Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

Позивач, Міністерство економіки України, звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на користь Міністерства економіки України 65 713,21 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 22.11.2019 № 202-к [PERSON] (далі - [PERSON] та/або Відповідач) звільнено з посади заступника начальника управління військово-промислової політики - начальника відділу державного оборонного замовлення департаменту стратегічного розвитку сектору оборони та безпеки 02.12.2019 у зв`язку зі скороченням посади державної служби та зміною штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців на підставі частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2021 № 504 Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України перейменовано на Міністерство економіки України. Не погоджуючись із наказом Міністерства від 22.11.2019 № 202-к [PERSON] звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з вимогою визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення, поновити на роботі. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.07.2020 у справі № 640/153/20 адміністративний позов [PERSON] задоволений частково: визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 22.11.2019 № 202-к «Про надання відпустки та звільнення [PERSON] » у частині звільнення [PERSON] з посади заступника начальника управління військово-промислової політики департаменту стратегічного розвитку сектору оборони та безпеки - начальника відділу державного оборонного замовлення; поновлено [PERSON] на посаді заступника начальника управління військово-промислової політики департаменту стратегічного розвитку сектору оборони та безпеки - начальника відділу державного оборонного замовлення з 03.12.2019; стягнуто з Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, з 03.12.2019 по 02.07.2020 у сумі 209 116, 74 грн; допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді заступника начальника управління військово- промислової політики департаменту стратегічного розвитку сектору оборони та безпеки - начальника відділу державного оборонного замовлення з 03.12.2019 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 29 873, 81 грн. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2021 у справі № 640/153/20 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.07.2020 залишено без змін. Відповідно до наказу Мінекономіки від 07.09.2020 № 1139-к [PERSON] поновлено на посаді заступника начальника управління військово-промислової політики департаменту стратегічного розвитку сектору оборони та безпеки - начальника відділу державного оборонного замовлення з 03.12.2019. Пунктом 2 наказу Мінекономіки від 09.11.2020 № 1512-к скасовано пункт 2 та 3 наказу Мінекономіки від 22.11.2019 «Про надання відпустки та звільнення [PERSON] ». На виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.07.2020 у справі № 640/153/20, [PERSON] було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.12.2019 по 02.07.2020 у сумі 168 338, 98 грн. При цьому, відповідно до платіжних доручень № № 1730, 1731 від 10.09.2020 та № № 3610, 3611 від 16.11.2020 Мінекономіки було сплачено 37 641, 01 грн. податку на доходи фізичних осіб та 3 136, 75 грн. військового збору. Таким чином, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.07.2020 у справі № 640/153/20 Міністерством економіки України було виконано. Дніпровська районна філія Київського міського центру зайнятості (далі - Дніпровська РФ КМЦЗ та/або Філія) звернулась до Мінекономіки з листом від 29.01.2021 № 266.5-335/21 (вх. Мінекономіки № 06/9173-21 від 01.02.2021) з вимогою про перерахування коштів виплачених [PERSON] в якості допомоги по безробіттю у сумі 65 713, 21 грн. Як вбачається з листа Дніпровської РФ КМЦЗ, [PERSON] з 09.01.2020 по 07.09.2020 перебував на обліку в Філії. 09.01.2020 [PERSON] було надано статус безробітного. За період з 16.01.2020 по 06.09.2020 Відповідачу була виплачена допомога по безробіттю у розмірі 65 713, 21 грн. Зважаючи на викладене, Міністерством відповідно до платіжного доручення №155 від 11.02.2021 було відшкодовано Київському міському центру зайнятості 65 713, 21 грн. допомоги ро безробіттю, що була виплачена [PERSON] . Під час розгляду судової справи № 640/153/20 [PERSON] ввів в оману суд, приховавши факт отримання допомоги з центру зайнятості, внаслідок чого при присудженні судом оплати за час вимушеного прогулу не було враховано виплаченої допомоги по безробіттю, що дало можливість подвійного стягнення з державного бюджету, а саме одночасної виплати допомоги по безробіттю та виплати за вимушений прогул. Своїми діями [PERSON] мав намір незаконно збагатитися за рахунок двох державних організацій, отримуючи подвійний заробіток (допомогу по безробіттю та компенсацію грошового забезпечення за час вимушеного прогулу), що не передбачено жодним нормативним документом і призвело до безпідставних виплат з державного бюджету за однією і тією ж обставиною. Тобто, [PERSON] отримав допомогу по безробіттю та заробітну плату за час вимушеного прогулу без урахування суми допомоги по безробіттю, що є переплатою коштів для Мінекономіки. В свою чергу, Мінекономіки зазнало збитків, оскільки за рахунок державного бюджету [PERSON] були виплачені кошти у зв`язку з його поновленням на посаді в розмірі 209 116,74 грн (без вирахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору), та кошти сплачені Київському міському центру зайнятості виплачені в якості допомоги по безробіттю [PERSON] в сумі 65 713, 21 грн. У зв`язку із поновленням [PERSON] на посаді, виплаті їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі рішенням суду, вважаємо що кошти, які набув [PERSON] як допомога по безробіттю є безпідставно набутими, оскільки відпала підстава її набуття, і підлягають поверненню Мінекономіки. 16.02.2022 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва до участі в справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Київський міський центр зайнятості, відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні строки подачі заяв по суті справи. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами, що повторно направлялась відповідачу на зареєстровану в установленому законом порядку адресу місця проживання, останнім отримано не було, а конверт з поштовим відправленням повернувся до суду за закінченням терміну зберігання. Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі позивач отримав 03.06.2022, третя особа - 06.06.2022. Позивачем та третьою особою до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідач не скористався правом подання відзиву. Таким чином, суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.07.2020 у справі № 640/153/20 адміністративний позов [PERSON] задоволений частково: визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 22.11.2019 № 202-к «Про надання відпустки та звільнення [PERSON] » у частині звільнення [PERSON] з посади заступника начальника управління військово-промислової політики департаменту стратегічного розвитку сектору оборони та безпеки - начальника відділу державного оборонного замовлення; поновлено [PERSON] на посаді заступника начальника управління військово-промислової політики департаменту стратегічного розвитку сектору оборони та безпеки - начальника відділу державного оборонного замовлення з 03.12.2019; стягнуто з Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, з 03.12.2019 по 02.07.2020 у сумі 209 116, 74 грн; допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді заступника начальника управління військово- промислової політики департаменту стратегічного розвитку сектору оборони та безпеки - начальника відділу державного оборонного замовлення з 03.12.2019 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 29 873, 81 грн. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2021 у справі № 640/153/20 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.07.2020 залишено без змін. За нормою частини четвертої ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до наказу Мінекономіки від 07.09.2020 № 1139-к [PERSON] поновлено на посаді заступника начальника управління військово-промислової політики департаменту стратегічного розвитку сектору оборони та безпеки - начальника відділу державного оборонного замовлення з 03.12.2019. Пунктом 2 наказу Мінекономіки від 09.11.2020 № 1512-к скасовано пункт 2 та 3 наказу Мінекономіки від 22.11.2019 «Про надання відпустки та звільнення [PERSON] ». На виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.07.2020 у справі № 640/153/20 Міністерством економіки України відповідно до платіжних доручень № 1729 від 10.09.2020 та № 3608 від 16.11.2020, [PERSON] виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.12.2019 по 02.07.2020 у сумі 168 338, 98 грн. та відповідно до платіжних доручень № № 1730, 1731 від 10.09.2020 та № № 3610, 3611 від 16.11.2020 сплачено 37 641, 01 грн. податку на доходи фізичних осіб та 3 136, 75 грн. військового збору. Відповідно до листа Дніпровської районної філії Київського міського центру зайнятості від 29.01.2021 № 266.5-335/21, [PERSON] з 09.01.2020 по 07.09.2020 перебував на обліку в Філії. 09.01.2020 [PERSON] було надано статус безробітного та за період з 16.01.2020 по 06.09.2020 було виплачено допомоги по безробіттю у розмірі 65 713, 21 грн. У зв`язку з чим Дніпровська РФ КМЦЗ вимагало від Мінекономіки перерахування коштів виплачених [PERSON] в якості допомоги по безробіттю у сумі 65 713, 21 грн. Відповідно до платіжного доручення №155 від 11.02.2021 Міністерством було відшкодовано Київському міському центру зайнятості 65 713, 21 грн. допомоги ро безробіттю, що була виплачена [PERSON] . Відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду утримується з роботодавця. Згідно абзацу другого пункту 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 6 від 06.11.1992 року при присуджені оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. У разі неврахування в оплаті за час вимушеного прогулу допомоги по безробіттю, ця сума коштів для поновленого на роботі працівника є переплатою, встановлення зазначеної обставини має істотне значення для вирішення спору, (правова позиція Верховного суду України від 19.01.2016 року у справі № 21-3834а15). Відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Так, в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави, у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Не підлягають поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України). Під час розгляду судової справи № 640/153/20 [PERSON] не повідомив суд про факт отримання допомоги з центру зайнятості, внаслідок чого при присудженні судом оплати за час вимушеного прогулу не було враховано виплаченої допомоги по безробіттю, що дало можливість подвійного стягнення з державного бюджету, а саме одночасної виплати допомоги по безробіттю та виплати за вимушений прогул. [PERSON] отримав допомогу по безробіттю та заробітну плату за час вимушеного прогулу без урахування суми допомоги по безробіттю, що є переплатою коштів для Мінекономіки. Мінекономіки зазнало збитків, оскільки за рахунок державного бюджету [PERSON] були виплачені кошти у зв`язку з його поновленням на посаді в розмірі 209 116,74 грн (без вирахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору), та кошти сплачені Київському міському центру зайнятості виплачені в якості допомоги по безробіттю [PERSON] в сумі 65 713, 21 грн У зв`язку із поновленням [PERSON] на посаді, виплаті йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі рішенням суду, кошти, які набув [PERSON] як допомога по безробіттю є безпідставно набутими, оскільки відпала підстава її набуття, і підлягають поверненню Мінекономіки. Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення позову. В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2 270,00 грн., який був сплачений позивачем при зверненні до суду з цим позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved