Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення коштів за розпискою (договором позики), посилаючись на те, що 17 січня 2022 року між [PERSON] (Позивач), та [PERSON] (Відповідач) укладено договір позики грошових коштів (надалі - Договір). За цим Договором позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у сумі 3500,00 (три тисячі п`ятсот) доларів США та був зобов`язаний повернути грошові кошти в повному обсязі у строк до 25.01.2022. При фактичному отриманні вказаної суми коштів відповідачем була написано власноручно розписка, яка підтверджує передання йому позивачем визначеної грошової суми. У розписці зазначено, що відповідач зобов`язується повернути отримані грошові кошти у повному обсязі 25.01.2022. Однак ані у встановлений Договором строк, ані станом на день подання цього позову, відповідач не повернув грошові кошти за Договором позики позивачу. У зв`язку з викладеним 19.09.2022 позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про сплату боргу Договором позики. Однак 22.10.2022 відповідне поштове відправлення повернулося до поштового відділення, не будучи отримання відповідачем. Таким чином, грошові кошти у сумі 3500,00 (три тисячі п`ятсот) доларів США були передані відповідачу - [PERSON] , 17.01.2022, що підтверджується відповідною розпискою. Станом на день подання цієї позовної заяви відповідач не повернув позивачу грошові кошти за договором позики у сумі 3500,00 (три тисячі п`ятсот) доларів США. З метою захисту своїх прав позивач змушений звернутися до суду. У судове засідання позивач та його представник - адвокат Вакім В.Е. не з`явилися, надавши суду клопотання з проханням розглянути справу у їх відсутність, прохали позов задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, викликався належним чином, зокрема через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Тому, на підставі зазначених обставин, суд вважає за можливе провести розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так судом встановлено, що 17 січня 2022 року між [PERSON] (Позивач), та [PERSON] (Відповідач) укладено договір позики грошових коштів (надалі - Договір). За цим Договором позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у сумі 3500,00 (три тисячі п`ятсот) доларів США та був зобов`язаний повернути грошові кошти в повному обсязі у строк до 25.01.2022. При фактичному отриманні вказаної суми коштів відповідачем була написано власноручно розписка, яка підтверджує передання йому позивачем визначеної грошової суми. У розписці зазначено, що відповідач зобов`язується повернути отримані грошові кошти у повному обсязі 25.01.2022. Однак ані у встановлений Договором строк, ані станом на день подання цього позову, відповідач не повернув грошові кошти за Договором позики позивачу. У зв`язку з викладеним 19.09.2022 позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про сплату боргу Договором позики. Однак 22.10.2022 відповідне поштове відправлення повернулося до поштового відділення, не будучи отримання відповідачем. Станом на день подання позову грошові кошти відповідачем не повернуті. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики в строк та в порядку, що передбачені договором. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Крім того, зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України вказує на те, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначений правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2789цс16. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таким чином, укладений між позивачем та відповідачем договір позики грошових коштів та надана [PERSON] розписка від 17.01.2022 року є тим документом, що підтверджує виникнення у сторін правовідносин за договором позики. При цьому наявність боргових розписок у позивача підтверджує факт наявності боргу. За таких обставин, суд вважає недоведеним факт повернення відповідачем позивачу грошових коштів за правилами статті 545 ЦК України, оскільки боргова розписка залишилася у позивача. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В статті 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови договорів позики. При цьому, відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правовій позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц, 3% річних, передбачені статтею 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи з простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті. Три відсотки річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Таким чином, виходячи з розрахунку 3% річних за період з 26.01.2022 до 26.10.2022, складає 78,82 доларів США. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, згідно ст.141 ЦПК України. Враховуючи вище викладене,

Outcome: approved