиняти виконавчий напис за договором, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес капітал» та позивачем, який не був нотаріально посвідчений. Тому суд вважає, що доводи позивача та його представника про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом на підставі Кредитного договору № 1-20180930-54815 від 30 вересня 2018 року, укладеним між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес капітал» таким, що не підлягає виконанню є слушними і такими, що підлягають задоволенню, оскільки нотаріусу не було надано нотаріально посвідченого Кредитного договору, що встановлено судом з наданих позивачем доказів. Суд під час ухвалення такого рішення мотивується тим, що категорія безспірності заборгованості за кредитним договором відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1722 від 29 червня 1999 року, в редакції на день вчинення спірного виконавчого напису, вимагала надання нотаріусу крім інших доказів безспірності, також і нотаріально посвідчений кредитний договір, який гарантує безспірність вимог кредитора через вид свого укладання - письмова форма з нотаріальним посвідченням. В той же час суд вважає, що доводи позивача щодо відсутності заборгованості за будь-яким Кредитним договором, спростовуються наданою копією Кредитного договору № 1-20180930-54815 від 30 вересня 2018 року, укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес капітал», оскільки позивач не довів суду факт того, що він не укладав такий договір. Проте, суд вважає, що оскільки відповідач надав приватному нотаріусу не посвідчений нотаріально кредитний договір, тому вказане свідчить про відсутність підстав для безспірного списання заборгованості за таким договором. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивачем доведено суду про існування порушень законодавства при його вчиненні. Оскільки судом достовірно встановлено відсутність правових підстав у приватного нотаріуса вчиняти виконавчий напис за договором, який не був нотаріально посвідчений, тому наявність інших порушень з боку приватного нотаріуса при вчиненні виконавчого напису суттєво не впливає на правомірність чи неправомірність дій нотаріуса під час вчинення зазначеного виконавчого напису, враховуючи, що чинне законодавство не передбачає права на вчинення такого напису за таким кредитним договором саме з підстав порушення вимог про надання документів для вчинення виконавчого напису. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення безпідставно отриманих коштів в результаті вчинення виконавчих дій за спірним виконавчим написом, суд приходить до висновку що в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1212 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту\~ст. 1212 ЦК України\~можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута або з очікуванням, яке не справдилося. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 8 967 гривень 50 копійок, що стягнені з [PERSON] на підставі виконавчого напису нотаріуса на користь ТОВ «Фінпром маркет», який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню - відпали, тому отримані відповідачем кошти в сумі 8 967 гривень 50 копійок підлягають поверненню позивачу відповідно до\~вимог ст. 1212 ЦК України. За таких обставин доводи відповідача про те, що між сторонами виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням кредитного договору, що виключає можливість застосування\~ст. 1212 ЦК України, є помилковими, оскільки факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду. Стосовно стягнення судових витрат на сплату судового збору та витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. У ч. 8 ст. 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з підготовкою позовної заяви, до суду надано Договір про надання правової допомоги № 2/22 від 10 січня 2022 року, укладений між адвокатом Шевчук Г.С. та Григоренком В.В. (а.с.96), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП № 4146 (а.с. 100-101), копію ордеру серії АЕ № 1178462 (а.с.120), Додатковий договір № 1 від 17 серпня 2022 року до Договору про надання правової допомоги № 2/22 від 10 січня 2022 року (а.с. 102-103), Акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 21 жовтня 2022 року за серпень-жовтень 2022 року до Договору про надання правової допомоги № 2/22 від 10 січня 2022 року (а.с.104), детальний розрахунок із зазначенням вартості робіт. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі недотримання, на її думку, вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Судом встановлено, що представник ТОВ «Фінпром маркет» в установленому законом порядку звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу (а.с. 130), мотивуючи його тим, що розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу неспівмірний з обсягом виконаних робіт та складністю справи, яка є\~\~малозначною та доводи наведені в позовній заяві, ґрунтуються на загально відомих висновках, які зазначені в постановах Великої Палати Верховного суду, і численну практику за категорією таких справ. Крім того, представник відповідача зазначає, що вартість адвокатських послуг є значно завищеною порівняно з іншими витратами на адвокатські послуги в аналогічних справах та є неспівмірними у порівнянні з обсягом виконаних робіт, складністю справи та ринковими цінами на адвокатські послуги. У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16- ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved