Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

03 квітня 2023 року до суду надійшла заява [PERSON] про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України. Заява мотивована тим, що в неї з [PERSON] в місті Сімферополь Автономної Республіки Крим [INFO] народилася дочка - [PERSON] . Факт народження дитини підтверджується виписним епікризом (із акушерського стаціонара) та свідоцтвом про народження, які видані окупаційною владою і не відповідають вимогам діючого законодавства України. Вказуючи, що територія, де народилися дитина, тимчасово непідконтрольна Україні внаслідок окупації, у зв`язку з чим вона не може зареєструвати в органах державної реєстрації актів цивільного стану факт народження дитини та отримати свідоцтва про народження дитини встановленого законодавством України зразка, просила встановити факт народження дитини на тимчасово окупованій території України. У судове засідання всі учасники справи не з`явилися, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені. У поданій до суду заяві про встановлення факту народження дітей на тимчасово окупованій території України адвокат Мартинюк Ю.С. просила розглядати справу без її участі та за відсутності заявниці (а. с. 2 на звороті). Представник заінтересованої особи про причини неявки суд не повідомляв, клопотань не подавав. Відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Всебічно, повно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного процесуального кодексу України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Частиною третьою статті 317 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що в рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Відповідно до статті 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно з частиною четвертою статті 49 Цивільного кодексу України реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частин першої, другої статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків або за заявою, поданою в електронній формі. Підставою для здійснення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження (частина четверта статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»). В абзаці сто двадцять шостому пункту 8 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 (далі - Правила), зазначено, що державну реєстрацію народження на підставі рішення суду про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України проводить відділ державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду в день надходження такого рішення в паперовій формі або будь-який відділ державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника в день отримання рішення суду у спосіб, передбачений абзацами п`ятим, шостим пункту 3 глави 1 розділу II цих Правил. Згідно з підпунктом «в» пункту 12 глави 1 розділу III Правил у разі встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України підставою для внесення відомостей про батьків дитини є відповідне рішення суду, яким встановлені такі дані. Частинами другою, третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Наведені вище положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» дають підстави для висновку, що документи, видані на тимчасово окупованій території України незаконними органами та їх посадовими чи службовими особами, є недійсними і не створюють правових наслідків, за винятком документів, що підтверджують, зокрема факт реєстрації шлюбу та народження. Водночас Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правила не містять спеціальної норми права щодо порядку державної реєстрації народження на тимчасово окупованій території України відповідними органами державної реєстрації актів цивільного стану без рішення суду про встановлення такого факту, що унеможливлює встановлення факту народження та здійснення державної реєстрації народження в позасудовому порядку. Такий висновок в аналогічній категорії справ викладений у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 759/7001/22 (провадження № 61-9254св22). За змістом частини другої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими російською федерацією з 20 лютого 2014 року. Судом встановлено, що заявниця народилася [INFO] в місті Судак Автономної Республіки Крим та є громадянкою України, що підтверджується її паспортом (а. с. 4). Під час проживання у тимчасово окупованій Автономній Республіці Крим 04 червня 2016 року заявниця одружилася з [PERSON] та взяла прізвище чоловіка - [PERSON] (а. с. 6). [PERSON] є громадянином російської федерації, що підтверджується його паспортом (а. с. 5). [PERSON] народилася [INFO] в місті Сімферополь Автономної Республіки Крим, що підтверджується виписним епікризом (із акушерського стаціонара) та свідоцтвом про народження (а. с. 7, 8). Зі змісту вказаних документів видно, що матір`ю дітей є [PERSON] , [INFO] , а батьком - [PERSON] , [INFO] . Звертаючись до суду із цією заявою заявниця вказувала, що встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України необхідне для реєстрації народження дитини у державних органах реєстрації актів цивільного стану України, оскільки видані окупаційною владою документи не мають юридичної сили на території України. Аналіз на оцінка вказаних вище документів, виданих російським органом реєстрації актів цивільного стану та російським медичним закладом, як доказів, дає підстави для висновку, що зазначені у них відомості об`єктивно й достовірно підтверджують факт народження дитини - [PERSON] , саме на тимчасово окупованій території України. Європейський суд з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia») з посиланням на Консультативний висновок Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case) наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Cyprus v. Turkey», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального, процесуального й міжнародного права, а також враховуючи, що надані заявницею документи на підтвердження факту народження дитини на тимчасово окупованій території України є належними та достатніми, встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, то суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є підставною та її належить задовольнити. Відповідно до вимог частини четвертої статті 317, пункту 8 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved