Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

17.08.2022 року\~ позивач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сімейне життя між ним та [PERSON] не склалося через відсутність з плином часу взаємопорозуміння між ними, в зв`язку з різними поглядами на сімейні відносини та сімейні обов`язки. З вини обох сторін спільне життя і збереження сім`ї стали неможливим. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON] . Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 15.09.2022 року вказана цивільна справа прийнята до розгляду та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні. Представниця позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, зазначивши, що позиція позивача про розірвання шлюбу є незмінною та послідовною, будь-які способи примирення вважає неприйнятними. Представниця відповідачки проти задоволення позову заперечувала, зазначаючи, що [PERSON] не було відомо до моменту подачі позову про наміри її чоловіка [PERSON] , в зв`язку із чим в неї виникають підозри, що позов ініційований без відома позивача представником [PERSON] . Окрім цього, представниця відповідачки наполягала, що позов не може бути розглянутий на підставі поданих позивачем документів, які не є допустимим та належним доказом укладення шлюбу між сторонами, а також без одночасного вирішення питання про стягнення аліментів на користь дитини. Суд, розглянувши й дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. 07 січня 2014 року між позивачем та відповідачкою зареєстрований шлюб у Колонж-Бельрів, м. Женева, Щвейцарія, що підтверджується Свідоцтвом про сімейний стан, поданого з апостилем та перекладом. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 58 Закону України "Про Міжнародне приватне право України" шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсними в Україні. Згідно ст. 63 Закону України "Про Міжнародне приватне право України" припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Процедура легалізації в Україні свідоцтва про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, або рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном (затв. Наказом МЗС України №113 від 04.06.2002 р.). Відповідно до наказу Мін`юсту №52/5 від 18.10.2000 р. (в ред. від 18.11.2003 р. №140/5) "Про затвердження Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні", документи, видані компетентними органами іноземних держав, що свідчать акти цивільного стану, вчинені за межами України за законами іноземних держав, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана ВР України. Відповідно до міжнародного договору ст. 1 Гаазької Конвенції від 5 жовтня 1961 року передбачено, що її умови поширюються на офіційні документи, які були видані на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Такими документами визнаються: 1) документи, що походять від прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; 2) адміністративні документи; 3) нотаріальні акти та інші. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампа, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був виданий (ст.3 Конвенції). При цьому апостиль повинен відповідати вимогам Доповнення до Конвенції. Відповідно до ст. ст. 2,3 Гаазької Конвенції (набрання чинності в Україні 22.10.2003 р.) кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Згідно з положенням вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі - учасниці цієї Конвенції. Враховуючи вищезазначене, суд визнає подані позивачем документи належними та допустимими доказами укладення шлюбу. Щодо інших питань, якими представниця відповідачки обґрунтовувала свої заперечення проти позову (залишення без руху через відсутність оригіналу свідоцтва, вирішення спору про стягнення аліментів з позивача та ін.), мотиви прийнятих рішень суду викладені у відповідних ухвалах. Відповідно до\~статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею п`ятою Протоколу № 7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою\~статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою\~статті 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої\~статті 112 СК України\~суд постановляє\~рішення про\~розірвання шлюбу,\~якщо буде\~встановлено,\~що подальше\~спільне життя\~подружжя і\~збереження шлюбу\~суперечило б\~інтересам одного\~з них,\~інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи те, сторони деякий час разом мешкали за кордоном, уклали шлюб в Коллонж-Бельрів, м. Женева, на сьогоднішній день сторони разом не мешкають, тривалий час не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, подальше спільне проживання у шлюбі та його збереження стало неможливим, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між ними втрачено, і строк для примирення за таких обставин не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків. Суд в процесі розгляду справи не встановив фактів зловживання процесуальними правами з боку представника позивача, в зв`язку із чим підстав для постановлення окремої ухвали з цього приводу за ініціативою представниці відповідачки, немає.

Outcome: dismissed