Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вільнянського районного суду Запорізької області із позовом до [PERSON] про припинення права спільної часткової власності та визнання права власності. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Коробкою О. В. від 01.04.2010, їй на праві спільної часткової власності належить часина житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Друга половина належить відповідачці по справі. Право власності позивачки на частину вказаного будинку підтверджується витягом про державну реєстрацію прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 13.10.2020 № 227952337. Згідно з рішенням № 11 від 24.01.2022 Вільнянської міської ради Запорізької області частині житлового будинку [ADDRESS] у складі приміщень 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, загальною площею 46,0 кв. м, в тому числі житловою 26, 3 кв. м, присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . Частині житлового будинку [ADDRESS] у складі приміщень 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, загальною площею 32,2 кв. м, в тому числі житловою 14 кв. м, присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . Позивачка користується прибудовою літ. 2, а відповідачка по справі [PERSON] , літ. 1. Натепер позивачка має бажання розпоряджатися своєю частковою домоволодіння на власний розсуд, користуватися, пільгами, оформлювати субсидію на оплату комунальних послуг. З огляду на зазначене, позивачка просить суд припинити право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок з допоміжними господарськими спорудами, розташованого по [ADDRESS] . Визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 29.06.2022 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Позивачка підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, не скористалася правом подати до суду відзив на позовну заяву, тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, вислухавши учасників судового провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. [PERSON] є власником частини житлового будинку [ADDRESS] . Власником іншої частини зазначеного житлового будинку є відповідач по справі [PERSON] . Зазначене підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав. Право власності позивачки на частину житлового будинку [ADDRESS] також підтверджується копією технічного паспорта на житловий будинок за реєстровим номером 7/876, інвентаризаційна справа 1075; копією договору дарування від 01.04.2010, посвідченого приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Коробкою О. В., зареєстрованого у реєстрі за №113. Рішенням відділу будівництва, архітектури, інфраструктури та інвестицій виконавчого комітету Вільнянської міської ради № 10 від 24.01.2022, розглянувши заяву [PERSON] , об`єкту нерухомого майна квартирі в житловому будинку по [ADDRESS] (загальною площею 32,2 кв. м, житловою 14,0), присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . Зазначене рішення було внесено до Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва за реєстраційним номером ЄДЕССБ: AR01:8812-6344-7094-3261. Рішенням відділу будівництва, архітектури, інфраструктури та інвестицій виконавчого комітету Вільнянської міської ради № 11 від 24.01.2022, розглянувши заяву [PERSON] , об`єкту нерухомого майна квартирі в житловому будинку по [ADDRESS] (загальною площею 46,0 кв. м, житловою 26,3), присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . Зазначене рішення було внесено до Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва за реєстраційним номером ЄДЕССБ: AR01:8826:8256-1331-4030. Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 321 Цивільного кодексу України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Ця засада означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен Із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з частинами першою та другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна. Отже, у спорах про поділ (виділ частки) в натурі учасникам спільної часткової власності може бути виділено відокремлену частину нерухомого майна, яка відповідає розміру їх частки у праві власності. Якщо виділ (поділ) можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Такі правові висновки викладено у Постанові Верховного Суду від 28 березня 2023 року у справі № 500/3987/16-ц. Позивачка, звертаючись до суду із позовною заявою, просить припинити право спільної часткової власності та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . Разом з тим, судом встановлено, що частки будинку вже виділені. Відповідно до вимог статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи всі наявні докази по справі, досліджені в ході судового розгляду в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не є обґрунтованими та задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачці її право на присвоєння окремого номеру на належне їй на праві спільної часткової власності майно, а також на врегулювання спору у позасудовому порядку.

Outcome: dismissed