Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення часток подружжя у спільній. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Томаківським Райбюро РАЦС Дніпропетровської області від 30.12.1966року, її батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Зазначені відомості підтверджуються Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого Томаківським Райбюро РАЦС Дніпропетровської області 27.08.1966року (на російській мові), згідно якого [PERSON] та [PERSON] 27.08.1966р. одружились, актовий запис за № 28. Батько позивача - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30.07.2010р. Мати позивача - [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.07.2019р. Згідно рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27.09.2021року, яке набрало законної сили 27.10.2021 року (справа №195/1606/21), встановлено наступні юридичні факти: 1) факт родинних відносин між мною, донькою, [PERSON] та моїм батьком, [PERSON] , який помер [INFO] ; 2) факт шлюбних відносин між моїми батьками: [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] ; 3) факт належності правовстановлюючих документів моєму батьку - [PERSON] , який помер [INFO] : Свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок [NUMBER] від 30.09.1988 р., зареєстрованого Марганецьким МБТІ за №1-272, та Державного акта на право приватної власності на землю серії ДП Тм № 004248 від 13.11.1996р., зареєстрованого в Книзі записів актів на право приватної власності на землю за №211/273, у якому невірно зазначено місцезнаходження земельної ділянки: замість вірного « [ADDRESS] », вказано невірно « [ADDRESS] ». Якщо обоє подружжя є померлими на час оформлення спадкових прав іншими спадкоємцями, частки у спільній сумісній власності подружжя на майно мають визначатися у судовому порядку. Тому, дана обставина стала підставою звернення позивача до суду з цього питання. Позивач подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Крім того, судовий збір просить із відповідача не стягувати. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Томаківським Райбюро РАЦС Дніпропетровської області від 30.12.1966року, батьками позивача є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Зазначені відомості підтверджуються Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого Томаківським Райбюро РАЦС Дніпропетровської області 27.08.1966року (на російській мові), згідно якого [PERSON] та [PERSON] 27.08.1966р. одружились, актовий запис за № 28. Батько позивача - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30.07.2010р. Мати позивача - [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.07.2019р. Згідно рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27.09.2021року, яке набрало законної сили 27.10.2021 року (справа №195/1606/21), встановлено наступні юридичні факти: 1) факт родинних відносин між мною, донькою, [PERSON] та моїм батьком, [PERSON] , який помер [INFO] ; 2) факт шлюбних відносин між моїми батьками: [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] ; 3) факт належності правовстановлюючих документів моєму батьку - [PERSON] , який помер [INFO] : Свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок [NUMBER] від 30.09.1988 р., зареєстрованого Марганецьким МБТІ за №1-272, та Державного акта на право приватної власності на землю серії ДП Тм № 004248 від 13.11.1996р., зареєстрованого в Книзі записів актів на право приватної власності на землю за №211/273, у якому невірно зазначено місцезнаходження земельної ділянки: замість вірного « [ADDRESS] », вказано невірно « [ADDRESS] ». Позивач та відповідач - [PERSON] , який є її рідним братом, прийняли спадщину після смерті своїх батьків - [PERSON] та [PERSON] шляхом подання заяв про прийняття спадщини у визначений законом строк, але свідоцтва про право на спадщину ними не отримані, так як належні документи, які потрібні для відповідного оформлення спадщини, були не в порядку, необхідно було встановити юридичні факти та визначити частки батька та матері у їх спільному майні, набутого ними за життя в період перебування у шлюбі. Згідно рішення суду, був встановлений факт належності [PERSON] правовстановлюючих документів : Свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок № [NUMBER] від 30.09.1988р., зареєстрованого Марганецьким МБТІ за № 1-272, та Державного акта на право приватної власності на землю серії ДП Тм №004248 від 13.11.1996р., зареєстрованого в Книзі записів актів на право приватної власності на землю за № 211/273, який, у свою чергу, засвідчує право спільної сумісної власності померлих батьків з частками по кожного на нерухоме майно - житловий будинок та земельну ділянку загальною площею 0,37 га, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Пленум Верховного Суду України в постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» п. 23, роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За нормами ст. 22 КпШС України та ст. 16 Закону України «Про власність» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу (ст.28 КпШС України). Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виходячи із принципу рівності часток подружжя, суд вважає за необхідне визначити, що частки кожного із подружжя складають по 1/2. Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На підставі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі Гл.10, 11 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 282/20595 від 22.02.2012р. (надалі - Порядок) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Згідно п.4.22. Гл.11 Порядку при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя,з`ясовує, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя. Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до пункту 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до пункту 3.1. роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить суд не стягувати з відповідача на свою користь судовий збір, тому суд вважає можливим звільнити відповідача від відшкодування таких витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved