Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначивши, що 28.02.2007 між [PERSON] та Банком було укладено кредитний договір №2007-034. Далі, 02.08.2007 між [PERSON] та Банком було підписано кредитний договір №2007-155 та 13.02.20017 також між [PERSON] та Банком укладено кредитний договір №2007-026. Відповідач [PERSON] належним чином не виконував умови кредитного договору, порушивши графік погашення кредиту та відсотків, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2011 з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» солідарно стягнуто заборгованість у розмірі 710\~513,79 грн. за кредитним договором №2007-155 від 02.08.2007, заборгованість у розмірі 455\~865,35 грн. за кредитним договором №2007-026 від 13.02.2007, заборгованість в сумі 44\~103,83 грн. за кредитним договором №2007-034 від 28.02.2007. Проте, правовідносини між сторонами не припинилися. Також, в забезпечення виконання грошового зобов`язання відповідачем [PERSON] за Договорами №2007-026, №200-034, 2007-155, між АТ КБ «Приватбанк» та поручителями [PERSON] , та [PERSON] були укладені договори поруки, відповідно до умов яких, поручителі зобов`язані виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред`явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов`язання, залишена без задоволення. На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 2765,05 доларів США, що за курсом 36,56 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.10.2022 складає 101090,23 грн. за кредитним договором №2007-026 від 13.02.2007; стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 286,69 доларів США, що за курсом 36,56 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.10.2022 складає 10371,70 грн. за кредитним договором №2007-034 від 28.02.2007; стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 4113,01 доларів США, що за курсом 36,56 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.10.2022 складає 150371,65 грн. за кредитним договором №2007-155 від 02.08.2007, а також стягнути судові витрати по справі. Ухвалою суду від 27.12.2022 відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, до суду надано заяву щодо розгляду справи за відсутності представника позивача, просив задовольнити позов з підстав викладених у ньому, проти заочного розгляду справи не заперечував. Судом було зроблено запити до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. З відповіді Департаменту від 26.12.2022 вбачається, що в реєстрі територіальної громади відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на території міста Дніпра відсутні. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] повідомлялися судом про наявність цивільної справи на розгляді у суді, сторонами якої вони є, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за останнім відомим зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання та через сайт Судова влада України. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 , постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового розгляду справи були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, не надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, не скористалися правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 13.02.2007 між [PERSON] та Банком укладено кредитний договір №2007-026, відповідно до умов якого АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 45000 доларів США на термін до 13.02.2012, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. 28.02.2017\~між [PERSON] \~та Банком\~укладено кредитний\~договір №2007-034,\~відповідно до\~умов якого\~АТ КБ\~«Приватбанк» зобов`язався\~надати [PERSON] \~кредит у\~розмірі 5625\~доларів США на термін до 13.02.2012, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. 02.08.2007 між [PERSON] та Банком було підписано кредитний договір №2007-155, відповідно до умов якого АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 59500 доларів США на термін до 02.08.2012, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Як зазначає позивач, відповідачі допустили прострочення виконання зобов`язань, а тому банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. У забезпечення виконання грошового зобов`язання відповідачем [PERSON] за Договорами №2007-026, №200-034, 2007-155, між АТ КБ «Приватбанк» та поручителями [PERSON] , та [PERSON] були укладені договори поруки, відповідно до умов яких, поручителі зобов`язані виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред`явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов`язання, залишена без задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржника. На підставі ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2011 з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» солідарно стягнуто заборгованість у розмірі 710 513,79 грн. за кредитним договором №2007-155 від 02.08.2007, заборгованість у розмірі 455 865,35 грн. за кредитним договором №2007-026 від 13.02.2007, заборгованість в сумі 44 103,83 грн. за кредитним договором №2007-034 від 28.02.2007. Утім, правовідносини між сторонами не припинилися. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ст.ст.\~509,\~526,\~530 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі. Згідно ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~умовами кредитного договору є обов`язок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1\~ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі. Відповідно вимог ст. 629\~ЦК України договір\~є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 81\~ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 80\~ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 статті\~76, частиною 2 статті\~77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Звертаючись у 2011 році з позовом до суду про стягнення заборгованості, кредитодавець реалізував своє право на пред`явлення вимоги в порядку ч. 2\~ст. 1050 ЦК України і\~такими діями на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а тому втратив право здійснювати нарахування відсотків за користування кредитом за ставкою визначеною в договорі і у даному випадку права і інтереси кредитора у правовідносинах забезпечені ч. 2\~ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України) Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625\~ЦК України, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у\~постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18. Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, з урахуванням результату розгляду справи, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 3927,00 грн. по 1309,00 грн. з кожного.

Outcome: approved