Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

У грудні 2022 року [PERSON] , в особі свого представника адвоката Ковальчук В.І. звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] в якій просить: стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 6000 гривень до її повноліття з правом подальшої індексації розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03 червня 2017 року позивач та відповідач зареєстрували шлюбу від якого мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з матір`ю, відповідач періодично ухиляється від утримання дитини. Домовленості щодо способу та розміру оплати аліментів досягти позивачу з відповідачем не вдалося. Також зазначає, що відповідач достатньо заробляє, щоб сплачувати трохи більше мінімального рекомендованого розміру аліментів на утримання дитини, який становить розмір прожиткового мінімуму, у зв`язку з чим, вважає визначити розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2023 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] подала до суду 20 березня 2023 року, зареєстровану в канцелярії, заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с. 25). Представником позивача адвокатом Ковальчук В.І. подано до суду 20 березня 2023 року, зареєстровану в канцелярії, заяву в якій також просить провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити (а.с. 36). Відповідачем [PERSON] , подано до суду 20 березня 2023 року, зареєстровану в канцелярії, заяву в якій просить провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає частково та не заперечує, щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 3000 гривень на утримання неповнолітньої доньки, обґрунтовуючи нестабільністю його доходів (а.с. 37). Враховуючи наявність заяв від всіх учасників справи про розгляд без їх участі, положення ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів та доказів. На підставі положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності відповідно вимог ст. 89 ЦПК України, до судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають спільну неповнолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого 03 червня 2017 року Васильківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 9). Відповідачем не заперечується, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачем (а.с. 7). Згідно ч. 2, ч. 3 та ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений\~ в сімейному законодавстві. Згідно ч. 2 ст. 18 СК України, суд застосовує ті способи захисту\~прав\~або\~інтересів\~учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Як з`ясовано, між сторонами договору або домовленості щодо матеріального забезпечення відповідачем спільної дитини не укладалось. Згідно ст. 150 СК України, виконання обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоров`ю як фізичного, так і духовного. Відповідно до ст.\~180\~СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року, яку було ратифіковано\~Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 199 року, та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 184 ЦПК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 182 ЦПК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно абз. 1 ч. 2 ст. 182 ЦПК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Сторона позивача просить суд призначити стягнення з відповідача аліменти в сумі 6000 гривень, при цьому позивач не надає розрахунку на доведення вказаної суми аліментів та доказів, що витрати на дитину, які вона має, складаються з такої суми, як і не надає доказів того, що відповідач матеріально спроможний надавати на утримання дитини аліменти у зазначеному розмірі. Сторонами клопотань про витребування доказів заявлено не було. Згідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Проте, сторона позивача заявляючи про стягнення аліментів в сумі 6000 грн. не надає доказів, що вказаний розмір буде меншим за розмір визначений у вказаній ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідачем в заперечення розміру аліментів на дитину в сумі 6000 грн. та визнання в сумі 3000 грн., зазначається на нестабільність його доходу. Крім того, згідно ч. 1 ст. 141, ч. 2 ст. 142 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Згідно ч. 1 ст.\~12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом № 475/97-ВР\~(475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. З зазначеного, щодо матеріального утримання неповнолітньої дитини випливає, що як батько так і мати повинні надавати дитині однакову матеріальну допомогу. Заявляючи про стягнення з відповідача аліментів в сумі 6000 грн., позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами в їх сукупності, і того, що саме такий розмір матеріальної допомоги надається дитині безпосередньо самою позивачкою. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які можливі до стягнення з відповідача на користь позивача, враховуючи зазначені вище обставини, суд бере до уваги і наступне. Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 182 ЦПК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України визначає, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», розмір прожиткового мінімуму на одну дитину віком від 6 до 18 років становить з 1 січня 2023 року - 2833 гривні. Відповідач не заперечує щодо стягнення з нього на користь відповідачки на утримання спільної дитини аліменти в розмірі 3000 тисяч гривень, що відповідає мінімальному рекомендованому розміру аліментів на одну дитину визначеного абз.\~3\~ч.\~2\~ст.\~182\~СК\~України. Враховуючи встановлені у справі обставини та доведення їх наданими та дослідженими доказами, у їх сукупності, суд погоджується із розміром аліментів, які відповідач не заперечує сплачувати на утримання спільної неповнолітньої дитини на користь позивача в сумі 3000 гривень, вважаючи його таким, що буде достатнім для забезпечення потреб неповнолітньої дитини сторін, враховуючи і те, що такий розмір майнової допомоги повинен також надаватися дитині зі сторони матері. Згідно ч. 2 ст. 184 ЦПК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Таким чином, визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі також буде підлягати індексації відповідно до закону. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти в розмірі 3000 гривень на місяць, яка підлягає щорічній індексації відповідно до закону, починаючи з дати звернення до суду: 22 грудня 2022 року та до досягнення повноліття неповнолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] . При цьому, суд також вважає необхідним зазначити, що згідно ч. 1 ст. 192 СК України, р озмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, в тому числі, у разі зміну матеріального або сімейного стану, або за інших обставин, позивачка не позбавлена можливості звернутися до суду із заявою про зміну розміру аліментів визначеного даним рішення, або способу їх присудження, у порядку визначеному положеннями сімейного кодексу України. Крім того, в разі наявності для цього законних підстав, позивачка не подавлена права звернутися до суду із заявою про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на дитину про що визначено положеннями ст. 185 СК України. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Позивач звернулась до суду з позовом 22 грудня 2022 року та на підставі Закону України «Про виконавче провадження», звільнена від сплати судового збору, враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial