Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить винести рішення про задоволення позовних вимог про знесення самочинного будівництва та приведення у попередній стан будинку у с. Черепин Пустомитівського району Львівської області належного [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] ; стягнути з відповідачів моральну шкоду 10000 грн., матеріальну шкоду, вартість якої буде встановлено висновком будівельно-технічної експертизи та судові витрати. В обґрунтування позову покликається на те, що батькові чоловіка позивачки [PERSON] в с. Черепин Пустомитівського району Львівської області на праві приватної власності належав житловий будинок N948 з господарськими будівлями. [INFO] батько [PERSON] помер. Своїм майном не розпорядився. На все майно з 19.04.1984 року відкрилася спадщина за законом. Спадкоємцями стали діти [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] . Після чого [PERSON] [PERSON] звернулися у Пустомитівську державну нотаріальну контору Львівської області про прийняття спадщини 06.08.1988 року Пустомитівською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №2522, з якого вбачається, що [PERSON] .. [PERSON] є спадкоємцями майна померлого батька в рівних частках, зокрема житлового будинку і господарських споруд в с. Черепин Пустомитівського раїону Львівської області. В 1997 році [PERSON] помер. Належну йому 1/2 частину будинковолодіння [ADDRESS] успадкувала його дружина, позивач, [PERSON] . Таким чином, позивачка є власником 1/2 ідеальної частини житлового будинку [ADDRESS] , згідно реєстраційного посвідчення №3/93 від 20 січня 1998 року виданого на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 1-ю Львівською державною нотаріальною конторою 23.12.1997 року за № 3-4440. 3 2001 року [PERSON] , а в подальшому його спадкоємець [PERSON] , без згоди позивачки та необхідних дозволів розпочали добудову та прибудову до успадкованого житлового будинку. Такі протиправні дії відповідача спричинили істотні пошкодження частини будинку позивачки, зокрема у фундаменті та на стінах з`явилися тріщини, стала підтікати стеля та заливати житлові приміщення у будинку утворився грибок. Чим спричинено позивачці як матеріальну, так і моральну шкоду. Сума матеріальної шкоди буде оцінена після висновку будівельно-технічної експертизи. Всі прохання позивачки, щодо мирного врегулювання інциденту були проігноровані та залишені без уваги. Такі протиправні дії з сторони відповідача по відношенню до [PERSON] , людини похилого віку, спричинили значне погіршення її стану здоров`я, що підтверджується медичними довідками. Зокрема, за півроку до звернення до суду з позовом, внаслідок постійних переживань позивачка перенесла два інфаркти міокарда. Крім цього, [PERSON] неодноразово зверталася до Давидівської сільської ради Пустомитівського району та Інспекцію Державного Архітектурно-Будівельного контролю у Львівській області з питань оцінки правомірності дій відповідача те захисту своїх прав та інтересів. Як вбачається з наданих інспекцією Державного Архітектурно-Будівельного контролю у Львівській області відповідей на її неодноразові звернення від 30.09.2009, 05.03.2013, 15.04.2013. 09.07.2013, 23.04.2014 [PERSON] , а в подальшому його спадкоємець, здійснив самовільну без необхідних дозволів прибудову до належної йому частини будинку, причому прибудова була здійснена на самій межі ділянок для обслуговування належних часток будинку [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з цим [PERSON] , а в подальшому його спадкоємцям буле винесено неодноразові приписи та притягнуто до адміністративної відповідальності Окрім цього, згідно відповідей на неодноразові звернення позивачки від 15.02.2005. 19.07.2018, 04.10.2019 до Давидівської сільської ради Пустомитівського району вбачається, що неналежним чином здійснена самочинна прибудова будинку [ADDRESS] призвела до підтоплення та руйнування частини будинку [PERSON] . Таким чином, порушення права позивача вбачає у діях відповідача, а саме добудови останніми приміщення до житлового будинку, що спричиняє порушення санітарно-технічних вимог, протипожежних правил та правил експлуатації будинку, а також призводить до його руйнації. Саме на власника, покладається обов`язок відшкодування шкоди, заподіяної у зв`язку із використанням належного йому майна. В результаті таких протиправних дій відповідача позивач змушена проводити ремонтні роботи за власні кошти. Матеріальна шкода полягає у залитті та пошкодженні фундаменту та стін будинку. Встановлення розміру матеріальної шкоди потребує спеціальних знань, тому разом з даною заявою мною подано клопотання про призначення судово-будівельної експертизи. Крім того, позивачем витрачено багато часу та коштів на поїздки до інспекції Державного Архітектурно-Будівельного контролю у Львівській області, Давидівської сільськох ради та органах судової влади з метою, отримання необхідних документів для підтвердження факту неправомірних дій з боку позивача. Користуючись своїм правом позивач уклала договір про правову допомогу з адвокатом Чорнопискою Н.М. На виконання вищевказаного договору адвокатом було надано позивачеві ряд послуг. На даний час вартість витрат правову допомогу становить 4000 грн. Позивачу також заподіяна моральна шкода, яка полягала у неможливості користуватися кімнатою і постійним дискомфортом у зв`язку з постійним залиттям кімнати та руйнацією будинку. Переживаннями та хвилювання пов`язаними з відмовою відповідача добровільно компенсувати завдані збитки. 11.05.2021 року провадження у справі відкрито. 09.02.2023 року в задоволенні клопотання позивача про призначення у справі будівельно-технічної експертизи відмовлено. 09.02.2023 року справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка позов підтримала з підстав у ньому наведених, просить таких задоволити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоч був належним чином повідомленим про час та місце розгляд справи, відзиву на позов, заяв про відкладення розгляд справи чи розгляд справи у його відсутності на адресу суду від відповідача не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоч був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, пояснень третьої особи на адресу суду не надходило. Суд, заслухавши пояснення позивача дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. З копії Реєсстраційного посвідчення № 3/93 від 20.01.1998 року вбачається, що [PERSON] на праві особистої власності належить частина житлового будинку [ADDRESS] . Звертаючи до суду із позовом позивач зазначає, що співласниками іншої частини житлового будинку, а саме братом чоловіка позивачки [PERSON] та в подальшому його спадкоємцем [PERSON] відповідачем у справі без згоди позивачки та необхідних дозволів розпочали добудову та прибудову до успадкованої частини житлового будинку, чим спричинено істотні пошкодження частини будинку [PERSON] , зокрема у фундаментів та на стінах з`явились тріщини, стала підтікати стеля та заливати житлові приміщення, у будинку утворився грибок. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні та стороною позивача суду не представлені докази належності спірної частини житлового будинку відповідачу, будь яких клопотань про витребування таких судом, суду не заявлялось. З акту комісії Давидівської сільської ради від 30.06.2009 року комісією встановлено факт попадання дощових вод на стелю веранди житлового будинку [PERSON] , що зумовлено неякісною покрівлею. Комісією рекомендовано [PERSON] замінити пошкоджений шифер на покрівлі веранди для попередження повторного затоплення, а також співласнику будинку, [PERSON] , привести покрівлю добудованого будинку до належного стану, з метою недопущення попадання дощових стічних вод на покрівлю веранди [PERSON] . З копії відповіді Інспекції ДАБК у Львівській області від 05.03.2013 року вбачається, що за здійснення будівництва і добудову до житлового будинку, яку [PERSON] розпочав без дозволу на виконання будівельних робіт, його було притягнути до адміністративної відповідальності та видано припис від 21.06.2044 року зупинити виконання будівельних робіт по добудові до житлового будинку. На час перевірки 01.03.2023 року [PERSON] припис виконує, порушень містобудівного законодавства не виявлено. Відповідно до Акта комісії Давидівської сільскої ради ОТГ від 19.07.2018 року комісією зобов`язано спадкоємця (користувача), житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] , власником якого був [PERSON] (помер), відремонтувати частину даху житлового будинку внаслідок чого відбувається затоплення території будівлі [PERSON] . З копії акта обстеження № 66 від 04.10.2019 року складеного при обстеженні житлового будинку [ADDRESS] виявлено, що з частини будинку [PERSON] вода заливає приміщення веранди та тече під будинок і підмочує всі внутрішні стіни житлового будинку. Даний будинок стоїть на вапняку без влаштованих фундаментів і гідроізоляції фундаментів. Внаслідок систематичного підтоплення по нижній частині стін житлового будинку постійна сирість, а в житловому будинку стоїти запах сирості. Таким чином, звертаючись до суду з позовом позивач покликається на акти проведених обстежень її житлового будинку, а також висновки інспекції ДАБК у Львівській області, які датовані востаннє 2019 роком. Будь-яких доказів наявності обставин, яким позивач обґрунтовує факти, що є підставою даного позову, які б інсували станом на час звернення до суду із таким позовом суду не представлено. Доказів невиконання відповідачем припису ДАБК у Львівській чи акту комісії Давидівської сільської ради на час розгляду справи у суді позивачем суду не представлено. Разом з тим немає у матеріалах справи відомостей, хто саме є власником спірної частини житлового будинку, частина якого належить позивачу [PERSON] , у чиїй власності така перебувала та будь-яких відомостей про перехід права власності на таку до відповідача у справі [PERSON] . Стороною позивача у справі було заявлено клопотання про призначення у справі будівельно-технічної експертизи, однак з мотивованих підстав ухвалою суду від 09.02.2023 року в задоволенні клопотання позивача про призначення у справі будівельно-технічної експертизи відмовлено. Ухвала суду не оскаржувалась позивачем та набрала законної сили. Будь-яких інших клопотань про витребування доказів, для здобуття таких судом, чи призначення експертиз у справі стороною позивач суду не ініційовано. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50). Відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України і ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст.\~4,\~5 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що слід застосовувати і при розгляді заяви про забезпечення позову. У відповідності до вимог ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. При цьому, за положеннями частини четвертої цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Крім того, відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою. Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови. З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. За змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Відомостей у чиїй власності перебуває земельна ділянка, на якій розміщено спірний житловий будинок стороною позивача суду не надано, клопотань про витребування таких суду не заявлено. Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Такий висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року в справі № 6-1721цс16, з якою погодився Верховний Суд під час розгляду справи № 458/1173/14-ц (постанова від 16.01.2019). При цьому, саме позивач повинен довести як факт порушення його прав самочинним будівництвом, так і факт вчинення цих дій відповідачем. З урахуванням змісту вище наведеної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі № 653/104/19 (провадження № 61-18648св20). Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідно до вимог частини сьомої статті 376 ЦК України для задоволення позову у даній справі необхідна наявність таких фактів, як неможливість перебудови об`єкта або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови; у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову; знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» (№ 46577/15) від 21 квітня 2016 року, підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Відповідно до вимог частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою. На думку суду в ході судового розгляду не доведено, що виявлені порушення при здійснені будівельних та що такі були вчинені відповідачем, разом з тим не можуть бути усуненні шляхом проведення необхідної перебудови, та є співмірними та можуть бути підставою для застосування крайнього заходу у виді знесення будівлі. Також за наслідками судового розгляду не встановлено безспірного взаємозв`язку між проведеними відповідачем будівельними роботами та пошкодженнями належної позивачці частини будинку. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, то в задоволенні такої на думку суду слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до норми\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно із п. 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~- під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до\~чинного законодавства моральна шкода\~може полягати, зокрема:у приниженні\~честі,\~гідності,\~престижу або ділової репутації,\~моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я,\~у порушенні права\~власності\~(в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку\~з незаконним перебуванням\~під слідством і судом,\~у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження\~активного\~громадського життя,\~порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пункті 5 вищевказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав\~цивільно-правової відповідальності\~обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди\~підлягають:\~наявність такої\~шкоди,\~протиправність діяння\~її\~заподіювача,\~наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням\~заподіювача та вини\~останнього\~в\~її\~заподіянні. До матеріалів спарви позивачем долучено копії медичних документів, однак такі не можуть ствердити заподіяння иоральної шкоди позивачу, зокрема відповідачем у справі. Таким чином, твердження позивача про заподіяння їй матеріальної шкоди протиправними діями відповідача не знайшли свого підтвердження у представлених суду доказах, а тому також з урахування похідного характеру вимоги про відшкодування моральної шкоди, в задоволенні такої слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовна заява є безпідставною, в судовому засіданні, ні позивачем, ні його представником не доведено обставин, на які сторона посилається на підтвердження своїх вимог, стороною позивача не подано, а судом не здобуто доказів, які б підтвердили обставини, викладені в позовній заяві, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed