Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

В вересні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Національної академії Державної прикордонної служби імені Богдана Хмельницького про визнання незаконним та скасування наказів та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що наказом Національної Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького №232-ос від 21 березня 2022 року до неї, старшого викладача кафедри психології, педагогіки та соціально - економічних дисциплін [PERSON] , за грубе порушення трудової дисципліни, згідно п.2 ст. 147 КЗпП України було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи за п.4 ст. 40 КЗпП України ( за прогули без поважних причин). Наказом Національної Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького №233-ОС про особовий склад від 22 березня 022 року (п.2 розділу II) її, було звільнено за прогули без поважних причин, 11 березня 2022 року на підставі наказу ректора Національної академії №232-ос від 21.03.2022 року. Ознайомившись з наказом про дисциплінарні стягнення та з наказом про звільнення, з матеріалами, які були зібрані та слугували підставами винесення оскаржуваних наказів, вважає, що вони підлягають скасуванню, оскільки винесені з порушеннями норм і вимог трудового законодавства, що призвело до порушення її конституційного права на працю. 24 лютого 2022 року розпочалось повномасштабне вторгнення військ російської федерації на територію України. Ворожі війська наближались до Києва, виникла реальна загроза захопленню столиці. Окрім того, ворожа авіація здійснювала бомбардування житлових районів міста Києва. У місті Києві проживала її донька з сім"єю. Її чоловік є військовослужбовцем і з початку військової агресії він став на захист Батьківщини. Її донька з чотирирічною онукою залишилась у небезпеці. Вони прийняли рішення з донькою про її негайну евакуацію і вона запевнила її що допоможе у переїзді з маленькою донькою до [PERSON] , де вони будуть перебувати у безпеці. 25 \~ \~ \~ \~лютого 2022 року вона в телефонному режимі зв`язалась з начальником кафедри психології, педагогіки та соціально-економічних дисциплін і повідомила про те, що має намір використати кілька днів відгулів, які мала. 26 лютого 2022 року вона разом із донькою та онукою перетнула кордон України з Румунією та приїхали до міста Бухаресту, де й знайшли прихисток. Кількаденне перебування з донькою та онукою в [PERSON] показало, що доньці дуже складно проживати у чужій країні та ще й маленькою дитиною. Окрім того психоемоційний стан доньки дуже погіршився. Все це було викликано тим, що вона пережила бомбардування Києва, їй вдалось виїхати з Києва з маленькою дитиною на руках у той час, як ворожі танки уже розстрілювали людей при спробах евакуюватися, її чоловік - батько дитини, залишився в Україні виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Батьківщини. Ці обставини змусили її прийняти рішення про те, що вона повинна бути поруч зі своєю донькою та онукою і подбати про їх психічне та фізичне здоров`я, про їх безпеку і добробут. Прийнявши таке рішення вона 01 березня 2022 року надіслала електронним листом Заяву, у якій, з поясненням причин такого рішення, просила надати щорічну основну відпустку за 2022 рік з 28 лютого 2022 року терміном на 30 днів. Окрім того вона в телефонному режимі зв"язалась з начальником кафедри та повідомила, що у випадку відмови у наданні їй чергової відпустки просить надати їй відпустку за власний рахунок. На її заяву вона не отримала жодної відповіді. В подальшому у групі викладачів НАДПСУ ім. Б. Хмельницького з`явилось повідомлення про те, що її виключено зі списку гарнізону та звільнено. Жодних офіційних документів, запитів, повідомлень, в т.ч. наказів вона не отримувала. Після повернення в Україну вона прибула до Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького де їй 26 липня 2022 року було видано трудову книжку. При видачі трудової книжки їй не було надано наказ про її звільнення, відтак вона написала заяву, в якій просила надати їй копію наказу про звільнення та копії документів які слугували підставою винесення такого наказу. 09 серпня 2022 року поштовим листом вона отримала копію Наказу № 233-ОС від 22 березня 2022 року про звільнення, за прогули без поважних причин, 11 березня 2022 року на підставі наказу ректора Національної академії №232-ос від 21.03.2022 року. Вважаю такі рішення незаконними, виходячи з такого : Її відсутність на робочому місці 11.03.2022 року та 14.03.2022 року була викликана існуванням потенційної і реальної загрози життю та здоров`ю її доньки та онуки, що проживали у місті Києві через військову агресію російської федерації, запровадженням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 року, про що нею було в телефонному режимі повідомлено начальника кафедри [PERSON] 26.02.2022 року. Відтак вона була відсутня на робочому місці з поважних причин, зумовленими внаслідок ведення воєнних дій та пов"язаних з ними обставин, що зумовили необхідність збереження життя та здоров"я її доньки та онуки. Окрім того, нею 01.03.2022 року було подано заяву з роз`ясненням ситуації, яка склалась у її родині, з поясненням поважності причин, в якій вона просила надати їй чергову не використану щорічну відпустку. Проводячи службове розслідування щодо її відсутності на робочому місці та вирішуючи питання про накладення на неї дисциплінарного стягнення ніхто з керівництва НАДПСУ не повідомив її про таке розслідування та не зажадали від неї пояснень щодо причин її відсутності, тим самим було порушено вимоги трудового законодавства щодо порядку накладення дисциплінарного стягнення на працівника. При обранні виду стягнення не було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню її роботу - те, що вона неодноразово нагороджувалась грамотами, преміями, подяками. Окрім того згідно викладеного в Наказі №233-ОС від 22.03.2022 вказано " припинити трудовий договір та звільнити : 2. [PERSON] , старшого викладача кафедри психології, педагогіки та соціально - економічних дисциплін факультету забезпечення оперативно - службової діяльності, за прогули без поважних причин, 11 березня 2022 року." Відповідно до даного Наказу було зроблено запис у її трудовій книжці серії [NUMBER] пунктом 22 де зазначено "дата -11.03.2022 Припинити трудовий договір та звільнити з роботи за прогул без поважних причин, п.4 ст. 40 КЗпП України, підстава - Наказ №233-ОС від 22.03.2022 р.". Відтак її було звільнено 11.03.2022, тобто у переддень винесення наказу № 233- ОС про її звільнення, таким чином, враховуючи цю обставину, є очевидним, що її звільнення відбулось з порушенням вимог КЗпПУ, що в свою чергу є підставою для скасування Наказу №233-ОС від 22.03.2022 р. Також, при вирішенні питання щодо надання згоди на її звільнення, Профспілковий комітет НАДПСУ провів розгляд цього питання без повідомлення її, чим позбавив можливості бути присутньою на засіданні профспілкового комітету особисто чи через свого представника, надати свої пояснення. Таким чином подання ректора було розглянуто за її, відсутності. З врахуванням наведеного, позивач просить: визнати незаконним та скасувати Наказ №232-ос від 21.03.2022 Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького про застосування до старшого викладача кафедри психології, педагогіки та соціально - економічних дисциплін Топольицької Галини дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи за п.4 ст. 40 КЗпП України; визнати незаконним та скасувати п.2 розділу II Наказ №233-ОС від 22.03.2022 Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького про припинення трудового договору та звільнення [PERSON] , старшого викладача кафедри психології, педагогіки та соціально - економічних дисциплін факультету забезпечення оперативно- службової діяльності, за прогули без поважних причин, 11 березня 2022 року та поновити її на роботі на посаді старшого викладача кафедри психології, педагогіки та соціально - економічних дисциплін факультету забезпечення оперативно- службової діяльності з 12.03.2022 по 30.08.2022; стягнути з Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького на користь [PERSON] 131 365, 60 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задоволити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, суду пояснив, що наказ є правомірним і не суперечить чинному законодавству. В лютому 2022 року позивачці було надано частину відпустки, решта мала бути надана згідно графіку в липні. Інших заяв від позивачки не надходило. Про засідання профспілкового комітету позивача повідомляли в телефоному режимі. Крім того, позивач проживала в м.Хмельницькому, відповідно до ситуації на той час бойові дії на території Хмельницької області не відбувались. З врахуванням наведеного просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 вересня 2003 року [PERSON] було прийнято на роботу до Національної академії Державної прикордонної служби України на посаду викладача кафедри соціально - економічних дисциплін, згідно трудового договору від 01.09.2003р. 01 вересня 2020 року [PERSON] , переведено на посаду старшого викладача кафедри психології, педагогіки та соціально - економічних дисциплін Національної академії Державної прикордонної служби України, згідно Наказу від 31.08.2020 року. 27 серпня 2021року з [PERSON] , укладено Контракт згідно якого було прийнято на роботу на кафедру психології, педагогіки та соціально - економічних дисциплін факультету забезпечення оперативно - службової діяльності на посаду старшого викладача. Відповідно до п. 7. Контракту термін дії контракту визначено з серпня 2021 року до 31 серпня 2022 року. Наказом Національної Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького №82-вв від 25 лютого 2022 року старшому викладачу кафедри психології, педагогіки та соціально - економічних дисциплін [PERSON] було надано частину щорічної відпустки за відпрацьований робочий рік тривалістю 10 календарних днів, з 28.02.2022 року по 10 березня 2022 року. 11 \~ \~ \~ \~березня 2022 року Начальником кафедри психології, педагогіки та соціально- економічних дисциплін В. Мірошніченко, в присутності професора кафедри психології, педагогіки та соціальних дисциплін [PERSON] , доцента кафедри [PERSON] , доцентів кафедри [PERSON] , [PERSON] , голови профспілкової організації [PERSON] було складено акт про те, що 11 березня 2022 року старший викладач кафедри працівник [PERSON] протягом робочого дня була відсутня на роботі. Додатково в телефонному режимі [PERSON] пояснила свою відсутність на робочому місці виїздом за кордон. Також начальник кафедри психології, педагогіки та соціально - економічних дисциплін [PERSON] подала рапорт на ім`я Начальника факультету забезпечення оперативно службової діяльності полковнику [PERSON] , про те, що 11 березня 2022 року старший викладач кафедри працівник [PERSON] не перебувала на робочому місці з 8:30 до 16:42 годин. З телефонної розмови з працівником Г.Топольницькою дізналася, що вона знаходиться за кордоном ( в Румунії). 14 березня 2022 року Начальником кафедри психології, педагогіки та соціально- економічних дисциплін [PERSON] , в присутності професора кафедри психології, педагогіки та соціальних дисциплін [PERSON] , доцента кафедри [PERSON] , доцента кафедри [PERSON] , старшого викладача кафедри [PERSON] , Голови профспілкового комітету [PERSON] було складено акт про те, що 14 березня 2022 року старший викладач кафедри працівник [PERSON] протягом робочого дня була відсутня на роботі. Додатково в телефонному режимі [PERSON] пояснила свою відсутність на робочому місці виїздом за кордон. Також начальник кафедри психології, педагогіки та соціально - економічних дисциплін [PERSON] подала рапорт на ім"я Начальника факультету забезпечення оперативно службової діяльності полковнику [PERSON] , про те, що 14 березня 2022року старший викладач кафедри працівник [PERSON] не перебувала на робочому місці з 8:30 до 16:42 годин. З телефонної розмови з працівником Г.Топольницькою дізналася, що вона знаходиться за кордоном (в Румунії). 16 березня 2022 року відбулось засідання профспілкового комітету Національної академії Державної прикордонної служби України, на якому розглядалось подання ректора НАДПСУ про отримання згоди на звільнення працівника [PERSON] старшого викладача кафедри психології, педагогіки та соціально - економічних дисциплін. Згідно Протоколу №1556 від 16.03.2022 року засідання профспілкового комітету НАДПСУ члени профкому на своєму засіданні постановили надати згоду на розірвання трудового договору та звільненні [PERSON] за п.4 ст. 40 КЗпП України ( за прогули без поважних причин). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що питання щодо надання згоди на звільнення [PERSON] розглядалось на засіданні профкому, останню повідомляли по телефону через колегу, оскільки вона була за кордоном, у зв`язку із цим письмово не повідомляли. Наказом Національної Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького №232-ос від 21 березня 2022 року до старшого викладача кафедри психології, педагогіки та соціально - економічних дисциплін [PERSON] , за грубе порушення трудової дисципліни, згідно п.2 ст. 147 КЗпП України було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи за п.4 ст. 40 КЗпП України ( за прогули без поважних причин). Наказом Національної Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького №233-ОС про особовий склад від 22 березня 2022 року (п.2 розділу II) припинено трудовий договір та звільнено [PERSON] , старшого викладача кафедри психології, педагогіки та соціально - економічних дисциплін факультету забезпечення оперативно - службової діяльності, за прогули без поважних причин, 11 березня 2022 року на підставі наказу ректора Національної академії №232-ос від 21.03.2022 року. Вказані обставини підтверджуються: трудовим договором від 01.09.2003р.; копією трудової книжки серія [NUMBER] [PERSON] ; контрактом з працівником від 27.08.2021р.; наказом Національної Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького №82-вв від 25 лютого 2022 року; актами від 11.03.2022р. та 14.03.2022р.; рапортами від 12.03.2022р. та від 15.03.2022р.; наказами Національної Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького №232-ос від 21 березня 2022 року та №233-ОС про особовий склад від 22 березня 2022 року. Відповідно до статті 139 КЗпП України працівник зобов`язаний працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення (частина перша статті 147 КЗпП України). Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно з частиною четвертою статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до частини першої статті 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Пунктом 4 частини 1\~статті 40 Кодексу законів про працю України\~передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. У пункті 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~судам роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої\~статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема пунктом 4 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Тобто до порядку застосування дисциплінарного стягнення встановлені такі обов`язкові вимоги: виявлення дисциплінарного проступку; отримання від порушника письмового пояснення; додержання строків накладення дисциплінарного стягнення - один місяць із дня виявлення дисциплінарного проступку і шість місяців із дня його вчинення працівником; видання власником наказу чи розпорядження про застосування дисциплінарного стягнення; доведення наказу (розпорядження) під розписку до відома працівника. Відповідно до частини четвертої статті 263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801цс15Верховний Суд України дійшов висновку про те, що пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2018 року у справі N 235/2284/17 (провадження N 61-72св17) зроблено висновок, що "основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника". Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 08.01.2020 року у справі № 752/6096/14-ц. Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженого ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб, який у подальшому продовжувався і діяв у період видання відповідачем спірних наказів. Згідно з п.3 зазначеного Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану". Статтею 1 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (який набрав чинності 24.03.2022 року) передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану". На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. Статтею 5\~вказаного закону\~України передбачено,\~що у\~період дії\~воєнного стану\~не застосовуються\~норми законодавства\~про працю\~у частині\~відносин,\~врегульованих цим\~Законом. У період дії воєнного стану допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. У період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1,2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що наказом Національної Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького №82-вв від 25 лютого 2022 року старшому викладачу кафедри психології, педагогіки та соціально - економічних дисциплін [PERSON] було надано частину щорічної відпустки за відпрацьований робочий рік тривалістю 10 календарних днів, з 28.02.2022 року по 10 березня 2022 року. Згідно копій закордонних паспортів вбачається, що позивач з донькою [PERSON] та онукою [PERSON] виїхали за межі України 26 лютого 2022 року. Отже, надана їй відпустка дозволяла повернутись їй в України до закінчення відпустки 10.03.2022 року. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причини відсутності на робочому місці 11 та 14 березня 2022 року. Не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження подання позивачем заяви про надання відпустки починаючи з 11.03.2022 року. Наданий суду представником позивача скріншот з електронної пошти позивачки, вказаних обставин достовірно не підтверджує, оскільки з нього не можливо встановити, яка саме заява направлялась нею на адресу відповідача. А долучена до позовної заяви копія заяви позивачки від 01.03.2022 року про надання відпустки, нею не підписана та не містить будь-яких відміток про її отримання відповідачем. Згідно копії Журналу обліку пакетів відповідача вбачається, що будь-які заяви [PERSON] у період з лютого до 15.07.2022 року не реєструвались. При цьому слід зазначити, що згідно паспорта позивачки в Україну вона повернулась лише 18.06.2022 року. З врахуванням наведеного, обмежень на період дії правового режиму воєнного стану, встановлених Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 та ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», суд приходить до висновку про дотримання відповідачем при звільненні вимог статей 147-149 КЗпП України та безпідставність вимог позивача з огляду на їх недоведеність належними та допустимими доказами. При цьому, суд враховує, що наказ про звільнення [PERSON] видано 21 березня 2022 року, дата звільнення з 11 березня 2022 року, а підставою звільнення є пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України, тобто здійснені Топольницькою Г. 11 та 14 березня 2022 року прогули. Порушення прав позивача, а саме звільнення її за 10 днів до видачі самого наказу про звільнення може бути усунуто судом шляхом зміни дати звільнення, тобто визначення дати припинення трудових відносин у день винесення наказу за наявності підстав для звільнення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність зміни дати звільнення позивача. При цьому у випадках зміни дати звільнення відсутній склад трудового майнового правопорушення, тобто підстава і умови матеріальної відповідальності роботодавця. Ураховуючи викладене, зміна дати звільнення не є вимушеним прогулом, за який працівникові виплачується середній заробіток, розмір якого обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Вказаний висновок висловлений також у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 761/36220/17. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме слід змінити дату звільнення [PERSON] з посади старшого викладача кафедри психології, педагогіки та соціально-економічних дисциплін факультету забезпечення оперативно-службової діяльності, відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України з 11 березня 2022 року на 22 березня 2022 року. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави 992, 40грн. судового збору.

Outcome: partial