Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Коваль Р.О., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за борговою розпискою. Свої вимоги [PERSON] мотивував тим, що 20.09.2004 він надав відповідачу [PERSON] у позику 12\~000 доларів США, які останній зобов`язався повернути. У власноруч написаній та наданій відповідачем позивачу розписці зафіксовано, що станом на 21.02.2005 сума боргу становить 12000 доларів США. Відповідач борг позивачу не повернув. На звернення позивача щодо погашення заборгованості [PERSON] не реагує, що і стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду з вимогами до відповідача. В позові [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на свою користь 12\~000 доларів США, наводячи при цьому відповідний «власний» грошовий еквівалент у гривні - 332400 грн. Ухвалою Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 09.12.2022\~прийнято позовну\~заяву до\~розгляду та\~відкрито спрощене\~позовне провадження\~у справі\~з викликом\~сторін з\~роз`ясненням\~процесуальних прав\~учасників справи,\~зокрема,\~щодо надання\~у визначені\~строки відповідачем\~відзиву на\~позов,\~а позивачем письмової відповіді на такий відзив. (а.с. 34) 27.12.2022 відповідачем [PERSON] до суду подано заяву про застосування строку позовної давності до правовідносин, які виникли між ним та позивачем [PERSON] . Вказав, що за виданою ним [PERSON] борговою розпискою від 20.10.2004, він дійсно отримав у позивача [PERSON] 9\~500 доларів США та які зобов`язався повернути в строк до 20.11.2004. Поряд з цим позивач у позові зазначає, що розписка укладена 20.09.2004 та наполягає на стягненні з нього 12000 доларів США, жодним чином не обґрунтовуючи таку вимогу. За умовами договору позики сторони погодили, що повернення коштів відповідач мав здійснити до 20.11.2004. Тобто сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Надана позивачем розписка містить допис про те, що загальна сума боргу станом на 21.02.2005 становить 12000 доларів США, що вказує на обставину невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань з повернення позики в строк погоджений договором (тобто до 20.11.2004). Вказана розписка також містить і інші дописи про дати та суми коштів. Тому відповідач [PERSON] вважає, що позивач мав право звернутися до суду з позовною заявою у строк до 20.10.2007, проте позов подано лише 03.10.2022. Таким чином, оскільки строк виконання зобов`язання з повернення коштів сплинув 20.11.2004, відповідно строк звернення до суду сплинув 20.11.2007, а тому є підстави для відмови в задоволенні позову з причин пропуску позивачем строків позовної давності. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Коваль Р.О. жодного разу не з`явились. В судове засідання, яке було призначено на 07.02.2023 на 11 год. 30 хв. позивач та його представник не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. У судові засідання, які були призначені на 28.02.2023 та 20.03.2023 позивач та його представник також не з`явились. Представник позивача у першу наведену дату судовий розгляд просив відкласти у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі, у другому випадку чомусь просив провести підготовче судове засідання у його відсутність, попри те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження та підготовче судове засідання за таких обставин у цій справі не призначалось та не проводилось. Відповідач [PERSON] в судове засідання також жодного разу не прибув, про причини неявки суд не повідомив. Повідомлявся судом про день, час та місце розгляду справи завчасно та належним чином. Обізнаний про наявність в провадженні суду цієї справи, оскільки вніс на розгляд суду заяву про застосування строку позовної давності. З огляду на викладене, та обставину перебування цієї справи в провадженні суду з 03.10.2022, що в значній мірі обумовлено процесуальною поведінкою сторін (лише 1 раз справу знято з розгляду у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги - 19.01.2023), суд вважає за можливе справу розглянути у відсутність сторін (їх представників) оскільки суд більше не може зволікати з ухваленням рішення. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Згідно зі ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст.\~1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Частиною 3 ст.\~545\~ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст.\~527\~ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1, ч. 4 ст.\~545\~ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Частинами 1, 2 ст.\~207\~ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що 20.10.2004 [PERSON] склав розписку, за якою зобов`язався повернути [PERSON] отримані в нього в позику 9 500 доларів США після закінчення одного місяця з дати її отримання, тобто до 20.11.2004 включно. Таким чином, розписка від 20.10.2004 підтверджує факт укладення між сторонами договору позики та отримання [PERSON] у [PERSON] грошових коштів із зобов`язанням\~повернути їх\~(в\~частині суми\~9500\~доларів США)\~у певний\~строк,\~тобто до\~20.11.2004\~включно. Під власноручно написаною [PERSON] датою складення розписки мовою оригіналу: «20 октября 2004 года» та проставленим ним підписом, розписка містить наступні дописи нижче: 27.12. 500 $; 04.12. 317 грн.; 1200 грн., 772 та зазначення мовою оригіналу: «Общая сума долга на 21.02.2005 г. составляєт 12000 $», з зазначенням суми боргу прописом, та проставленням дати та підпису [PERSON] . Зі змісту умовно - другої частини розписки, логіки її викладу та зазначення загального розміру боргового зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] в сумі 12\~000 доларів США станом на 21.02.2005, слідує те, що після отримання 20.10.2004 [PERSON] у [PERSON] першої частини позики на суму 9500 доларів США, [PERSON] , після цього, ще отримував у позивача у борг додаткові кошти в зазначених (дописаних) в розписці сумах. (а.с. 33). Строк виконання зобов`язання по сумам, які отримані [PERSON] у [PERSON] : 27.12. 500 $; 04.12. 317 грн.; 1200 грн., 772, сторонами в розписці не встановлено. Строк виконання який учасниками договору [PERSON] та [PERSON] встановлено для повернення коштів в розмірі 9500 доларів США тобто до 20.11.2004, до вказаних (дописаних) сум не можливо застосувати, оскільки наведені вище суми отримані [PERSON] після спливу строку виконання зобов`язання щодо повернення отриманих 20.10.2004 суми коштів в розмірі 9500 доларів США. Таким чином сторони договору погодили строк виконання зобов`язання відповідача з повернення позивачу коштів в частині суми 9500 доларів США до 20.11.2004 включно, в частині інших сум, (дописаних нижче) строк повернення коштів (виконання зобов`язання) сторони договору не встановили. Свої зобов`язання по поверненню позики відповідач [PERSON] перед [PERSON] не виконав, про що свідчить наявність у позивача боргового документа, який ним представлено суду. (а.с. 33). Окрім наведеного цю обставину (невиконання зобов`язання), в своїй заяві про застосування строку позовної давності визнає відповідач [PERSON] . З огляду на викладене ця обставина в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Таким чином суд приходить до висновку, що між сторонами укладено договір позики, факт укладення якого підтверджується розпискою, зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] з повернення коштів є невиконаними. Вирішуючи позовні вимоги по суті суд зазначає наступне. У своїй заяві про застосування строку позовної давності відповідач [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову повністю у зв`язку з пропуском позивачем встановленого законом трирічного строку для захисту свого порушеного права (загального строку позовної давності). Вказана заява є частково обґрунтованою з огляну на наступне. Згідно зі ст.\~256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ч. 3 ст.\~267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відмовити в позові через пропуск строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог в позові належить відмовити по суті. Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5\~ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Статтею 253 цього Кодексу\~визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Як вбачається із змісту розписки від 20.10.2004, відповідач зобов`язався повернути позику в частині суми 9500 доларів США, протягом одного місяця, тобто у строк до 20.11.2004 року включно. Отже, починаючи з 20.11.2004 почався перебіг загального трьохрічного строку позовної давності, який закінчився 20.11.2007. З позовом [PERSON] звернувся в суд 03.10.2022, тобто з пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності. Таким чином, з огляду на те, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] суми коштів в розмірі 9500 доларів США є обґрунтованими, однак заявлені поза межами строку позовної давності, про застосування якої зробив заяву відповідач, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 9\~500 доларів США у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності. Як зазначалось вище, за змістом представленого суду оригіналу розписки, відповідач [PERSON] також отримав у позивача [PERSON] : 27.12. 500 $; 04.12. 317 грн.; 1200 грн., 772, строк виконання зобов`язання по цим сумам, які отримані [PERSON] у [PERSON] сторонами в розписці не встановлено. Загальний розмір зобов`язань [PERSON] по дописаним в розписку сумам становить: 20\~569 грн. (500 доларів США, що еквівалентно на час прийняття рішення згідно офіційного курсу НБУ на 20.03.2023 - 18\~280 грн. + 317 грн. + 1200 грн. + 772 грн.). Позивач 17.11.2021 надіслав на адресу відповідача досудову вимогу про повернення коштів за розпискою, яку відповідач отримувати відмовився, про що свідчить накладна №\~2248003 кур`єрської доставки, в якій зафіксовано відмову відповідача в її отриманні від 17.11.2021 (а.с. 9-11). Відповідно до ст. 525,\~526,\~527,\~530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно\~ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1\~ст.\~612\~ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. В контексті ч. 2 ст. 530 ЦК України відповідач здійснював правомірне користування коштами в частині суми 20\~569 грн. (500 доларів США, що еквівалентно на час прийняття рішення згідно офіційного курсу НБУ на 20.03.2023 - 18\~280 грн. + 317 грн. + 1200 грн. + 772 грн.) до 24.11.2021. Відтак, у справі встановлено, що відповідач договірні зобов`язання належним чином не виконав, а тому суд вважає необхідним стягнути з нього на користь позивача грошові кошти за договором позики (борговою розпискою) від 21.10.2004 в частині суми: 500 доларів США та 2\~289 грн., оскільки строк виконання зобов`язання з повернення коштів в цій частині сторонами договору встановлено не було, та як наслідок позивачем строк позовної давності в частині стягнення цих сум не пропущено. (ч. 2 ст. 530 ЦК України) Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відтак, пред`явлений позов є частково обґрунтованим, а тому підлягає до часткового задоволення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, слід покласти на відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 205 грн. 82 коп. (позов задоволено на 4,69 %), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial