Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: 01.03.2023 [PERSON] звернувся в суд з позовом в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, малолітніх дітей залишити проживати із ним. Свої вимоги мотивує тим, що 26 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою, про що було зроблено відповідний актовий запис за №1465. Це підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] . Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення до суду стало те, що сім`я припинила своє існування уже більше чотирьох років, цьому передувала зрада дружини, яка покинула його з малолітніми дітьми та почала проживати з іншим чоловіком, з яким на даний час уже має двох дітей. Під час спільного проживання, відповідачка часто зникала з дому, залишала дітей. В кінцевому результаті, у лютому 2018 року відповідачка залишила дім і не повернулася. Сини [PERSON] та [PERSON] проживають із позивачем у [ADDRESS] , ходять до школи. Позивач доглядає за дітьми, йому допомагає у цьому його мама. Відповідачка жодного разу не відвідувала дітей у садочку, а згодом і у школі, відсутня вона і під час огляду дітей лікарями, не цікавиться їх здоров`ям. Представниками Привільненської сільської ради Дубенського району Рівненської області було складено акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, в якому зокрема зазначили. що відповідачка виявила згоду залишити дітей із позивачем у неї інша сім`я. Позивач працює у ТОВ «Агрро-Класік», доглядає та утримує дітей З початку 2018 року позивач з відповідачкою не проживає, подружніх відносин не підтримує та спільного господарства не веде. За таких обставин позивач вважає, що шлюб носить формальний характер та подальше його збереження неможливе. Крім того, просить суд залишити проживати дітей з ним, оскільки відповідачка покинула сім`ю, не цікавиться дітьми та не бере участі у їх утриманні та вихованні. Спору про визначення місця проживання малолітніх дітей з відповідачкою немає. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 06.03.2023 відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання справи в порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов. У прохальній\~частині позовної\~заяви позивач, просив проводити розгляд справи у його відсутності(а.с.2). 30.03.2023 відповідачка подала заяву, у якій вказала, що просить проводити розгляд справи за її відсутності та вказує про те, що позов визнає та не заперечує щодо залишення місця проживання дитини з батьком, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] »(а.с.23). Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що заяви відповідача про визнання позову не суперечать закону, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб. Враховуючи, що відповідач позов визнала, визнання нею позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання позову відповідачкою та приходить до висновку про можливість ухвалення рішення про задоволення позову. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі з 26.09.2014, який зареєстрований у Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між ним та відповідачкою, про що було зроблено відповідний актовий запис за №1465. Це підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). Як вбачається з копій свідоцтв про народження, у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.7) та [PERSON] , [INFO] , свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.6). Як вбачається із копії Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 14.02.2018, діти [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані та проживають разом із батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Відповідачка, [PERSON] , за даною адресою на час складання акту була зареєстрована, однак не проживала. Під час спілкування у сільській раді із сім`єю, була знайдена спільна думка, що сім`я не бажає проживати спільно, вирішили подавати на розлучення, була виявлена згода мами, [PERSON] , залишити дітей з батьком, оскільки у неї інша сім`я і є новонароджена дочка(а.с.9). Відповідно до копії довідки про склад сім`ї від 06..02.2023 №44, діти [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані та проживають разом із батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Відповідачка, [PERSON] , за даною адресою не зареєстрована та не проживає(а.с.10). Відповідно до копії довідки від 16.02.2023 № АК00-000033, позивач [PERSON] працює у ТзОВ «АГРО_КЛАСІК» з 02.06.2008, на даний момент займає посаду тракторист-машиніст с/г виробництва, його дохід з 01.01.202 по 31.12.2022 склав 117884,37 грн.(а.с.11). Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність неповнолітніх дітей, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові заяви та докази, які надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112СКУкраїни передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, шлюбні відносини фактично припинені, сторони проживають окремо і практично крім шлюбу їх нічого не зв`язує. Відповідачка заперечень з даного приводу не заявляла, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Таким чином, у разі наявності спору щодо встановлення місця проживання дітей батьки не позбавлені можливості звернутися до суду із відповідним позовом. Водночас судом звертається увага на те, що під час розгляду цієї справи не вирішується питання саме про визначення місця проживання дитини. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дітей з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дітей. Матеріали дійсної справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Проживання дитини з батьком, не позбавляють маму приймати участь у вихованні та розвитку спільної дитини. Враховуючи вищезазначене, вік малолітніх дітей, а також ту обставину, що фактів, ознак чи наявність інших випадків, які б давали підстави вважати, що залишення дітей, проживати з батьком, є небезпечним для їх життя, здоров`я і морального виховання, в судовому засіданні не встановлено, враховуючи, що у відповідності до акту обстеження побутових умов та довідки про склад сім`ї малолітні діти проживають саме з батьком, спору між сторонами щодо визначення місця проживання дітей не існує, враховуючи також приписи Декларації про права дитини, міжнародних актів, що регулюють питання захисту прав та свобод дітей, національного законодавства, суд дійшов висновку, що залишення проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , саме з батьком, є правомірним. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати та залишити проживати малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . На підставі викладеного, ст.ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 114 СК України,

Outcome: approved