Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Київської до міської ради про встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] у віці 84 роки помер [PERSON] . На момент смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з: -5/8 (п`ять восьмих) часток квартири [ADDRESS] ; -5/8 (п`ять восьмих) часток садового будинку [ADDRESS] ; -5/8 (п`ять восьмих) часток земельної ділянки, площею - 0,0876 га, кадастровий номер 8000000000:75:389:0248, яка розташована у [ADDRESS] . Позивач зазначає, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, просить суд встановити факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та визнання права власності на спадкове майно. 25.03.2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 27.09.2021 року ухвалою суду було замінено первісних відповідачів: Оболонську районну в м. Києві державну адміністрацію та Святошинську районну в м. Києві державну адміністрацію на належного відповідача - Київську міську раду у цивільній справі за позовом [PERSON] до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Оболонської районної в місті Києві адміністрації про встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на день смерті останнього, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та визнання права власності на спадкове майно. 25.11.2021 року ухвалою суду було визнано неподаними та повернуто [PERSON] матеріали зустрічної позовної заяви представника Київської міської ради - Помилуйка В.О. до [PERSON] про визнання спадщини відумерлою. 10.06.2022 року Постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 25 листопада 2021 року, постановлену у складі судді Шум Л.М., про повернення зустрічної позовної заяви [PERSON] , поданої в інтересах Київської міської ради, до [PERSON] про визнання спадщини відумерлою - було залишено без задоволення. Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 25 листопада 2021 року - залишено без змін. 25.11.2021 року стороною Позивача було подано заяву про зміну предмета позову (уточнення позовних вимог) про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до дня смерті, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та визнання права власності на спадкове майно. 25.11.2021 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Київської міської ради про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім?єю не менш як п?ять років до дня смерті, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та визнання права власності на спадкове майно. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та його представник до суду не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, у відзиві просили справу розглядати без участі представника. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Таким чином, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами. Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до частини першої, пунктів 1-2 частини другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Оскільки судом встановлено, що від представника позивача надійшла заява до суду про слухання справи у його відсутність, а відповідач до суду не з?явився, заяв про поважність причини неможливості прибуття в судове засідання не направив, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторони відповідача за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12 березня 2019 року, місце державної реєстрації: Відділ державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис №4601. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Гладій М.О. відкрито спадкову справу №2/2019 від 16.03.2019, спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] . 30.10.2019 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гладій М.О., було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №28/02-31, а саме відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Судом встановлено, що [PERSON] подала заяву приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Гладій М.О. про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак нотаріусом, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відмова приватного нотаріуса була обумовлена тим, що для одержання права на спадкування за законом, [PERSON] не надала документів, які підтверджують наявність родинних зв`язків між нею та [PERSON] . Таким чином, у зв`язку з відсутністю підстав для спадкування як за заповітом (відсутність заповіту померлого на ім`я [PERSON] ) та за законом (не подано документи, що підтверджують родинні зв`язки з померлим), у видачі свідоцтв про право на спадщину на (п`яти восьмих) часток квартири [ADDRESS] ; на (п`яти восьмих) часток садового будинку [ADDRESS] та на (п`яти восьмих) часток земельної ділянки, площею - 0,0876 га, кадастровий номер 8000000000:75:389:0248, яка розташована у [ADDRESS] [PERSON] - відмовлено. [PERSON] доводиться померлому [PERSON] падчеркою, що підтверджується Свідоцтвом про укладання шлюбу між [PERSON] , яка доводиться Позивачу матір`ю, та спадкодавцем [PERSON] , зареєстрованим 26.10.1978 року, актовий запис №2537. [PERSON] разом із [PERSON] та її матір`ю - [PERSON] , з рідним братом Позивача [PERSON] - спільно проживали однією сім`єю починаючи з 1969 року, коли Позивач була ще підлітком у 14-річному віці. Родинний зв`язок між Позивачем та [PERSON] (дружиною спадкодавця), підтверджується Свідоцтвом про народження, зареєстрованим Білорічиською с/ради Молодівицького району Чернігівської області, виданим 28 травня 1956 року, про що складено актовий запис №22. Судом встановлено, що 10 червня 1978 року Позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу, зареєстрованим Дворцем реєстрації шлюбів та новонароджених від 25.01.1983 року, про що складено актовий запис №1872. На час відкриття спадщини Позивач з [PERSON] (спадкодавцем) постійно проживали та вели спільне господарство до моменту його смерті у квартирі за адресою: [ADDRESS] . До спадкового майна після смерті [PERSON] відноситься:5/8 (п`ять восьмих) часток квартири [ADDRESS] ; 5/8 (п`ять восьмих) часток садового будинку [ADDRESS] ; 5/8 (п`ять восьмих) часток земельної ділянки, площею - 0,0876 га, кадастровий номер 8000000000:75:389:0248, яка розташована у [ADDRESS] . Факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем [PERSON] та [PERSON] (спадкодавцем) підтверджується обставинами, встановленими рішенням Святошинського суду міста Києва від 03.02.2021 року у справі №759/2415/20. У справі 759/2415/20 в судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON] , яка була другом сім`ї [PERSON] (спадкодавця) та його дружини, та [PERSON] , який був сусідом сім`ї [PERSON] (спадкодавця) та його дружини, свідками зазначено, що Позивач та спадкодавець проживали однією сім`єю та були пов`язані спільним побутом, стосунки мали характер повноцінної, дружньої сім`ї, спадкодавець ставився до [PERSON] як до рідної доньки. Крім того, факт постійного проживання [PERSON] та [PERSON] також підтверджується рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.02.2019 року у справі № 756/9687/17, яким було визначено порядок користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Згідно змісту рішення у справі № 756/9687/17 вбачається, що [PERSON] звернулась до суду із позовом про визнання порядку користування житловим приміщенням у липні 2017 року, що вказує на спільне проживання [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , проте звернення до суду було обумовлено необхідністю встановлення порядку користування квартирою між ними. Позивач прийняла спадщину та після відкриття спадщини, спадкове майно перебуває на повному утриманні позивача. Позивачем сплачуються усі належні платежі за обслуговування спадкової нерухомості. Крім того, позивач є співвласником нерухомого майна разом із [PERSON] (спадкодавцем). Так, позивачу, після смерті її матері, [PERSON] , в порядку спадкування за законом на праві приватної особистої власності належить частина нерухомості у спільній власності, зокрема: 3/8 (три восьмих) часток квартири [ADDRESS] ; 3/8 (три восьмих) часток садового будинку [ADDRESS] ; 3/8 (три восьмих) часток земельної ділянки, площею - 0,0876 га, кадастровий номер 8000000000:75:389:0248, яка розташована у [ADDRESS] . Отже, позивач та спадкодавець є єдиними співвласниками нерухомого майна. Згідно зі ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» однією з підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № X передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкування за законом відбувається у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини. При вирішенні питання спадкування за законом, враховуються такі юридичні факти, як: родинні стосунки (кровна спорідненість), шлюбні відносини, усиновлення (удочеріння), перебування на утриманні спадкодавця. Центральним субінститутом спадкування за законом є інститут черговості, який полягає в тому, що за загальним правилом кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування за відсутності бодай одного спадкоємця попередньої черги, обумовленого різними причинами: фізичною відсутністю, усуненням від права на спадкування, неприйняттям спадщини або відмовою від прийняття спадщини. Згідно з положеннями статті 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено про обов`язковість отримання позивачем відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину до звернення до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. У відповідності до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно з інформаційним листом від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до правил статей 316,328 ЦК України: правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно до п.21 постанови Пленуму №7 Верховного суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім?єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved