Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

29.04.2022 [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду із позовом до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, Виконавчий комітет Зміївської міської рада Чугуївського району Харківської області про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з нею. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначила, що з 12 вересня 2014 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] від якого [INFO] народилася дитина - [PERSON] . Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 14 серпня 2020 року, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Позивач зазначає, що дитина зареєстрована та проживає разом з нею в будинку [ADDRESS] . Вона є працездатною особою, має статус фізичної особи-підприємця, працює, належним чином виконує свої батьківські обов`язки, виховує сина, піклується про нього, повністю забезпечує та утримує дитину, піклується про фізичний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, забезпечує дитині належний медичний догляд та лікування. Відповідач [PERSON] , чинить перешкоди у її спілкуванні з дитиною та не має змоги забезпечити сина належним вихованням. Враховуючи викладене, спір щодо місця проживання дитини, [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 16.05.2022 провадження у зазначеній справі відкрито та призначено підготовче засідання на 02.06.2021. 24.05.2022 до канцелярії суду від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, Виконавчий комітет Зміївської міської рада Чугуївського району Харківської області про визначення місця проживання дитини разом із батьком. На обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі у період з 12 вересня 2014 року по 14 серпня 2020 року, який розірвано рішенням Зміївського районного суду Харківської області. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Під час перебування у шлюбі сторони, на підставі договору оренди, проживали за адресою: [ADDRESS] . На початку 2020 року [PERSON] покинула сім`ю та за взаємною згодою син залишився проживати разом батьком за вищевказаною адресою. Батько у повному обсязі забезпечував умови проживання дитини, який є учнем першого класу Харківського приватного навчально-виховного комплексу "Авторська школа Бойка" Харківської області з 31.08.2021 та матеріальні витрати на утримання сина. Позивач за зустрічним позовом вказує на те, що син - [PERSON] фактично все своє життя проживає разом з ним, вони емоційно прив`язані одне до одного, батько користується у дитини авторитетом. Будь - яких перешкод матері у спілкуватися із сином місця не мало. Сам [PERSON] офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, має у власності рухоме та нерухоме майно, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, не судимий, не має наркотичної чи алкогольної залежності. Так, [PERSON] звернулася до Служби у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області із заявою про вирішення органом опіки та піклування спору щодо своєї участі у вихованні дитини та 12.05.2022 за участі спеціаліста органу опіки, сторонами було досягнуто домовленості щодо перебування сина щотижня з 10:00 години суботи до 16:00 години неділі з матір`ю, фактично на тих же умовах, що мали місце протягом усього часу після розірвання шлюбу. 14.05.2022 в суботу він о 10-00 годині передав сина [PERSON] , проте о 16-00 годині 15.05.2022 неділі, остання сина не повернула, на телефонні дзвінки не відповідала. За місцем реєстрації та проживання [PERSON] відсутня. З метою незаконного перетину кордону без згоди батька [PERSON] отримала дублікат свідоцтва про народження [PERSON] , достовірно знаючи про наявність оригіналу документа у позивача. 16.05.2022 [PERSON] звернувся до Служби у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, де спеціалісту служби [PERSON] в телефонній розмові повідомила, що за її рішенням син відтепер проживатиме разом з нею, вони з дитиною переїжджають. Враховуючи вищевикладене, факт того, що [PERSON] самостійно визначила місце проживання дитини, без його згоди, просив позовні вимоги задовольнити. 05.07.2023 до канцелярії суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Комлєва С.В. надійшов відзив на зустрічний позов, відповідно до якого представник позивача просив відмовити в задоволенні зустрічного позову [PERSON] з посиланням на те, що обставини викладені у ньому не відповідають дійсності. Так, [PERSON] створено такі умови, за яких мати не мала змоги безперешкодно спілкуватися з дитиною. З початком повномасштабної збройної агресії російської федерації на території України, місто Харків є не самим безпечним для проживання і [PERSON] захищаючи життя дитини прийняла рішення про вивіз сина - [PERSON] за межі України до Італії. Урядом Італії надається безкоштовне лікування, навчання у середньо освітньому закладі, безкоштовне житло та грошове забезпечення у розмірі 300 євро на людину на місяць. Крім того, [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець і продовжує працювати он-лайн отримуючи дохід, який дозволяє утримувати сина на достатньому рівні. Також представник позивача [PERSON] вказує на те, що договір оренди житла поданий в якості доказу [PERSON] нотаріально непосвідчений, а тому є нікчемним. Відповідачем за первісним позовом не надано доказів психологічної прихильності дитини до батька на що посилається останній (том 1 а.с 117-123). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 15.08.2022 прийнято до спільного розгляду зустрічний позов, залучено до матеріалів справи копію висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини, закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті на 29.09.2022. 29.09.2022 судове засідання відкладено за клопотанням представника відповідача до 18.10.2022. 18.10.2022 у судовому засіданні оголошено перерву за клопотанням як представника позивача так і представника відповідача до 08.11.2022. 08.11.2022 в зв`язку з викликом свідків у судовому засіданні оголошено перерву до 28.11.2022. 28.11.2022 судове засідання не проводилося у зв`язку з відсутністю в Зміївському районному суді Харківської області електропостачання, судове засідання призначено на 21.12.2022. 21.12.2022 судове засідання не проводилося у зв`язку з відсутністю в Зміївському районному суді Харківської області електропостачання, судове засідання призначено на 17.01.2023. 17.01.2023 у судовому засіданні оголошене перерву для виклику свідків, до 27.02.2023. 27.02.2023 судовий розгляд відкладено за клопотанням учасників справи. 14.03.2023 у судовому засіданні оголошено перерву до 22.03.2023. Позивач за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Додатково вказала, що за час проживання однією сім`єю [PERSON] застосовував до неї фізичне та психологічне насилля, що призвело до розірвання шлюбу. Дійсно за усною домовленістю з [PERSON] після розірвання шлюбу син - [PERSON] залишився проживати з батьком, а вихідні дитина проводила з нею. В подальшому відповідач почав перешкоджати їх із сином зустрічам. Після початку повномасштабної агресії та початку воєнних дій вона ініціювала питання виїзду дитини за межі Харківської області, а [PERSON] зауважив, що якщо буде така потреба він сам прийме відповідне рішення. Задля захисту дитини, у травні 2022 вона одноособово прийняла рішення про виїзд за межі України та виїхала до Італії, де вони проживають на даний час. Зазначила, що дитина забезпечена усім для неї необхідним, відвідує школу та додаткові гуртки. Представник позивача за первісним позовом адвокат Волков А.В. підтримав позицію своєї довірительки, позовні вимоги [PERSON] просив задовольнити в повному обсязі вважав, що виходячи з інтересів дитини місце проживання малолітнього [PERSON] повинно бути визначене з матір`ю. Відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним [PERSON] просив відмовити в задоволенні первісних позовних та задовольнити його зустрічний позов, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у зустрічному позові. Додатково пояснив, що за усною домовленістю з [PERSON] після розлучення син проживав разом з ним п`ять днів на тиждень, а два дні проживав разом з матір`ю. Він неухильно дотримувався їх домовленості щодо часу, розподілу обов`язків у вихованні дитини, будь-яких перешкод у спілкуванні сина з матір`ю не чинив, виховував його в дусі поваги до матері, займався усіма матеріальними аспектами потреб дитини та дбав про його душевний добробут, дитина дуже прив`язана до нього як і він до неї. Вважав, що [PERSON] на надано доказів того, що дитині буде краще проживати саме з нею, адже фактично с самого народження син проживав разом із ним. Крім того, з часу виїзду за межі України, [PERSON] позбавила його можливості спілкуватися з сином, не повідомляє їх точне місце перебування, не дає можливості спілкуватися з сином телефоном. Вважав, що сам факт того, що він не обізнаний про місце перебування дитини, умови його проживання тощо, порушує права малолітнього. Дитина внаслідок дій матері позбавлена того, що за роки життя наповнювало його життя, друзів, батька, бабусі, вчителів. Представник відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним адвокат Стець М.Л. повністю підтримав позицію свого довірителя, просив задовольнити зустрічний позов в повному обсязі та відмовити в задоволенні первісних позовних вимог. Представник третьої особи служби у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, [PERSON] підтримала зустрічні позовні вимоги, зазначила що питання про визначення місця проживання дитини було винесено на розгляд комісії за результатами розгляду якого, орган опіки та піклування вважає за доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом із батьком [PERSON] . Додатково пояснила, що з батьками були проведені бесіди за результатами яких встановлено, що дитина більш прихильна до батька, так як тривалий час проживала разом із ним, чого мати не спростовувала. Батько створював умови для спілкуватися сина з матір`ю, але дитина не завжди виявляла таке бажання. Службою у справах дітей між батьками було узгоджено питання щодо спілкування матері з дитиною у вихідні дні. В подальшому [PERSON] дитину батькові не повернула та виїхала за кордон. Представник виконавчого комітету Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, будучи своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не прибув, будь яких заяв про відкладення судового засідання до суду не надходило. За загальним правилом частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, представника органу опіки та піклування, допитавши свідків, дослідивши доводи позовної заяви, зустрічної позовної заяви, відзиву на зустрічний позов, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 12.09.2014 перебували в зареєстрованому шлюбі. [INFO] народилася дитина - [PERSON] . Шлюб розірвано рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 14 серпня 2020 року, яке набрало законної сили (том 1 а.с. 12-15, 16). З копії паспорту громадянина України, серії [NUMBER] , виданого 18.10.2014 на ім`я [PERSON] , [INFO] , вбачається, що позивач за первісним позовом [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с. 10). З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб, виданої 15.06.2022 начальником відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області Борко А. за № 616 вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований по [ADDRESS] (том 1 а.с. 125) 01.10.2022 між [PERSON] та [PERSON] , було укладено договір оренди частини житлового будинку з присадибною ділянкою, які розташовані за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с.337-239). [PERSON] здійснює свою професійну діяльність як фізична особа - підприємець, вказаний факт сторонами не спростовувався та її дохід за 1-2 квартал 2022 року без утриманого податку склав 91 208 грн 85 к. (Том 1 а.с. 126). Відповідно до копії паспорта громадянина України, серії [NUMBER] , виданого 31.07.2014 на ім`я [PERSON] , відповідач за первісним позовом [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с 27-29, 74-76). З копі Договору оренди житлового приміщення укладеного між [PERSON] та [PERSON] , 19.11.2018 вбачається, що квартирою [ADDRESS] , [PERSON] та члени його сім`ї користуються на платних умовах на підставі договору оренди, строк договору оренди житлового приміщення 8 років (том 1 а.с. 61-63). Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло від 27.11.1995 виданого згідно розпорядження від 24.11.1995 № 338, квартира [ADDRESS] належить на праві власності, в тому числі й [PERSON] (том 1 а.с. 90-91). З копії Трудової книжки на ім`я [PERSON] , серії [NUMBER] , дата заповнення 04.03.2013, копії Довідки від 09.05.2022 № 1 виданої ФОП [PERSON], вбачається що [PERSON] працює на посаді менеджера в ФОП [PERSON] з 01.04.2016 його дохід за період з 01.11.2021 по 30.04.2022 склав 27 200 грн (том 1 а.с. 77-79, 80). Відповідно до Довідки з психо-наркологічного кабінету наданої лікарем КНП Зміївської ЦРЛ Зміївської міської ради Харківської області [PERSON] , [PERSON] в наркологічному кабінеті на обліку не перебуває (том 2 а.с. 5). Судом встановлено, що після розірвання шлюбу дитина за рішенням обох батьків залишилась проживати разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За домовленістю мати мала спілкування з дитиною у вихідні дні. З Довідки наданої директором Харківського приватного навчально-виховного комплексу "Авторська школа Бойка"Харківської області Макагон О.Е. 14.05.2022 № 01-17/49, підписаної в тому числі і класним керівником [PERSON] , вбачається, що [PERSON] , [INFO] є учнем 1 класу Харківського приватного навчально-виховного комплексу "Авторська школа Бойка"Харківської області. З моменту його зарахування до приватного навчально-виховного комплексу, [PERSON] приводив і забирав батько, який також брав участь в його розвитку та вихованні. За час відвідування закладу хлопчик завжди був охайний, спокійний та врівноважений, всі матеріальні витрати на утримання дитини в школі забезпечував батько, який завжди цікавився станом здоров`я, поведінкою та участю [PERSON] в навчально-виховному процесі, його взаємовідносинами з іншими дітьми. Фізичний та розумовий розвиток дитини відповідає віковим особливостям, всі психічні процеси сформовані за віком (том 1 а.с. 64). Відповідно до копії пояснень [PERSON] наданих на адресу начальника Служби у справах дітей Зміївської міської ради Корчагіній М. 12.05.2022 [PERSON] батько дитини - [PERSON] не заперечує проти спілкування дитини з матір`ю з 10:00 години суботи до 16:00 години неділі кожного тижня, при бажанні дитини. [PERSON] відповідно до наданих начальнику Служби у справах дітей Зміївської міської ради Корчагіній М. 12.05.2022 пояснень, зобов`язалася повернути сина - [PERSON] за місцем проживання батька по [ADDRESS] о 16:00 годині ннділі (том 1 а.с. 82, 84). Разом з тим, відповідно до пояснень [PERSON] наданих на адресу начальника Служби у справах дітей Зміївської міської ради Корчагіній М. 16.05.2022 виконуючи взяті на себе обов`язки він передав дитину матері [PERSON] о 10:00 годині в суботу та мав забрати сина [INFO] о 16:00 годині, але мати дитину не повернула, на телефонні дзвінки не відповідає, контакту з дитиною батько не має, місце знаходження дитини невідоме. Вважає, що мати могла вивезти дитину за межі України без його згоди (Том 1 а.с. 83). В ході судового розгляду допитані свідки: Так, свідок [PERSON] , показав суду, що є батьком [PERSON] . Після укладення шлюбу та з моменту народження онука, [PERSON] та [PERSON] з дитиною проживали разом з ними. Мати виконувала свої обов`язки щодо виховання дитини, батько працював, коли онукові виповнилося три роки родина переїхала до м. Харків, де мешкали в орендованій квартирі до часу розлучення. Після розірвання шлюбу дитина проживала з батьком, дочка брала його на вихідні. Зі слів дочки колишній зять не дозволяв їй бачитися із сином, чинив перешкоди. На початку війни [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та мати [PERSON] проживали у належному йому будинку, в подальшому переїхали з онуком до квартири по [ADDRESS] . [PERSON] любить обох батьків. Допитана в судовому засіданні 14.03.2023, в якості свідка [PERSON] показала, що є матір`ю [PERSON] . Під час подружнього життя дочка піклувалась про дитину, а колишній зять поводився агресивно, вчиняв сварки, в тому числі й в присутності онука. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишився з батьком, оскільки [PERSON] потрібно було влаштуватися. В подальшому дочка влаштувалась на роботу, орендувала житло. За їх домовленістю, оскільки у [PERSON] був автомобіль, вирішено, що п`ять днів на тиждень [PERSON] буде проживати з батьком, а два дні у вихідні з мамою. [PERSON] це влаштовувало до поки [PERSON] не почав обмежувати її у спілкуванні з сином. На початку війни вся родина мешкала в одному будинку і дочка зверталась до колишнього зятя з повідомлення про намір виїзду з дитиною за кордон. В подальшому [PERSON] прийняла одноособове рішення виїхати за межі України, забрала у [PERSON] сина і вони виїхали до Італії. В Італії дитина ходить в школу, в басейн, має друзів, вчить мову. [PERSON] забезпечений усім необхідним для навчання та проживання. Свідок [PERSON] , є матір`ю [PERSON] . В судовому засіданні остання показала, що її син завжди з самого народження піклувався про добробут онука, у них були добрі стосунки та почуття любові. [PERSON] забезпечував сина всім необхідним: найкращий садочок, школа, іграшки, завжди піклувався про сина та пишався ним. Після розлучення, за згодою матері дитини, [PERSON] залишився проживати разом з [PERSON] , а вона допомагала у побуті. Були випадки, що на протязі всього тижня [PERSON] жодного разу не телефонувати [PERSON] , в свою чергу [PERSON] не хотів їхати на зустріч до матері. Спору за час проживання [PERSON] з [PERSON] з приводу його виховання чи проживання у батьків не було. З початком військових дій син прийняв рішення переїхати з м. Харків до м. Зміїв. [PERSON] повідомляла, що хоче виїхати та вивезти сина з країни, мовляв тут небезпечно та немає ніякої перспективи на майбутнє. [PERSON] зазначав, що в разі критичної необхідності сам вивезе їх до кордону, а його друзі прихистять їх в одній з країн Європи. В подальшому колишня невістка забрала дитину та не повідомивши батька поїхала за кордон, як на її думку, задля помсти [PERSON] , оскільки син для [PERSON] є найдорожчою людиною. Допитаний в судовому засіданні 17.01.2023, в якості свідка [PERSON] показав суду, що товаришує з [PERSON] останні два роки. Перебуваючи на місцем його проживання йому стало відомо, що [PERSON] мешкає разом із сином та своєю матір`ю [PERSON] . Стосунки у [PERSON] з сином теплі та дружні, [PERSON] відносився до батька з великою любов`ю та повагою. Дитина була забезпечена всім необхідним. Щодо відносин матері та дитини нічого пояснити не зміг. Свідок [PERSON] , показала, що є сусідкою матері [PERSON] - [PERSON] в м. Зміїв. [PERSON] знає з народження і у спілкуванні з дитиною між ними склалися теплі стосунки. Одного разу вони разом відпочивали на морі, поїздку їм організував [PERSON] на сім днів. Через п`ять днів [PERSON] захворів і [PERSON] одразу ж приїхав і забрав їх додому. [PERSON] про хворобу сина вони також повідомили, але вона не відреагувала. Вказала, що вихованням дитини займався [PERSON] , який завжди проводив час з сином та має до дитини почуття любові. Аналізуючі відомості повідомлені свідками, суд дійшов висновку про відсутність сумнівів у достовірності та правдивості фактів, повідомлених ними, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства"кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства"на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Відповідно до частини 4 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частини першої, другої статті 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) суд дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 161 Сімейного кодексу України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року, заява № 31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі статті 141 Сімейного кодексу України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що позивач не заперечує проти спілкування сина з матір`ю. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком, ніж з матір`ю. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Згідно зі статтею 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866 (далі - Порядок), органами опіки та піклування є районні, районні у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у м. Києві та м. Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад. Пунктом 72 Порядку вказано, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Зміївською міської радою, як органом опіки та піклування, враховано обставини, передбачені вищевказаним Порядком на підстав яких 07.07.2022 за № 01-14/1457зроблено висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] (том 1 а.с. 154-155). Відповідно до статті 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання. Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до положень статті 12 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що її стосується, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Судом було вжито заходів щодо заслуховування думки малолітнього [PERSON] , 2015 року народження. Так, в судовому засіданні 27.02.2023 в режимі відеоконференції з особистого кабінету [PERSON] , за участі психолога Центру надання соціальних послуг Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області [PERSON] , з`ясовувалася думка малолітнього [PERSON] щодо його бажання проживати з одним із батьків. Беззаперечного висновку щодо думки малолітнього [PERSON] чи його прихильності до одного із батьків судом зроблено не було. Крім того, за результатами бесіди проведеної з дитиною психологом [PERSON] , останньою в судовому засіданні зроблено висновок, що відповіді надані [PERSON] не були вільні в своєму судженні та сформовані під впливом проживання дитини з матір`ю, деякі висловлювання дитини не є властивими його віку є заученими чи нав`язаними. Таку саму думку підтримала і представник служби у справах дітей [PERSON] , яка була присутня в судовому засіданні під час бесіди психолога [PERSON] з [PERSON] . Згідно із частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, на підтвердження доводів того, що спільна дитина сторін [PERSON] , [INFO] має емоційно більшу прихильність до матері, суду надано Висновок психологічного обстеження датований 26.10.2022 (том 1 а.с. 230-233), який було зроблено на запит представника позивача за первісним позовом адвоката Волкова А.В. Психологом [PERSON] зроблено висновок, що [PERSON] має позитивну особисту прихильність до мами [PERSON] ; психоемоційний розвиток [PERSON] відповідає віковим нормам, що є ознакою того, що розвитком хлопчика займалася мама; у [PERSON] прослідковується негативне та тривожне ставлення до батька, яке склалося при безпосередньому контакті з батьком; спогади [PERSON] про батька на підсвідомому рівні викликають тривожність, спостерігаються наслідки ознак травматичних подій. Вказаний висновок, на розсуд суду, є неналежним доказом оскільки до вказаного висновку не додано повноважень психолога на проведення такого виду дослідження, не надано доказів на підтвердження того, що психолог [PERSON] здійснює свою професійну діяльність в сфері дитячої психології та безпосередньо веде таку практику, відсутні реквізити, які дають змогу ідентифікувати психолога, а наявність диплому за спеціалізацією "Практичний психолог" не є беззаперечним підтвердженням компетентності психолога [PERSON] у сфері дитячої психології. Крім того, суд звертає увагу, що до висновку не було додано матеріалів на підставі яких психологом проведено дослідження. Також суд критично ставиться до такого висновку і з огляду на те, що опитування дитини та проведення з нею роботи за переліченими у висновку методиками проводилося в режимі он-лайн за допомогою програми "Zoom", що не сприяє встановленню тісного контакту психолог-дитина. Сумніви щодо об`єктивності проведеного обстеження та результатів такого дослідження, з посиланням на порушення порядку його проведення, було висловлено також і психологом [PERSON] яка приймала участь в судовому засіданні 27.02.2023. Також дані висновку спростовуються й рецензією, зробленою психологом-консультантом, дійсним членом ГС "Національна психологічна асоціація"Катковою Н.В. на запит представника відповідача за зустрічним позовом - адвоката Стець М.Л., відповідно до якої висновки зроблені психологом [PERSON] не є ревалентними проведеному дослідженню (том 2 а.с. 18-33) До відомостей Акту обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , складеного 19.10.2022 депутатом Зміївської міської ради Харківської області Кайдан Ю.І. (том 1 а.с. 236) суд ставиться критично, оскільки [PERSON] з матір`ю та сином виїхала за межі України у травні 2022 року, а від так, на час проведення такого обстеження, а ні дитина, а ні мати за вказаною адресою не проживали. Крім того, органами до компетенції яких віднесено встановлення таких висновків як визначення сприятливих умов для проживання чи перебування дитини є органи опіки та піклування, представники служб у справах дітей, а не депутати міської ради. Відомості про умови проживання малолітнього на час його перебування за межами України відсутні. Щодо тверджень [PERSON] з приводу застосування насилля психологічного та фізичного характеру її колишнім чоловіком та батьком дитини [PERSON] , суд вважає такі посилання не доведеними та безпідставними, оскільки на їх підтвердження належних та допустимих доказів не надано, як і не надано доказів того, що [PERSON] зверталася з відповідними скаргами та заявами на дії [PERSON] до компетентних органів. Надана [PERSON] копія висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи № 883-2019 від 01.07.2019, складеного на підставі її заяви не є беззаперечним доказом застосування [PERSON] відносно неї насилля фізичного характеру, а є лише вказує на наявність легких тілесних ушкоджень у вигляді синців на руках та правій нозі. Слід також зауважити, що вказаний факт не став перешкодою для прийняття [PERSON] рішення щодо проживання сина - [PERSON] разом із батьком після їх розлучення. В ході судового розгляду встановлено та не спростовувалось сторонами у справі, що рішення про виїзд за межі України з дитиною прийнято [PERSON] одноособово, без повідомлення про це батька дитини. З часу перебування [PERSON] в Італії батько дитини позбавлений можливості спілкування з сином, що вказує на умисні дії матері щодо усунення батька від спілкування з дитиною та порушення інтересів малолітнього. Посилання [PERSON] на небезпеку перебування дитини у м. Харків під час активної фази бойових дій, є слушними, проте такі доводи не можуть бути визнані підставою для задоволення позову з огляду на те, що на території м Зміїв Харківської області де, за ініціативою [PERSON] , проживала родина з дитиною після початку воєнного стану, бойових дій місця не мало. Рішення про виїзд за кордон позивач за первісним позовом прийняла у травні 2022 року, тобто після спливу трьох місяців після початку агресії, що ставить під сумнів дійсність її намірів у виді забезпечення безпеки сина. Крім того, суд врахував, що до суду не надано об`єктивних доказів нехтування батьком питаннями безпеки дитини настільки, наскільки це було об`єктивно можливим в умовах воєнних дій. У постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) сформульовано висновок, згідно якого вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності. Зазначених критеріїв моральних якостей батька як вихователя не виявлено. Слід зауважити, що виділити більш високі моральні якості чи етичні риси одного із батьків можливості немає, оскільки [PERSON] та [PERSON] за критеріями поведінки, освіти, рівня та способу життя, матеріального забезпечення, тощо є рівнозначними особистостями. На розсуд суду між колишнім подружжям має місце емоційне відчудження, використання психологічного впливу одне на одного в тому числі й за рахунок малолітньої дитини. Як встановлено мати після розлучення свідомо погодилась на постійне проживання дитини разом з батьком. [PERSON] не надано до суду належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідач за первісним позовом чинив будь-які перешкоди їй у спілкуванні, побаченні з сином чи вихованні. Мати дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. Презумпція виключно на користь матері в справах про опіку над дитиною не підтримується ані практикою на рівні ООН після прийняття Декларації, ані судовою практикою ЄСПЛ і не відповідає позиції Ради Європи і більшості держав-членів. На сьогоднішній час методологія з такою презумпцією, яку можна відхилити лише за «виняткових обставин», більше не є раціональною в частині прав, що гарантуються Конвенцією. Основна думка полягає в тому, що ця презумпція, за відсутністю доказів на користь зворотного, розглядає проживання дитини з батьком як таке, що не відповідає найкращим інтересам дитини. Рада Європи декілька разів засуджувала нерівне ставлення до батьків і наголошувала на тому, що роль батька щодо дітей необхідно краще визнавати і належно цінувати. Наприклад, у своїй Постанові 2079 (2015) щодо "Рівності і спільної батьківської відповідальності: роль батька"[PERSON] наголосила на важливості "подолання гендерних стереотипів щодо ролей, які приписуються жінкам і чоловікам у сім`ї"як "відображення соціологічних змін, що відбулися впродовж останніх п`ятдесяти років з огляду на організацію приватної сфери і сім`ї". На час ухвалення рішень судам не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж визначення його проживання разом з батьком у звичному для нього середовищі, з урахуванням того факту, що переважну більшість часу [PERSON] все ж таки проживав з батьком. [PERSON] та її представник не надали суду переконливих доказів на підтвердження того, що проживання дитини з батьком буде суперечити найкращому забезпеченню інтересів дитини. З урахуванням наведеного, розуміючи, що спір стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки не дійшли спільного рішення, проаналізувавши обставини справи, приймаючи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, враховуючи поведінку сторін в ході розгляду справи, висновок органу опіки та піклування,

Outcome: approved