Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

[PERSON] 21 грудня 2021 року пред`явив до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Всеукраїнська професійна спілка «Спілка залізничників України» позов про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за час незаконного відсторонення від роботи. В обґрунтування позову посилався на те, що 29 листопада 2021 року йому на підпис надано лист-ознайомлення у якому було наведено посилання на постанову КМУ від 09.12.2020 № 1236 та 04.03.2015 № 83, а також накази Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 № 2153 та від 01.11.2021 № 2393, а також наведено посилання на сторінку в інтернет-мережі щодо списку пунктів щеплень та центрів масової інформації. Крім цього, у даному листі зазначено про необхідність отримання ним, позивачем, обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби КОВІД-19, а також зазначено, що його відмова або ухилення від щеплення може бути підставою для його відсторонення від роботи з 9 грудня 2021 року. 1 грудня 2021 року ним було направлено на адресу керівництва обґрунтоване заперечення щодо отриманого листа та заяву про те, що ним прийнято рішення тимчасово утриматися від щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 до моменту опублікування в офіційних джерелах результатів, які містять у сукупності науково обґрунтовані докази, у тому числі даних контрольованих досліджень, які дають змогу вважати, що вакцини або інші імунобіологічні препарати можуть бути ефективними для профілактики коронавірусної хвороби та не несуть загрози життю та здоров`ю вакцинованих. Крім того, у даній заяві ним було запропоновано забезпечити йому безкоштовне проходження ПЛР - тестування кожні 72 години або у разі відсутності відповідного фінансування на підприємстві по відшкодуванню ПЛР-тестування, просив перевести його на дистанційний режим роботи чи оплатити йому час простою не з вини працівника, у тому числі на період оголошення карантину, встановленого КМУ, згідно ч. 1 ст. 113 КЗпП та колективного договору, про що видати відповідний наказ. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний за свої кошти організувати проведення періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників. Також статтею 17 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що роботодавець зобов`язаний забезпечити за свій рахунок позачерговий медичний огляд працівників за заявою працівника, якщо він вважає, що погіршення стану його здоров`я пов`язане з умовами праці або за своєю ініціативою, якщо стан здоров`я працівника не дозволяє йому виконувати свої трудові обов`язки. Однак, відповідачем були проігнорована його заява та заперечення. Наслідком таких дій стало те, що 8 грудня 2021 року до його відома доведено наказ від 8 грудня 2021 року про відсторонення його від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення. 10 грудня 2021 року Всеукраїнська професійна спілка залізничників України направила Голові правління АТ Укрзалізниця подання, відповідно до якого вимагала усунути порушення вимог діючого законодавства про працю в частині скасування наказів про відсторонення працівників, які є членами спілки, це подання Головою правління АТ «Укрзалізниця» на день звернення до суду не виконано. З огляду на зазначене, вважає, що захист його порушеного права на працю та усунення наслідків дискримінації по відношенню до нього можливий лише у судовому порядку. Вказаний наказ є таким, що грубо порушує його конституційні права та трудові права, а також суперечить чинному законодавству України. Так, вказаний наказ суперечить зокрема Закону України «Про захист від інфекційних хвороб», оскільки щеплення від COVID-19 не включено до календаря щеплень ні як обов`язкове, ні як обов`язкове профілактичне щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Відтак, наказом відповідача про відсторонення його від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COVID-19 порушено його права, гарантовані Конвенцією про захист прав та основоположних свобод. Крім того, наказ суперечить Постанові КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, оскільки вакцинація передбачена лише на час дії карантину, який згідно Постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236 встановлено до 31.12.2021 . У результаті винесення оспорюваного наказу він, позивач, перебуває у гіршому становищі ніж інші громадяни України, які не вакциновані і працюють на підприємствах, що не включені до переліку підприємств, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Відсторонивши [PERSON] від роботи без збереження заробітної плати до моменту, доки він не пройде вакцинацію не дивлячись на терміни карантину, ні на стан його здоров`я в подальшому, відповідач позбавив його можливості заробляти собі на життя. Крім цього, як визначено ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Такий перелік є вичерпним, відсутність у працівника підтверджуючих документів про вакцинацію від COVID-19 не є законною підставою для відсторонення його від роботи без збереження заробітної плати. Наказ МОЗ України від 04.10.2021 № 1252 не містить положень про обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної COVID-19, а лише затверджує «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Вказаний перелік підписаний Генеральним директором Директорату громадського здоров`я та профілактики захворюваності, який відповідно не уповноважений визначати окремі професії, виробництва та організації, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб. Тобто, обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, наказом МОЗ України від 04.10.2021 № 2153 для певних професій, виробництв та організацій не визначена, а затверджено лише «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що лише профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються в календар щеплень. У статті 1 цього закону надано визначення поняттю «календар профілактичних щеплень». Тобто, фактично з прийняттям відповідного наказу правове регулювання та визначення тих профілактичних щеплень, які є обов`язковими не змінилося, а відтак відсторонення працівника, який і входить до переліку затвердженого наказом МОЗ України від 04.10.2021 № 2153 є незаконним, оскільки саме до компетенції МОЗ України входить повноваження визначати Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, що відповідно і зобов`язує МОЗ самостійно визначати відповідні хвороби та інфекції. У будь-якому випадку, відповідно до п. 4 Положення про організацію і проведення профілактичних щеплень, яке затверджене Наказом МОЗ України 16.09.2011 № 595 (у редакції наказу МОЗ України від 11.08.2014 № 551) щеплення дозволяється проводити тільки зареєстрованими в Україні вакцинами/анатоксинами, згідно з Календарем профілактичних щеплень в Україні та інструкціями із застосування вакцини або анатоксину, затвердженими в установленому порядку. Профілактичні щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 до вказаного календаря профілактичних щеплень в Україні не включені. Відповідно до Наказу МОЗ від 24.12.2020 № 3018 «Про затвердження Дорожньої карти з впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом і проведення вакцинації у відповідь на пандемію COVID-19 в Україні у 2021-2022 роках» яким передбачено, що вакцинація від коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні буде добровільною для усіх груп населення та професійних груп. Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних протипоказань. Повнолітнім дієздатним громадянам профілактичні щеплення проводяться за їх згодою після надання об`єктивної інформації про щеплення, наслідки відмови від них та можливі поствакцинальні ускладнення.\~ Якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків. Відповідно до Положення про організацію і проведення профілактичних щеплень факт відмови від щеплень з позначкою про те, що медичним працівником надані роз`яснення про насліди такої відмови оформлюється за формою № 063-2/о, підписується як громадянином, так і медичним працівником. Таким чином, законодавство встановлює наступний порядок вакцинації працівників: на запрошення медичного працівника роботодавець направляє працівника на обов`язковий медичний огляд, на якому встановлюється наявність або відсутність медичних протипоказань. У разі відсутності протипоказань проти вакцинації, працівнику надається повна та об`єктивна інформація про щеплення, на підставі якої працівник надає інформовану згоду або інформовану відмову від щеплення, яка фіксується у формі № 063-2/о. Отже, відмова працівника від вакцинації фіксується виключно у формі № 063-2/о підписами двох осіб самого працівника та відповідального за щеплення медичного працівника. Ухилення від вакцинації фіксується за законодавством медичними працівниками у присутності свідків. Ухилення працівника від проходження обов`язкового медичного огляду перед вакцинацією є самостійною підставою для відсторонення від роботи. Державною службою України з питань праці роз`яснено, що законодавством про працю не забороняється оформлювати простій з огляду на обставини, які унеможливлюють виконання працівниками роботи через відсутність у працівників профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Відповідно до п »е» ч. 1 ст. 42 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» головні державні санітарні лікарі (їх заступники) застосовують такі заходи для припинення порушення санітарного законодавства, зокрема, внесення власникам підприємств, установ, організацій подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності осіб, зазначених в абзаці шостому частини першої статті 7 цього Закону. Таким чином, відповідно до Закону відсторонення від роботи працівників у зазначених випадках проводиться виключно на підставі подання головного державного санітарного лікаря або його заступника. Відтак, вважає, що його відсторонення є незаконним. З огляду на незаконність його відсторонення від роботи підлягає задоволенню вимога про зобов`язання відповідача виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4 067,73 грн. Згідно ухвали судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 грудня 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, що є малозначною та розгляд якої визначено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Рішко П.М. у судове засідання не з`явилися від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» у встановлений строк подав відзив у якому позов не визнав, посилаючись на те, що 29 листопада 2021 року позивачу надано лист-ознайомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 від підписання кого він відмовився, що засвідчено Актом про відмову від підпису в листі-ознайомленні про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 від 29.11.2021. 01.12.2021 позивач направив відповідачу заяву та лист із запереченнями та відмовою від обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19. Ужгородською дирекцією залізничних перевезень направлено позивачу відповідь на вказані листи. 08.12.2021 начальником станції Солотвино було подано доповідну із якої вбачається, що позивач не здійснив обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 та не надав документи, які б засвідчували здійснення щеплення або наявності у нього абсолютних протипоказань до проведення вказаного профілактичного щеплення. Наказом від 08.12.2021 № 373 позивача було відсторонено від роботи з 9 грудня 2021 року на час відсутності щеплень проти COVID-19 без збереження заробітної плати. Також позивачем не надано доказів, які б засвідчували здійснення щеплення або наявності у нього абсолютних протипоказань до проведення вказаного профілактичного щеплення. Відтак, наказ про відсторонення позивача від роботи відповідає вимогам діючого законодавства. Так, ст. 46 Кодексу законів про працю України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Позивач стверджує, що наказ про відсторонення від роботи суперечить Закону України «Про захист від інфекційних хвороб», однак таке твердження не відповідає дійсності. Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2020 року № 1545 встановлено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Також позивачем зазначено, що відповідно до постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236 карантин встановлено до 31.12.2021. Однак, таке твердження є безпідставним, оскільки п. 1 даної постанови вказано, що установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом з 19 грудня 202 року до 31 грудня 2022 року на території України карантин. Підпунктами 1-2 п. 41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236 ( в редакції, чинній на 08.12.2021) «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої \~SARS-CoV-2» на керівників державних органів (державної служби), керівників підприємств, установ і організацій покладено забезпечення: 1)контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій. Виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153; 2)відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. За переліком професій виробництв та організацій, працівники, яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом підлягають працівники, зокрема: підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою КМУ від 04 березня 2015 року № 83. У свою чергу АТ «Українська залізниця» зазначеною Постановою КМУ № 83 включено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави (а. с. 64-69). Позивач [PERSON] подав відповідь на відзив у якому зазначив, що трудовим договором і посадовою інструкцією не передбачено і не обумовлено зобов`язань щеплень від COVID-19 чи надання довідок чи інших підтверджуючих документів про щеплення; постановча частина наказу носить примусовий та дискримінаційний характер; наказ про відсторонення не відповідає Постанові КМУ від 09.12.2020 № 1236, оскільки вакцинація передбачена лише на час дії карантину, а не до моменту отримання позивачем щеплення, як зазначено в наказі про відсторонення позивача від роботи; наказ суперечить Закону України «Про захист від інфекційних хвороб», оскільки щеплення від COVID-19 не включено до календаря щеплень; «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» підписаний Генеральним директором Директорату громадського здоров`я та профілактики захворюваності, який відповідно не уповноважений визначати окремі професії, виробництва та організації, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб; відповідач не довів, що позивач за характером своєї роботи чи станом здоров`я становить небезпеку поширення інфекції серед населення України; профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань; відсутність у працівника підтверджуючих документів про вакцинацію від COVID-19 або повідомлення/неповідомлення такої інформації не є законною підставою для відсторонення його від роботи без збереження заробітної плати, визначених статтею 46 КЗпП України; відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати є неправомірним у зв"язку з поданою позивачем заявою про переведення його на альтернативні режими роботи, що допускається чинним законодавством; факт відмови чи ухилення позивача від профілактичного щеплення не було зафіксовано відповідачем встановленим порядком; відсторонення від роботи працівників у випадках ухилення від обов`язкових щеплень, проводиться виключно на підставі подання головного державного санітарного лікаря або його заступника; підстава, яка вказана для відсторонення позивача від роботи вказана в наказі є незаконною; наказ про відсторонення позивача від роботи, виданий з порушенням порядку, затвердженого Статутом АТ «Укрзалізниця»; наказ про відсторонення невакцинованих працівників за підписом голови правління АТ «Укрзалізниця» не видавався (а. с. 86-89). Представник третьої особи Всеукраїнської професійної спілки «Спілка залізничників України», будучи належним чином повідомленим про що свідчить довідка про доставку електронного листа у судове засідання не з`явився без повідомлення причин. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову виходячи із такого. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до положень, викладених у ст. ст.\~13,\~81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст.\~76,\~77 ЦПК України, доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з вимогами\~статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Із фотокопії трудової книжки видно, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з Ужгородською дирекцією залізничних перевезень, а саме, 09 вересня 2005 року прийнятий черговим стрілочного поста 3 розряду станції Солотвино, згідно наказу № 160/ос від 09 серпня 2005 року та 04 жовтня 2021 року переведений на роботу старшим черговим стрілочного поста 4 розряду станції Солотвино, згідно наказу № 389/ос від 04.10.2021. Відокремлений підрозділ «Ужгородська дирекція залізничних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця реорганізовано шляхом перетворення у ВП «Ужгородська дирекція залізничних перевезень» РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» відповідно до наказу від 01.12.2015 (а с. 16-17). Із супровідного листа та інформації заступника директора виконавчого з управління персоналом та соціальної політики Кривди А. щодо вакцинації працівників АТ «Укрзалізниця» видно, що оскільки АТ «Українська залізниця» входить до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого Постановою КМУ від 04.03.2015 № 83, з метою виконання Постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236, необхідно проінформувати всіх працівників (без винятку) підпорядкованих структурних підрозділів про необхідність отримання обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19; можливі місця (пункти проведення щеплення та правові наслідки у разі відмови. Запропоновано інформування під підпис усіх працівників (без винятку) шляхом ознайомлення з нормативно-правовими документами: постановою КМУ від 09.12.2020 № 1236; наказом МОЗ України від 04.10.2021 № 2153; наказом МОЗ України від 01.11.2021 № 2393; Постановою КМУ від 04.03.2015 № 83. Зразок листа-ознайомлення надано. У разі відмови або ухилення необхідно задокументувати таку відмову шляхом складання відповідного акту. Термін здійснення не пізніше 01.12.2021 (а. с. 70, 71-72). Судом встановлено, що позивачу надавався для ознайомлення лист-ознайомлення про те, що з 08.12.2021 року на період дії карантину, встановленого КМУ, щеплення проти COVID-19, є обов`язковим для працівників АТ «Українська залізниця». На підставі\~наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 року № 2153\~та\~пункту 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236, позивач повинен пред`явити безпосередньому керівнику до 08 грудня 2021 року документ, який підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією чи кількома дозами вакцини, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19 (форма № 028-1/о), виданого закладом охорони здоров`я; відмова або ухилення від обов`язкового проведення профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 може бути підставою для відсторонення його від роботи від 09 грудня 2021 року (а. с. 73) Як вбачається із акта № 1 від 29 листопада 2021 року [PERSON] відмовився від підписання вказаного листа-ознайомлення (а. с. 74). 01.12.2021 [PERSON] на ім`я начальника Ужгородської дирекції залізничних перевезень подано заперечення на лист-ознайомлення (а. с. 21). Також [PERSON] 01.12.2021 на ім`я начальника Ужгородської дирекції залізничних перевезень надіслав заяву, у якій зазначив, що ним прийнято рішення тимчасово утриматися від щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 до моменту опублікування в офіційних джерелах результатів, які містять в сукупності науково обґрунтовані докази, у тому числі дані адекватних та добре контрольованих досліджень, які дають змогу вважати, що вакцини або інші медичні імунобіологічні препарати можуть бути ефективними для профілактики корона вірусної хвороби та несуть загрози життю та здоров`ю вакцинованих. Крім того, на виконання постанови КМУ № 211 від 11 березня 2020 року (зі змінами), Постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236, наказу МОЗ від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв т організацій…», протокольного рішення (Постанови) Президії ЦК ВПС «СЗУ» від 05.11.2021 № 45 просить забезпечити йому безкоштовне проходження ПЛР-тестування кожні 72 години або в разі відсутності відповідного фінансування на підприємстві по відшкодуванню ПЛР-тестування, просив перевести його на дистанційний режим роботи чи оплатити йому час простою не з вини працівника, у тому числі на період карантину, встановленого КМУ, згідно з ч. 1 ст.113 КЗпП України та Колективного договору, про що видати відповідний наказ (а. с. 20). Також [PERSON] 01.12.2021 року звертався із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення (а. с. 22). Згідно подання Всеукраїнської професійної спілки «Спілка залізничників України» від 10.12.2021 року голова спілки звертався до голови правління АТ «Українська залізниця» з вимогою про скасування наказів про відсторонення працівників (а. с. 10-11). Відповідно до оскаржуваного наказу «Про відсторонення від роботи працівників станції Солотвино» від 08.12.2021 № 373/В [PERSON] , старшого чергового стрілочного поста 4 розряду, відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 09.12.2021 року (з 00-00 год.) на час відсутності щеплення проти COVID-19, без збереження заробітної плати (а. с. 19). Підставою для винесення наказу зазначено Акт від 29.11.2021 про відмову від ознайомлення із листом-ознайомленням, у якому зазначено, що [PERSON] відмовився від підпису листа-ознайомлення у присутності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] йому було зачитано текст листа-повідомлення та [PERSON] вказав, що не має наміру розписуватися в ознайомленні ні з листом, ні отримати обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Тобто, з даним наказом позивач [PERSON] був ознайомлений, однак з таким не погоджується. При винесенні оскаржуваного наказу начальник дирекції залізничних перевезень Пушкаш О. керувався ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказом Міністерства охорони здоров`я «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 року № 2153 зі змінами, внесеними наказом МОЗ від 01.11.2021 № 2393, пунктом 41-6 постанови КМ України від 09.12.2020 року № 1236. Із відповіді начальника ВСП «Ужгородська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» Пушкаша О. видно, що [PERSON] на його заяву від 01.12.2021 надано відповідь про те, що постанови КМУ від 11.03.2020 № 211 від 09.12.2020 № 1236, наказ МОЗ від 04.10.2021 № 2153, на які посилався [PERSON] не містять норм, згідно яких роботодавець зобов`язаний забезпечити працівникові безкоштовне проходження ПЛР-тестування. Крім того, протокольне рішення Президії ЦК ВПС «СЗУ» від 05.11.2021 № 45 не є офіційним нормативно-правовим актом, а тому його дія не розповсюджується на підприємства АТ «Укрзалізниця». Щодо переведення на дистанційний режим роботи, то наказ МОЗ від 04.10.2021 № 2153 розповсюджується на всіх працівників, вказаних у ньому підприємств та не містить винятку з обов`язку вакцинуватися від COVID-19, для працівників, які працюють дистанційно. Крім цього запровадження дистанційної роботи неможливо. Оскільки робота чергового стрілочного поста вимагає присутності працівника безпосередньо на робочому місці Також утримання [PERSON] від щеплення не може бути підставою для оформлення простою (а. с. 79). Також, із наказу № 53/В від 25 лютого 2022 року «Про допуск до роботи працівника станції Солотвино» видно, що у зв`язку з введенням по всій території України військового стану начальник дирекції залізничних перевезень Пушкаш О., відмінив дію наказу начальника дирекції від 08.12.2021 № 3273/В «Про відсторонення від роботи працівника станції Солотвино» та допущено до роботи [PERSON] , старшого чергового стрілочного поста 4 розряду станції Солотвино з 1 березня 2022 року (а. с. 99). Відповідно до\~ст. 46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. До інших передбачених законодавством випадків належить, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Відсторонення працівника від роботи є призупинення з ним трудових відносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою. Тимчасове увільнення працівника від виконання трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи, на умовах та з підстав, встановлених законодавством, є особливим заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам. Пунктами а, б ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» передбачено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян, у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Стаття 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 року № 1645-III\~встановлює, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Відповідно до частин 1-2\~ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні, є обов`язковими. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються. Підпунктами 1-2 пункту 41-6\~постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236\~(в редакції, чинній на 09.12.2021 року) «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на керівників державних органів (державної служби), керівників підприємств, установ та організацій покладено забезпечення: 1) контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим\~наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 року № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до\~статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої\~статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»\~та частини третьої\~статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Верховний Суд в постанові від 17.04.2019 року у справі № 682/1692/17 дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, та є виправданим. Суд також вважає, що держава, встановивши працівникам залізниці, які не мають профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, заборону працювати, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всього колективу працівників залізниці, а також пасажирів залізниці, які отримують послугу перевезення, а тому право [PERSON] на працю тимчасово обмежене з огляду на суспільні інтереси, оскільки він не вакцинувався проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, яке є обов`язковим, та не надав медичну довідку належної форми про абсолютні протипоказання для вакцинації, відсторонення [PERSON] від роботи має об`єктивне та розумне обґрунтування. Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується. Примушування до вакцинації чинним законодавством України не передбачене, навіть якщо вакцинація проти окремих хвороб є обов`язковою, а тому змусити будь-кого вакцинуватися примусово неможливо, і з огляду на це чинне законодавство надає право керівникам підприємств, установ, організацій відсторонювати від роботи певних працівників без збереження за ними заробітної плати. Слід зазначити, що\~ст. 44-3\~Кодексу України про адміністративні правопорушення\~«Порушення правил щодо карантину людей» передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених\~Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, і роботодавець може бути притягнений до адміністративної відповідальності за бездіяльність щодо невиконання контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.04.2020 року у справі № 761/12073/18 зазначено, що «відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку. У постанові від 10.03.2021 року у справі № 331/5291/19 Верховний Суд зазначив, що згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю в Україні. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян. ЄСПЛ в рішенні від 15.03.2012 року у справі «Соломахін проти України» (заява № 24429/03) сформулював правовий висновок, що обов`язкове щеплення, як примусовий медичний захід, є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції право на повагу до приватного життя особи, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Порушення фізичної недоторканності заявника можна вважати виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання. Судом встановлено, що відсторонення від роботи у випадку непроходження повного або часткового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, прямо передбачено діючим законодавством. Доказів наявності зазначеного щеплення або наявності абсолютних протипоказань до проведення такого щеплення позивачем ні відповідачу, ні суду надано не було. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відсторонюючи позивача від роботи, відповідач діяв на підставах, у межах повноважень та на підставі положень, визначених законом та підзаконними нормативними актами. Відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати до усунення причин, що зумовили таке відсторонення, є законним і правомірним. Будь-яких порушень вимог законодавства або порушення процедури відсторонення від роботи позивача судом не встановлено. Тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у частині скасування оскаржуваного наказу. Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку суд зазначає, що оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством. Законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з ухиленням чи відмовою від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Тому підстави для стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу також відсутні. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати з відповідача не стягуються відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed