Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

21.10.2022 до суду звернулася [PERSON] в інтересах [PERSON] з позовною заявою до Управління поліції охорони в Харківській області, третя особа О.П. начальник управління поліції в Харківській області Лукавенко Ю.П. з наступними вимогами: визнати звільнення [PERSON] з посади охоронця 1 розряду взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Зміївського міського відділення Управління поліції охорони в Харківській області незаконним; поновити [PERSON] на посаді охоронця 1 розряду взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Зміївського міського відділення Управління поліції охорони в Харківській області; стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу із розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 293,98 грн; стягнути з відповідача на користь [PERSON] компенсацію за спричинену незаконним звільненням моральну шкоду в розмірі 15000 грн; стягнути судові витрати. На обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] з квітня 2022 року працював на посаді охоронця 1 розряду взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Зміївського міського відділення Управління поліції охорони в Харківській області. 26.10.2022 його було звільнено з займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, про що він дізнався після того, як на його номер телефону по надійшов витяг з наказу. Вважає звільнення незаконним, оскільки на роботу 18.08.2022 і у подальшому не з`являвся у зв`язку з хворобою, про що повідомляв керівництво по телефону, однак його повідомлення про поважність причин невиходу на роботу були проігноровані, пропозицій надати пояснення про причини неявки від керівництва не надходило. У зв`язку з чим просить поновити на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, завдану у зв`язку з незаконним звільненням. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 24.10.2022 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 10.11.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити виходячи з наступного: Наказом УПО від 02.05.2022 № 136о/с [PERSON] було прийнято на посаду охоронника 1 розряду взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Зміївського міського відділення Управління поліції охорони в Харківській області. У період з 19.05.2022 по 04.06.2022, з 06.06.2022 по 15.06.2022 позивач знаходився на лікарняному. 22.07.2022 позивач без будь-яких попереджень не вийшов на службу, про що було складено акт, в якому позивач відмовився поставити підпис про ознайомлення. При цьому, листок непрацездатності позивачу було відкрито 23.07.2022, відповідно до інформації, наданої КНП «Слобожанська лікарня», [PERSON] ані 21.07.2022 ані 22.07.2022 до медичного закладу за допомогою не звертався. Таким чином, позивач був відсутній на роботі 22.07.2022 без поважних причин. 01.08.2022 позивач запізнився на охоронюваний об`єкт понад дві години, про що було складено акт, від підписання якого [PERSON] відмовився. 07.08.2022 працівниками служби безпеки УБМР «Укргазспецбудмонтаж» була здійснена перевірка організації служби на посту охорони об`єкта с. Донець Ізюмського району Харківської області, в ході якої було встановлено порушення позивачем порядку несення служби, у зв`язку з чим йоого було переведено на службу на інший об`єкт. 17.08.2022 [PERSON] повідомив начальника команди воєнізованої охорони [PERSON] про погане самопочуття і намір звернутися до лікаря. 18.08.2022 [PERSON] не прибув на службу на об`єкт, у телефонному режимі повідомив про погане самопочуття та намір звернутися до лікаря. У подальшому до 26.08.2022 позивач на роботі не з`являвся, у телефонному режимі йому пропонували з`явитися до підрозділу та надати письмові пояснення з приводу його відсутності, однак позивач категорично відмовлявся. Директор КНП «Слобожанська лікарня» листом повідомив про те, що за цей період [PERSON] за медичною допомогою не звертався; за наявною у Електронному реєстрі листків непрацездатності інформацією відомості про наявність лікарняного на ім`я позивача були відсутні. У зв`язку з чим наказом УПО Харківської області від 26.08.2022 [PERSON] було звільнено з займаної посаді на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП. 18.11.2022 представником позивача [PERSON] надано відповідь на відзив, в якій зазначила про те, що події, які відбувалися до 18.08.2022 не є предметом даного позову, тому відповідач безпідставно посилається на них у відзиві на позовну заяву. Надані відповідачем акти про відсутність [PERSON] на робочому місці спростовуються наданими позивачем доказами про те, що він з поважних причин не з`являвся на роботу. 18.08.2022 [PERSON] тричі звертався до сімейного лікаря. Ніхто з керівництва не звертався до нього з пропозицією надати пояснення про причини неявки на роботу. Копія наказу про звільнення позивачу вручена не була. 08.12.2022 представником відповідача Крашенінніковим В.В. надано заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав, що належних доказів про тимчасову непрацездатність [PERSON] у період з 18.08.2022 по 26.08.2022, або про те, що у цей період з 23.08.2022 по 26.08.2022 він звертався до медичних закладів, матеріали справи не містять. Надана копія результату огляду № 54520221 від 18.08.2022 може свідчити лише про перебування позивача на прийомі у сімейного лікаря у період з 10 год 18 хв по 11 год 28 хв, та підтверджує його задовільний загальний стан у цей період. Обгрунтованих пояснень про причини неявки на роботу 18.08.2022 після 11 год 28 хв позивачем не надано. У судовому засіданні позивач [PERSON] , представник позивач [PERSON] просили позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача Управління поліції охорони в Харківській області Крашенінніков В.В. просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях. Допитаний у якості свідка [PERSON] пояснив, що 17.08.2022 зрозумів, що не зможе бігати по всіх постах, тому повідомив начальника, що болить нога і 18.08.2022 буде йти до лікарні. По телефону 17.08.2022, близько 19 год 30 хв, а потів 18.08.2022, близько 08 год 00 хв, попереджав [PERSON] та [PERSON] , про те 18.08.2022 піде до лікарні. [PERSON] телефонував з номеру [NUMBER] на номер [NUMBER] ( [PERSON] ) та на номер [PERSON] [NUMBER] . Вони сказали, що іншого поста немає, тому треба буде бігати. Коли сказав, що піде до лікарні, вони відповіли «роби, що хочеш». 18.08.2022, близько 11 год 00 хв, прийшов до сімейного лікаря [PERSON] , взяв електронне направлення до невропатолога, яка одразу повела його до завідуючого поліклінікою Гончарова. Повернувся до сімейного лікаря, вона дала електронне направлення до хірурга, який сказав, що не відкриє лікарняний, інакше у нього будуть неприємності. Знову повернувся до сімейного лікаря і йому дали електронне направлення до лікарні у м. Харків. Там його обстежили і встановили діагноз. Однак прийом насив консультативний характер, тому лікарняний не видають. Телефонував на грячу лінію. Ходив до головного лікаря, пояснив, що йому не відкривають лікарняний. Після чого його взяв на лікування травматолог 29.09.2022. Перед цим до нього приїздила [PERSON] і сказала, що його хочуть звільнити. Жодних письмових пояснень щодо причин неявки на роботу не відбирали. Наказ про звільнення отримав по вайберу, мені його надіслав [PERSON] 29.09.2022. Поштою наказ отримав пізніше, здається, 06.10.2022. На запитання представника відповідача допитаний у якості свідка [PERSON] пояснив, що раніше працював у охороні в м. Харків, за договором. Проблема з кульшовим суглобом, треба ставити протез. 18.08.2022 він був дуже хворий, до цього інколи біль виникала. Гостра проблема постала саме 18.08.2022. Під час працевлаштування проходив медичний огляд, проблем зі здоров`ям не було. 09.05.2022 був на лікарняному у зв`язку з тим, що зламав палець. 04.06.2022 лікарняний закрили, а з 06.06.2022 відкрили інший лікарняний так як невдало наступив на палець. Під час перевірки були попередження стосовно відсутності форми та посвідчення. З 17.08.2022 його було переведено на інший об`єкт. [PERSON] приїздила і говорила про те, що його хочуть звільнити, дату не пам`ятає, наказ про звільнення не давали. 22.08.2022 пройшов обстеження, виписали призначення і почав лікування вдома з 22.08.2022 по 26.08.2022. Сімейний лікар лікарняний не відкрив, а видав електронне направлення спочатку до невропатолога, потім до хірурга, потім до лікарні м. Харків. 18.08.2022 звертався до лікарів щоб видали лікарняний, але йому відмовили. [PERSON] повідомляв, що він інвалід, дуже хворіє, майже не може ходити, тому лікується вдома, без лікарняного. У жовтні 2022 року знаходився на стаціонарному лікуванні у лікарні м. Харків. На питання головуючого допитаний у якості свідка [PERSON] пояснив, що письмових пояснень щодо причин не виходу на роботу ніхто не пропонував надати. Сімейному лікарю говорив, що має постійне місце роботи. Сімейний лікар не оглядав, одразу направив до невропатолога, хірурга, а втретє до лікарні м. Харкова. 18.08.2022 у сімейного лікаря вперше був близько 11 год 00 хв. Робочий час з 08 год 00 хв. Безпосередній начальник знаходиться на Зміївській ТЕС в смт. Слобожанське Чугуївського району Харківської області. Сімейний лікар знаходиться у тому ж населеному пункті. Зранку 18.08.2022 на роботу не пішов, бо попередив керівництво увечері 17.08.2022, що 18.08.2022 піде на прийом до лікаря. Лікар - невропатолог, лікар - хірург, сімейний лікар знаходяться в одній лікарні. Медичні обходи закінчив близько 13 год 00 хв. Робочий час з 08 год 00 хв до 17 год 00 хв. Після огляду лікарями одразу зателефонував [PERSON] , пояснив ситуацію, що поїде 19.08.2022 до лікарні у м. Харків. Йому нічого не заважало з`явитися 18.08.2022 на роботу, але йому ніхто не казав, що потрібно з`явитися на роботу, він цього не знав. 19.08.2022 зранку поїхав до лікарні у м. Харків, був там до 14 год 00 хв. Лікарняний не відкрили. Після чого одразу по телефону пояснив ситуацію [PERSON] , який відповів, що все добре, щоб він лікувався. [PERSON] не просив надати лікарняний. До 26.08.2022 на роботу не з`являвся, електронних направлень нікому не давав, по телефону не відправляв [PERSON] , бо він про це не просив. Направити керівництву електронні направлення нічого не заважало, однак про це ніхто не просив. Електронні направлення взагалі нікому не надавав, про це ніхто не просив. [PERSON] телефонував 18.08.2022, після чого до 26.08.2022 займався лікуванням, а пізніше стало відомо про те, що його звільнили за прогул. На запитання представника позивача пояснив, що відставнь від місця проживання до місця роботи становить 3 км, які він із здоровою ногою долав за 15 хв, а зараз проходить за годину. Транспорт не ходить. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що працює поліцейським - водієм групи реагування. 22.08.2022 поступила команда від [PERSON] поїхати з [PERSON] за місцем мешкання [PERSON] , намагалися його знайти. [PERSON] двері у квартиру не відкрив, про що було складено акт, який він підписував 22.08.2022. [PERSON] телефонувала [PERSON] у його присутності один раз, але [PERSON] не відповів на дзвінок. Потім повернулася [PERSON] і повідомила, що [PERSON] хворіє. Свідок [PERSON] пояснив у судовому засіданні, що працює поліцейським - водієм групи реагування. За розпорядженням [PERSON] 22.08.2022, в денний час, їздили за місцем проживання [PERSON] . Дзвонили у квартиру, двері ніхто не відкрив. До квартири піднімався він та [PERSON] . Підписував акт, підпис підтвердив. [PERSON] телефонувала [PERSON] , але на дзвінок ніхто не відповів. Обставини, викладені в акті, підтверджує. Акт підписаний ним зі слів [PERSON] . Ніхто не казав, що [PERSON] хворіє. Дійсності відповідає те, що [PERSON] не відкрив двері, йому телефонувала [PERSON] . Він не лікар і не може встановити, хворіє особа чи не хворіє. Інфрмація в акті про те, що [PERSON] хворіє, зазначена зі слів [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що працює начальником команди воєнізованої охорони Зміївського МВ УПО Харківської області. 18.08.2022 [PERSON] не вийшов на роботу, зателефонувала йому, і він повідомив, що знаходиться у лікарні і буде відкривати лікарняний. 19.08.2022 зателефонувала [PERSON] , він сказав що знаходиться у лікарні в м. Харків, вирішує питання про відкриття лікарняного. 22.08.2022 знову телефонувала [PERSON] , він сказав що хворіє, ніяких пояснень надавати не буде. 22.08.2022, у період з 12 год до 13 год, їздили за місцем мешкання [PERSON] , піднімалися з [PERSON] до квартири, але ніхто не відкрив. Перед цим, до обіда, телефонувала [PERSON] , він повідомив у грубій формі, що у лікарні і відключився. У присутності свідків [PERSON] не телефонувала. Свідки можуть підтвердити той факт, що разом їздили до [PERSON] 26.08.2022 в електронній формі отримала витяг з наказу про звільнення [PERSON] . Після чого вона, [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , пред`явила витяг з наказу про звільнення [PERSON] , він відмовився його отримати, сказав, що хворіє, лікарняного у нього немає. Після чого вони поїхали на пошту і листом відправили витяг з наказу про звільнення на адресу [PERSON] . 17.08.2022 [PERSON] був переведений на іншу посаду. Після 26.08.2022 з [PERSON] не спілкувалася. Спочатку складено акт про відмову [PERSON] надати пояснення. [PERSON] поясняв їй про те, що поїхав до лікарні. Було відомо про те, що [PERSON] поїхав до лікарні, але у нього не було лікарняного. На робочому місці [PERSON] 18.08.2022 був відсутній більше трьох годин. Акт було складено в кінці робочого дня. [PERSON] казав, що знаходиться у лікарні в смт. Слобожанське. Акт «№ 3» - це опечатка. Акт було складено або в смт. Слобожанське або в м. Зміїв. В акті номер наказу про звільнення 260 вказано помилково замість № 240. [PERSON] відмовився отримати наказ про звільнення і в цей же день відправили поштою. 18.08.2022 [PERSON] був відсутній на робочому місці на протязі всього дня. Документів, які підтверджують поважність причин відсутності на протязі трьох годин [PERSON] не надав, лікарняного не надав, жодних підтверджуючих документів їй на телефон не надсилав. [PERSON] 18.08.2022 поставили у табелі прогул. Таких випадків ніколи не було. Якщо працівник на лікарняному, то завжди надається листок непрацездатності. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що працює охоронником. Вперше [PERSON] побачив 17.08.2022. Був старший по зміні. [PERSON] з [PERSON] ходили по території. Повідомив [PERSON] , що він повинен з`явитися на роботу о 08 год 00 хв 18.08.2022. Підписував акт від 18.08.2022, який було складено в смт. Слобожанське в першій половині дня. [PERSON] телефонувала [PERSON] у їх присутності. В акті підтвердив факт відсутності [PERSON] на робочому місці. Чув як [PERSON] розмовляла з [PERSON] по телефону. Про те, що [PERSON] вирушив до лікарні, чув по гучному зв`язку. Акт від 22.08.2022 також складали в смт. Слобожанське. Яким чином [PERSON] відмовився надати письмові пояснення він не пам`ятає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що працює начальником команди. [PERSON] часто перебував на лікарняних. 17.08.2022 [PERSON] був переведений на іншу дільницю, ближче до місця проживання. Вранці 17.08.2022 ознайомив [PERSON] з постами, обходили територію Зміївської ТЕС. [PERSON] 17.08.2022 близько 18 год 00 хв сказав старшому зміни [PERSON] , що йому важко ходити і що 18.08.2022 він не вийде на роботу. 18.08.2022 [PERSON] не з`явився на роботу. У актах від 18.08.2022, 19.08.2022, 22.08.2022 стоїть його підпис. Акт № 1 від 18.08.2022 складався у кабінеті на території Зміївської ТЕС. Спочатку [PERSON] телефонували, щоб з`ясувати причину відсутності. Перший акт був про відсутність [PERSON] на роботі, потім акт про відмову надати пояснення. Акт складався у першій половині дня, точно не пам`ятає час. 22.08.2022 поліцейський з [PERSON] їздили за місцем мешкання [PERSON] , і потім повідомили про те, що [PERSON] відмовився надати письмові пояснення. [PERSON] телефонувала [PERSON] в його пристуності і з її слів відомо, що [PERSON] відмовився надати пояснення щодо причин відсутності на робочому місці. Особисто не чув, що [PERSON] відмовився надати пояснення. Зі слів відомо, що [PERSON] пояснив, що знаходиться в лікарні у м. Харків. Свідок [PERSON] пояснив, що працює старшим зміни охоронника 1 розряду. 19.08.2022 заступив на зміну на Зміївській ТЕС. [PERSON] на зміну не вийшов, його як старшого зміни не попередив. Підписував акт від 19.08.2022, який складався у його присутності. Першим складався акт про відсутність [PERSON] на робочому місці. Акт складався коли робочий час ще не закінчився. Якби була поважна причина то [PERSON] повідомив би. Він повідомляв [PERSON] , що [PERSON] не з`явився на зміну. Поважність причини неявки за станом здоров`я підтверджується листком непрацездатності. Особисто телефонував [PERSON] , але він не відповів на дзвінок. Акти підписував, в них стоїть його підпис. [PERSON] не надав пояснення щодо причин неявки. Свідок [PERSON] пояснив, що працює поліцейським - водієм. 26.08.2022 разом з [PERSON] поїхали повідомити [PERSON] про звільнення. [PERSON] хотіла його ознайомити з наказом, але [PERSON] відмовився, після чого поїхали на пошту і [PERSON] відправила його поштою. Наказ надавався [PERSON] , але він відмовився його отримати. Адресу проживання [PERSON] не пам`ятає. Наказ про звільнення не читав. Зі слів [PERSON] відомо, що це був наказ про звільнення [PERSON] . Після оголошення перерви, учасники справи у судове засідання, призначене на 13 год 00 хв 27.03.2023 не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов наступного висновку. Наказом О.П. начальника УПО Харківської області № 136о/с від 02.05.2022 [PERSON] за його згодою призначено на посаду охоронника 1 розряду взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Зміївського міського відділення Управління поліції охорони в Харківській області, за основним місцем роботи, з 1 травня 2022 року, звільнивши його з посади охоронника 1 розряду команди воєнізованої охорони цього ж відділення (а.с. 59) Актом № 1 від 18.08.2022, складеним начальником команди воєнізованої охорони [PERSON] у пристуності начальника команди [PERSON] , старшого зміни охоронника 1 розряду [PERSON] , зафіксовано відсутність [PERSON] на робочому місці 18.08.2022 впродовж восьми годин без поважної причини. Від підпису та отримання копії акту [PERSON] відмовився (а.с. 49) Актом від 18.08.2022, складеним начальником команди воєнізованої охорони Зміївського МВ Управління поліції охорони в Харківській області [PERSON] у присутності начальника команди воєнізованої охорони [PERSON] , охоронника 1 розряду команди воєнізованої охорони [PERSON] , зафіксовано відмову [PERSON] надати посьмові пояснення щодо його відсутності на робочому місці 18.08.2022. Від підпису [PERSON] відмовився (а.с. 50) Актом № 2 від 19.08.2022, складеним начальником команди воєнізованої охорони [PERSON] у пристуності начальника команди [PERSON] , старшого зміни охоронника 1 розряду [PERSON] , зафіксовано відсутність [PERSON] на робочому місці 19.08.2022 впродовж восьми годин без поважної причини. Від підпису та отримання копії акту [PERSON] відмовився (а.с. 51) Актом від 19.08.2022, складеним начальником команди воєнізованої охорони Зміївського МВ Управління поліції охорони в Харківській області [PERSON] у присутності начальника команди воєнізованої охорони [PERSON] , охоронника 1 розряду команди воєнізованої охорони [PERSON] , зафіксовано відмову [PERSON] надати письмові пояснення щодо його відсутності на робочому місці 19.08.2022. Від підпису [PERSON] відмовився (а.с. 52) Актом № 3 від 22.08.2022, складеним начальником команди воєнізованої охорони [PERSON] у пристуності начальника команди [PERSON] , старшого зміни охоронника 1 розряду [PERSON] , зафіксовано відсутність [PERSON] на робочому місці 22.08.2022 впродовж восьми годин без поважної причини. Від підпису та отримання копії акту [PERSON] відмовився (а.с. 53) Актом від 22.08.2022, складеним начальником команди воєнізованої охорони Зміївського МВ Управління поліції охорони в Харківській області [PERSON]. у присутності поліцейського - водія [PERSON] , поліцейського - водія [PERSON] , зафіксовано відмову [PERSON] надати посьмові пояснення щодо його відсутності на робочому місці 22.08.2022. Від підпису [PERSON] відмовився (а.с. 54) Актом від 26.08.2022, складеним начальником команди воєнізованої охорони Зміївського МВ УПО Харківської області [PERSON]. у присутності поліцейського - водія ГР Зміївського МВ УПО Харківської області [PERSON] , поліцейського - водія ГР Зміївського МВ УПО Харківської області [PERSON] , зафіксовано відмову [PERSON] від ознайомлення з наказом про звільнення від 26.08.2022 (а.с. 55) З листа директора Комунального некомерційного підприємтсва "Слобожанська лікарня" Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 815 від 23.08.2022 вбачається, що [PERSON] за медичною допомогою 18, 19, 22 серпня 2022 року до закладу не звертався (а.с. 57) Згідно рапорту начальника Зміївського МВ Управління поліції охорони в Харківській області від 23.08.2022, охоронник 1 розряду взводу ОО та ПБ Зміївського МВ УПО Харківської області [PERSON] не виходить на робоче місце без поважної причини. За вказаним фактом була проведена службова перевірка та зібрано ряд матеріалів, які дають підстави вважати, що наведені [PERSON] причини відсутності на робочому місці починаючи з 18.08.2022 не є поважними та не мають підтвердження відповідними документами (довідками) виданими уповноваженими органами, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України кваліфікується як прогул (а.с. 58) З наявної в Електронному реєстрі листків непрацездатності інформації вбачається, що [PERSON] у період з 18.08.2022 по 26.08.2022 на лікарняному не перебував (а.с. 68-71) Наказом О.П. начальника УПО Харківської області № 240 о/с від 26.08.2022 звільнено [PERSON] , охоронника 1 розряду взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Зміївського міського відділення Управління поліції охорони в Харківській області, 18.08.2022, на підставі рапорту начальника Зміївського МВ УПО Харківської області [PERSON]. від 23.08.2022 (а.с. 66) Копія наказу, направлена рекомендованим листом на адресу [PERSON] , повернулася відправнику за закінченням терміну зберігання (а.с. 57) Статтею 5-1 КЗпП України передбачено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконному звільненні, а також сприяння у збереженні роботи. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 22 і 24 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - Постанова Пленуму ВСУ № 9), у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Таким чином визначальними факторами для вирішення питання про законність звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника. Частинами першою, третьою статті 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступень тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Звільнення за вчинення прогулу є дисциплінарним стягненням і повинне здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень. З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства. Верховний Суд України у справі № 761/30967/15-ц від 13 вересня 2017 року про поновлення на роботі, дійшов висновку, що прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня невихід на роботу у зв`язку із самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, залишення роботи без попередження власника чи уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника. Верховний Суд України дійшов висновку, що суди апеляційної та касаційної інстанції дійшли передчасного висновку про незаконність звільнення позивача у зв`язку з тим, що позивач вчинив прогул з поважних причин, оскільки надання соціальної відпустки є обов`язком роботодавця, а не є його правом. Проте висновок суду першої інстанції про відмову в позові є обґрунтованим, оскільки позивач самовільно, без погодження з відповідачем, не вийшов на роботу з 19 серпня 215 року, тобто вчинив прогул, у звязку із чим його звільнення відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України є законним. У постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 235/2284/17, провадження № 61-72св17/, за позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зроблено висновок, що основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника. У постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 572/2944/16-ц, провадження № 61-20505св18, у справі за позовом про зміну формулювання причин звільнення, виплату належних сум при звільненні та відшкодування моральної шкоди, зазначено, що крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причини його відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. До поважних причин відсутності на робочому місці необхідно відносити такі обставини, як: стихійні лиха, хвороба працівника або членів його сім`ї, нерегулярна робота транспорту, участь працівника в порятунку людей або майна, відмова від незаконного переведення та невихід у зв`язку з цим на нову роботу. Не вважаються прогулом відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці; відмова від незаконного переведення; відмова від роботи, протипоказаної за станом здоров`я, не обумовленої трудовим договором або в умовах, небезпечних для життя і здоров`я; невихід на роботу після закінчення строку попередження при розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Відсутність працівника на роботі має бути зафіксовано актом про відсутність працівника на роботі. Законодавство не встановлює вимог до форми акту, тому він подається у довільній, простій письмовій формі та підписується не менше ніж двома працівниками (наприклад, бухгалтером та директором). В акті має бути зафіксовано відсутність працівника на роботі. Акт про відсутність працівника на роботі оформлюється безпосередньо в день нез`явлення працівника на роботі. У таких документах обов`язково вказується не тільки дата, а й конкретний час відсутності працівника. Після фіксації факту відсутності працівника на роботі потрібно з`ясувати, чим така відсутність була викликана. Для з`ясування причини відсутності працівника на роботі роботодавець на свій розсуд може: 1) зателефонувати працівнику або членам його родини; 2) написати працівнику в доступні месенджери; 3) надіслати листа на особисту електронну скриньку; 4) відвідати працівника за місцем реєстрації або місцем фактичного проживання; 5) надіслати лист з повідомленням про вручення з пропозицією надати пояснення щодо своєї відсутності. Отримання пояснень від працівника є обов`язком роботодавця. Для працівника ж надання пояснень є правом, тому він може відмовитися їх надавати без зазначення причин. У такому разі факт відмови має бути належно зафіксований: про відмову надати пояснення складається відповідний акт. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 754/4355/17, пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Водночас правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання роботодавцем обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами. У частині першій статті 147 КЗпП України зазначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків. Водночас правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами (постанова ВС справа № 569/22159/19 від 29 червня 2022 року) Згідно із статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Судом установлено, що до застосування дисциплінарного стягнення [PERSON] не надав письмові пояснення за фактом порушення трудової дисципліни та докази на підтвердження поважності причин відсутності на роботі у відповідний період часу. Відповідно до частини другої статті 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта. Відповідно до п 1.5. Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 13.11.2001 за N 455, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 4 грудня 2001 р. за N 1005/6196, наведено вичерпний перелік медичних працівників, які не мають права видачі листків непрацездатності. До цього переліку не віднесено сімейного лікаря до якого 18 серпня 2022 року звернувся позивач. Отже, доводи позивача про порушення порядку застосування дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 149 КЗпП України, є безпідставними. Натомість, відповідачем було дотримано процедуру отримання від працівника письмових пояснень, передбаченої частиною першою статті 149 КЗпП України. Згідно матеріалів справи, відповідач вжив усіх доступних йому способів з`ясування причини відсутності працівника на роботі: телефонував, писав листи, відвідував працівника за місцем проживання. Копія наказу про звільнення була направлена на адресу позивача, та після того, як рекомендований лист повернувся до відправника за закінченням терміну зберігання, витяг з наказу було направлено на мобільний номер позивача. Таким чином, належними доказами підтверджено обставини відсутності на роботі позивача [PERSON] в період з 18.08.2022 по 26.08.2022, які визнав і сам позивач. Позивач був відсутній на роботі та не виконував свої посадові обов`язки, належними і допустимими доказами поважності причин відсутності, у тому числі наявність непереборних причин не виходу на робоу, або через хворобу, у ці дні не довів, тобто скоїв прогул без поважних причин, при цьому роботодавець перед виданням наказу про звільнення вжив усіх доступних заходів для перевірки і з`ясування причини відсутності працівника на роботі. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про законність звільнення позивача на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, відтак, оскаржуваний наказ не може бути визнаний незаконним та скасованим, а отже відсутні правові підстави для поновлення [PERSON] на роботі зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Outcome: dismissed