Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

28.09.2021 [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду Київської області з позовом про визначення місця проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , - разом з матір`ю, [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.2-8). Обґрунтовуючи позов, позивач зазначила наступне. Позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, [PERSON] з 21 червня 2008 року, від якого вони мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, одруження виявилось невдалим, тому на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Крім того, на підставі судового наказу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2018 року, з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дітей. Зазначає, що після розлучення діти проживали з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Але в 2019 році, [PERSON] забрав сина, Матвія проживати за місцем своєї реєстрації, а саме: [ADDRESS] . Крім того, відповідач, не узгоджуючи свої дії з позивачем, перевів сина зі школи, де він навчався у 1 класі (Бориспільська загальноосвітня школа 1-3 ступенів №3) до школи 1-3 ступенів №238 Деснянського району м. Києва. Як стверджує позивач, з 2019 року вона постійно намагається зв`язатися з сином, поспілкуватись та постійно намагається донести до відповідача важливість того, щоб їх діти росли разом і [PERSON] не був позбавлений материнської опіки та турботи. Вона дізналася, що відповідач фактично не проживає з сином за адресою: [ADDRESS] , а приходить в гості, тобто син [PERSON] проживає зараз з бабусею, [PERSON] та дідусем, [PERSON] , а не з батьком. Звертає увагу, що 02.04.2018 вона зверталась з заявою до поліції та служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради щодо психологічного і фізичного насилля, яке вчиняли по відношенню до мене [PERSON] та [PERSON] в присутності дітей, просила обмежити втручання дідуся та бабусі у їх виховання. 01.07.2020 вона звернулась з заявою до служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради щодо перевірки психологічного стану сина. Крім того, 20.07.2020 вона звернулась з заявою до служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо перевірки умов проживання дитини [PERSON] з батьком за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що саме вона з першого дня піклувалася про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дітей, має роботу, самостійний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра. 07.06.2022 відповідач [PERSON] звернулася до суду з заявою про поновлення пропущеного процесуального строку на подачу зустрічного позову та із зустрічним позовом про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] (т.2 а.с.3-4, 7-15). Обґрунтовуючи зустрічний позов, відповідач зазначив, що з позовними вимогами [PERSON] він не погоджується, вважає, що доводи та обґрунтування тезову не відповідають дійсності, є надуманими та такими, що не відповідають інтересам їх малолітніх дітей. Як зазначає відповідач, в процесі розірвання шлюбу та після розірвання шлюбу позивач почала чинити перешкоди йому та його матері, яка є власницею квартири та бабусею для їх дітей у доступі та користуванні квартирою, в котрій вони спільно проживали. Вказує, що побутові чвари відбувалися в присутності дітей та, на його думку, негативно впливали на їх емоційний стан. Зазначає, що його спроби спільно обговорити та прийняти рішення щодо організації їх окремого життя після розлучення закінчувалися істерикою позивача у присутності дітей, котрі не розуміли, що коїться. Важливі для нього питання щодо того з ким проживатимуть діти та який буде графік відвідування у іншого з батьків, залишалися без відповіді. Вказує, що позивач погрожувала, що виїде з країни з дітьми та він їх ніколи більше не побачить. Оскільки позивач не мала постійного місця роботи та будь-якого доходу, не могла орендувати власне житло, тому він був вимушений поступитися на певний час та з`їхати з квартири до своїх батьків. Звертає увагу, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 02.11.2021 позивач визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Як стверджує відповідач, впродовж листопада 2018 року та до березня 2019 року їх малолітній син [PERSON] сам просив у позивача надати йому дозвіл для переїзду у м. Київ, щоби жити зі батьком, а також, що позивач не піклувалась про сина, який, поснідавши, самостійно збирався та йшов до школи, переходячи автомобільну дорогу. Зазначає, що у березня 2019 позивач погодилася, що син проживав з ним, а він погодився на умову позивача продовжувати сплачувати аліменти на сина. Проте наступного ж дня після переїзду, позивач написала заяву до Бориспільської служби у справах дітей та сім`ї, що він позбавляє сина освіти, в той час, як він займався передачею його документів з Бориспільської школи №3 до Київської №238. Як стверджує відповідач, майже три роки син проживає з ним у м. Києві, де ходить до школи та відвідує додаткові гуртки, він несе усі витрати по його забезпеченню, в той час як позивач отримує від нього аліменти, у тому числі на сина, проте витрачає ці кошти на забезпечення своїх власних потреб. Його спроба зменшити розмір аліментів завершилась тим, що позивач попри бажання їх сина намагалася забрати його документи із школи у м.Києві та повернути його навчатися до Бориспільської школи та проживати з нею. Внаслідок цього відповідачу довелося забрати з суду подану заяву про зменшення аліментів, щоби позивач перестала вчиняти такі дії. Проте в кінці травня - на початку червня 2021 року відповідач знову намагалася забрати документи сина до школи у м.Бориспіль. Як стверджує позивач, син дуже боїться, що мати його забере та бажає жити з ним та ходити до школи у м. Києві. Вказує, що були випадки, коли при зустрічах з сином позивач силоміць змушувала його залишитися з нею та не хотіла відпускати до відповідача, чим дуже лякала сина, внаслідок чого у червні 2021р. [PERSON] відмовився їхати до м. Кривий Ріг до своєї бабусі. Вказує, що позивач здійснює тиск на сина і під час телефонних дзвінків, вмовляючи його жити з нею. Також зазначає, що їх донька [PERSON] весь час проживала з позивачем у м. Бориспіль, де відвідувала місцевий садочок. При будь-якій можливості, він забирав дочку до м. Києва на вихідні та/чи свята, де вони разом проводили дозвілля. Як стверджує відповідач, позивач часто не дотримувалась їх усних домовленостей щодо його побачень з донькою та не відпускала її, а коли і відпускала, то відразу писала заяви до різних служб та поліції про викрадення дітей. Він вважає, що діти повинні проживати з ним, як їх батьком. При цьому вказує, що 27.12.2021 позивач без його згоди забрала дітей до м. Кривий Ріг та залишила їх там у своїх батьків, змінивши телефонний номер сина. Відповідач змінила місце проживання та влаштувалась на роботу у м. Київ, з котрої повертається щодня після 23:00год., у зв`язку з чим у сина [PERSON] з`явилися нові обов`язки: самостійно готувати їжу собі та своїй сестрі на газовій плиті та забирати о 18:00год. сестру після садочку. Зазначає, що 11.01.2022, коли [PERSON] перебував один дома та готував їжу сталася пожежа, загорівся газовий котел, та сина був вимушений швидко, не одягнувшись, покинути будинок та кликати дорослих на допомогу. Вказує, що позивач не тільки поклала на сина непомірні з його віком обов`язки та відповідальність, а й не забезпечила належний нагляд за сином. 14.01.2022 він знайшов місце перебування дітей та, дізнавшись про усі обставини, побачивши їх недоглянутий стан, він забрав їх до себе в м. Київ. Як вказує відповідач, на даний час діти проживають разом з ним, його дружиною та його батьками, є доглянутими та оточеними любов`ю і людьми, котрі піклуються про їх благополуччя. Він дбаю про дітей, здійснює їх матеріальне забезпечення дітей, оплачує позашкільні заняття сина з вивчення англійської мови, оплачує лікування сина та вчасні консультації лікаря, забезпечую сину відвідування школи та позашкільних занять, займається влаштуванням доньки до дитячого садочку у м. Києві, фінансую дозвілля та всебічний розвиток дітей, а також сплачує аліменти на користь позивача, має постійне місце роботи в ПрАТ «Оболонь», де працює на посаді старшого інженера-програміста. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 30.09.2021 було відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання (т.1 а.с.41). Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 08.11.2021справу було передано за підсудністю до Бориспільського міськрайонного суду Київської області (т.1 а.с.63-64). Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.01.2022 (тю1 а.с.72-74) було прийнято позовну заяву до провадження та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою, занесеною до протоколу підготовчого засідання від 23.09.2022, було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органі опіки та піклування Служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області (т.2 а.с.123-124). Ухвалою суду від 23.09.2022 було поновлено відповідачу [PERSON] строк на подання зустрічного позову та об`єднано зустрічний позов [PERSON] з первісним позовом [PERSON] , а також відповідно до вимог ст.19 Сімейного кодексу України зобов`язано орган опіки та піклування - Службу у справах дітей Боярської міської ради Київської області до визначеної судом дати розгляду підготувати на направити (подати) до суду висновок щодо визначення місця проживання малолітніх дітей (а.с.74-75). Ухвалою, занесеною до протоколу підготовчого засідання від 20.12.2022 було задоволено клопотання представника відповідача адвоката Соловей Л.В. щодо заслуховування думки малолітніх дітей щодо визначення їх місця проживання в порядку, визначеному ст.171 Сімейного кодексу України (т.2 а.с.208-210, 215-216). Ухвалою, занесеною до протоколу підготовчого засідання від 20.12.2022 було долучено до матеріалів справи Висновок органу опіки та піклування Боярської міської ради Київської області про визначення місця проживання малолітніх дітей (т.2 а.с.214, 215-216). Ухвалою від 20.12.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду (т.2 а.с.215-216, 218). У судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів позивач [PERSON] , а також її представник адвокат Решняк А.В. безпосередньо в залі суду підтримали позовну вимогу за первісним позовом щодо визначення місця проживання дітей з матір`ю проти зустрічного позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні з наведених у позовній заяві підстав. Позивач додатково пояснила, що на початку березня 2022 року у зв`язку з початком повномасштабної військової агресії російської федерації виїхала з України та перебуває у країні Люксембург, де отримала тимчасовий захист, місце проживання, комфортне житло, офіційно працевлаштувалася та отримує заробітну плату. Вона може створити дітям належні та безпечні умови для виховання та розвитку, матеріально забезпечувати. Також пояснила, що через те, що діти знаходилися з батьком, вона виїхала сама та весь час намагалася зв`язуватися з дітьми доступними засобами зв`язку. Вважає, що саме через вплив відповідача та його родини їй важко дається таке спілкування. Визначення місця проживання дітей з нею надасть їй можливість вивезти дітей за кордоном, оскільки на даний час їх перебування в Україні ставить під загрозу їх життя і здоров`я внаслідок військової агресії рф. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Соловей Л.В. заперечували проти первісного позову та повністю підтримала зустрічний позов, вважають, що в інтересах дітей, які висловили свою дімку у судовому засіданні, визначити їх місце проживання з батьком. Позивач повністю підтвердив викладені у зустрічній позовній заяві обставини, вказав, що після початку повномасштабної війни з рф він з дітьми та дружиною були вимушені виїхати у більш безпечне місце спочатку до Вінницької області, а на даний час у с.Тарасівка Фастівського району Київської області. Діти відвідують школу, у якій працює його дружина, діти знаходяться під постійним наглядом у комфортних та безпечних умовах. Він вважає, що діти, особливо син [PERSON] , не мають бажання спілкуватися з матір`ю через психологічний тиск, який здійснює позивач під час телефонних та онлайн розмов з дітьми, намагаючись умовити їх переїхати жити до неї. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог органу опіки та піклування - Служби у справах дітей та сім`ї Боярської міської ради Слобоженко Т.А. підтримала зустрічний позов та висновок органу опіки та піклування, який вважає, що в інтересах дітей визначити їх місце проживання з батьком. Відповідно до вимог ст.171 Сімейного кодексу України суд у присутності психолога [PERSON] (т.2 а.с.230-232, 233-235) 02.02.2023 заслухав пояснення малолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , та їх думку щодо визначення їх місця проживання з одним з батьків. Малолітні [PERSON] та [PERSON] висловили бажання залишитися проживати з їх батьком [PERSON] , а також підтвердили викладені їх батьками обставини, за яких після розлучення батьків [PERSON] почав проживати з батьком у м.Києві, діти бачилися лише по вихідним, а після пожежі, що відбулася під час розігрівання їжі [PERSON] за відсутності вдома матері [PERSON] , обоє дітей проживають разом з батьком, який забрав їх до себе. Їм подобається їх нова школа, село, у якому вони на даний час проживають, де знайшли собі друзів, завели домашніх улюбленців. Матвій в судовому засіданні категорично не бажав спілкуватися з матір`ю. Ярослава висловила думку, що хотіла б щоб мама жила з ними, розлучатися з братом та батьком не бажає. Заслухавши пояснення учасників справи, думку малолітніх [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2008 року, який було розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2018 року, яке набрало законної сили 29 грудня 2018 року (т.1 а.с.12-13). У шлюбі у сторін народилися двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження Серія [NUMBER] , виданим повторно 21 травня 2021 року та Серія [NUMBER] , виданим 06 серпня 2016 року (т.1 а.с.15,16). Як визнано сторонами, після розірвання шлюбу позивач залишилася проживати з дітьми у квартирі, що належала матері відповідача за адресою: [ADDRESS] . Наведене також підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання від 21.05.21 №№ 20-36-3084, 20-36-3082, 20-36-3083(а.с.17,18,19). На підставі судового наказу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2018 року (справа №359/1944/18, провадження №2-н/359/141/2018) з відповідача [PERSON] , [INFO] , було стягнуто аліменти на користь позивача [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дати пред`явлення заяви до суду, з 15 березня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття (т.1 а.с.14). За змістом інформації, наданою ФОП [PERSON] , остання підтвердила, що [PERSON] відвідував протягом 2017-2018 року студію малювання «X-studio» Відповідно до характеристики, до гуртка приводила і забирала [PERSON] мама [PERSON] зі своєю донечкою [PERSON] . За змістом наданої інформації ФОП [PERSON] позитивно характеризує [PERSON] , зазначивши, що саме позивач займалась розвитком та вихованням своїх дітей. Разом із з цим суд критично оцінює надану довідку, оскільки за її змістом вбачається, що вона стосується періоду, коли сторони перебували у шлюбі. Крім того, встановлено, що в цей період відповідач працював у м.Києві в ПрАТ «ОБОЛОНЬ», з 15.06.2015 року, а також з квітня 2018 року з нього утримувалися аліменти за місцем роботи на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідками від 18.02.2021 №№105,106,107,108,109 та від 16.05.2021 №178 (т.2 а.с.26-30, 61). А отже, та обставина, що саме позивач приводила сина на гурток, не може свідчить про неналежне виконання батьком дітей свої батьківських обов`язків з виховання та утримання дітей. Згідно з характеристикою [PERSON] , виданої Бориспільською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №3 від 23.11.2018 №557 (т.2 а.с.99), [PERSON] навчається у школі, має все необхідне для навчання, батьки приділяють належну увагу вихованню та навчанню дитини, надають допомогу класному керівнику, систематично відвідують школу (т.2 а.с.99). Сторонами визнано та матеріалами справи підтверджується, що з березня 2019 року їх син [PERSON] постійно проживає з батьком, відповідачем у справі [PERSON] за місцем його реєстрації в [ADDRESS] (а.с.40). Так, згідно з Актами від 13.03.2019 (т.2 а.с.81), від 16.10.2019 (т.2 а.с.78) , від 16.06.2021 (т.2 а.с.60) комісією у складі голови правління ЖБК «Кристал-17» у присутності сусідів (кв.125,97) встановлено, що [PERSON] зареєстрований та на момент їх складання проживав за адресою: [ADDRESS] , разом із ним проживає його син [PERSON] , 2012 р.н. Згідно з характеристикою [PERSON] , виданої Бориспільською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №3 від 05.07.2021 №278 (т.1 а.с.27), [PERSON] навчався у 1-Г класі Бориспільської ЗОШ І-ІІІ ст. №3 з 1 вересня 2018 року по 14 березня 2019 року. Також зазначено, що інколи зранку до школи приводив тато, [PERSON] , або [PERSON] приходив сам, а тато систематично в телефонному режимі контролював його присутність у закладі. Після уроків завжди хлопчика забирала мама, [PERSON] з меншою сестричкою [PERSON] . Крім того, згідно з характеристикою [PERSON] , учня 4-Б класу школи І-ІІІ ступенів №238 Деснянського району м.Києва (т.2 а.с.40), [PERSON] навчається в школі №239 з 15.09.2019 та на час вступу до школи навчальний матеріал був засвоєний на низькому рівні, хлопчик справляв враження заляканої дитини. Зараз [PERSON] навчається на достатньому рівні, уважний під час уроків, старанно і охайно виконує всі домашні завдання. Також зазначено, що [PERSON] приводять на заняття та забирають після них: бабуся, дідусь або батько. Батько постійно спілкувався з класним керівником, допомагає у проведенні позашкільних заходів. Мати, [PERSON] , до школи приходила один раз, в кінці травня 2019 року , спілкування з учителем тривало менше 5 хвилин, з сином практично не спілкувався. Згідно з виведеною формою позивач [PERSON] 21.03.2019 зверталась на урядову гарячу лінію зі скаргою на дії працівників ЗОШ №3 м. Борисполя, які віддали документи учня 1-Г класу [PERSON] його батькові [PERSON] без згоди заявниці (т.1 а.с.20-21). Як вбачається зі змісту заяви на ім`я начальника Служби у справах дітей та сім1ї Бориспільської міської ради від 01.07.2020 позивач зверталася щодо проведення перевірки психічного стану її сина [PERSON] , який прописаний в [ADDRESS] , зазначивши, що їй не відомо, де знаходиться син, якого забрав батько [PERSON] та не дає поспілкуватися із сином. А також просила перевірити умови перебування дитини з батьком (а.с.25). Наведене свідчить про те, що між батьками малолітнього [PERSON] щонайменше з 2019 року був наявний спір щодо визначення місця його проживання та участі батьків у його вихованні. Згідно з характеристикою на вихованку середньої групи «Калинка» [PERSON] , виданою 02.07.2021 за №70 (а.с.26) [PERSON] відвідує дитячий садочок «Колосочок» м.Бориспіль, група «Калинка» з [INFO] ,зокрема зазначено, щодо садочка [PERSON] приводить, забирає, відвідує батьківські збори та сплачує рахунки за садочок мама, [PERSON] . У вихованні дитину основну участь приймає мама [PERSON] , [PERSON] , яка завжди цікавиться у вихователя поведінкою і успіхами своєї дитини, бере активну участь в житті групи, була головою батьківського комітету. Батько [PERSON] в ДНЗ «Колосочок» за два роки перебування дитини в закладі був всього декілька разів. Крім того, згідно з Висновком №96 від 22.09.2021 психологічного обстеження малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , складеного практичним психологом Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (т.2 а.с.46-48) підтверджено , що на час складання висновку [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] , [PERSON] проживає з батьком [PERSON] за адресю: [ADDRESS] . Також зазначено, що запит (на висновок) надійшов зі Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської у м.Києві державної адміністрації про проведення психологічного обстеження малолітніх дітей з метою визначення їх психоемоційного стану, їх особистісних характеристик, особливостей дитячо-батьківських відносин та емоційної прив`язаності дітей до батьків, у зв`язку з визначенням участі батька у вихованні дітей. Так, за змістом висновку зазначено, що за результатами роботи (з дітьми) визначено, що у обох дітей незадоволена потреба участі матері (для [PERSON] ) та батька (для [PERSON] ) у їхньому життя: сформована емоційна прив`язаність між собою, спостерігаються дружні позитивні взаємовідносини між дітьми. Мати задовольняє потреби [PERSON] у любові, емоційному контакті, безпеці. У відношенні до батька у Матвія сформована більша довіра та взаєморозуміння. На даний час до матері [PERSON] тримає дистанцію. Діти прагнуть відмежуватися від непорозумінь дорослих між собою, прагнуть отримувати спокій, комфорт та розуміння з боку обох батьків. За результатами складеного висновку, враховуючи вікові особливості та потреби малолітніх [PERSON] та [PERSON] , міцну прив`язаність дітей між собою, позитивне ставлення один до одного та незадоволену потребу дітей у спілкуванні між собою, беручи до уваги, що діти живуть окремо, рекомендовано: встановлення стабільного графіку зустрічей [PERSON] та [PERSON] в присутності обох батьків, із завчасно обумовленим місцем та часом зустрічі, який враховуватиме бажання, інтереси та вікові потреби обох дітей до вирішення питання місця проживання дітей; матері та батьку не залучати доньку та сина до вирішення власних домовленостей, які пов`язані з навчанням та вихованням [PERSON] та [PERSON] з метою стабілізації їх емоційного стану. Як визнано сторонами та підтверджується матеріалами справи, після звернення позивача [PERSON] до суду з вищевказаним позовом істотно змінилися сімейні обставини сторін. Так, на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2021 (справа №359/3323/21) було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , яку визнано такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] (т.2 а.с.42-43). Рішення суду набрало законної сили 14.12.2021. А також встановлено, що з січня 2022 року донька [PERSON] проживає з батьком, відповідачем у справі [PERSON] .. Як стверджує відповідач, що підтверджується поясненнями дітей в суді, та позивачем не заперечується, що [PERSON] забрав сина [PERSON] , який в цей час знаходився у матері в м.Борисполі, в орендованому будинку [ADDRESS] , а також доньку [PERSON] , яка на той час за домовленістю, що склалася між батьками, постійно проживала з матір`ю, позивачем у справі [PERSON] , після пожежі, що відбулася у її відсутність під час розігрівання їжі сином [PERSON] . Наведене також підтверджується фактом звернення [PERSON] з заявами від 10.01.2022 до Деснянського управління Поліції в м.Києві (№1728), від 17.01.2022 на ім`я начальника Служби у справах дітей Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації, листом ССД Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації від 16.02.2022 №10223-10223/Д-61-125 «Про розгляд звернення», протоколом бесіди з малолітньою дитиною від 17.01.2022 [PERSON] , [INFO] (т.2 а.с.38,34-35, 33,36). Крім того, загально відомим фактом є те, що 24 лютого 2022 року російська федерація вторглася в Україну. Одночасно на території декількох областей, в тому числі і в Київській, розпочалися активні бойові дії. Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та триває по цей час. Як визнано сторонами та підтверджується долученими до матеріалів справи письмовими доказами, позивач [PERSON] на початку березня 2022 року виїхала за межі України і на даний час проживає в країні Люксембург, де отримала тимчасовий захист та була працевлаштована (т.2 а.с.157-188). Відповідач [PERSON] та малолітні [PERSON] та [PERSON] з 14 квітня 2022 року були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи за фактичним місцем проживання: [ADDRESS] , що підтверджується відповідними довідками (т.2 а.с.21,22,23). Також встановлено, що відповідач [PERSON] з 08 липня 2021 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюбі Серія [NUMBER] (т.2 а.с.196), яка згідно з Характеристикою, виданою Вишнівським академічним ліцеєм №1 працює в закладі вчителем початкових класів з 2014 року та позитивно характеризується за місцем роботи (т2 а.с.197). Згідно з Актом обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 12.09.2022 та Актом депутата Боярської міської ради Верголле О.І. від 15.09.2022 (т.2 а.с.198,199) відповідач [PERSON] проживає з дружиною [PERSON] та дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] в орендованій двокімнатній квартирі в [ADDRESS] , де діти забезпечені усім необхідним для розвитку, проживання і навчання, забезпечені здоровим харчуванням і любов`ю рідних. Згідно з Довідками Вишнівського академічного ліцею №1 від 12.09.2022 №№ 208, 209 (т.2 а.с.200,201) [PERSON] навчається у 1-Д класі, а [PERSON] навчається в 5-Є класі ліцею. Відповідно до висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради від10.11.2022 №9/35 (т.2 а.с.214) Служба у справах дітей Боярської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Суд звертає увагу, що за змістом висновку органу опіки та піклування, зазначено, що матір дітей після розірвання шлюбу з сім`єю не проживає, не підтримує стосунків з колишнім чоловіком, не бере участі у вихованні та догляді за дітьми, рідко спілкується по телефону і принижує при спілкуванні дітей, не підтримує здорові стосунки з дітьми. Малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , виявили бажання жити разом із батьком. Проте, суд лише частково погоджується з таким викладенням встановлених органом опіки фактичних обставин, оскільки вони знайшли лише часткове підтвердження у суді та були викладені вище. А також враховує, що зміна сімейних обставин позивача [PERSON] відбулася як з суб`єктивних причин, яка не забезпечила нагляд за малолітнім сином, що призвело до пожежі у січні 2022 року (вже після того, як позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом), а також з об`єктивної причини початку відкритої військової агресії рф та прийнятого позивачем рішення виїхати за межі України без дітей, які на той час перебували разом із їх батьком [PERSON] . Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази та встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що на даний час з урахуванням думки та інтересів малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , слід визначити місце їх проживання з батьком відповідачем [PERSON] , задовольнивши його зустрічний позов, а первісний позов [PERSON] залишити без задоволення. Так, згідно частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За правилами частини першої статті 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Як зазначив Верховний Суд у своїй Постанові від 23 грудня 2019 року у справі №648/2062/18, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Частинами першою, другою статті 171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання. Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й стаття 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. Отже, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Як підтвердив суду малолітній [PERSON] , [INFO] , він бажає проживати з батьком, з яким він фактично постійно проживав з березня 2019 року. На переконання суду, відновлення теплих, довірливих стосунків між малолітнім [PERSON] та його матір`ю [PERSON] можливе, проте потребує часу і взаємних зусиль, в першу чергу з боку батьків. Крім того малолітня [PERSON] , [INFO] , також в суді підтвердила своє бажання жити з батьком та старшим братом [PERSON] . Потреба дітей у спілкуванні між собою, зважаючи на їх міцний психоемоційний зв`язок, також було підтверджено вищенаведеним Висновком №96 від 22.09.2021 психологічного обстеження малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , складеного практичним психологом Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (т.2 а.с.46-48). При цьому доводи позивача та її представника, що у зв`язку з оголошенням в України воєнного стану, дітям слід залишити Україну та проживати з матір`ю в більш безпечних умовах в країні Люксембург, суд вважає недостатніми та необґрунтованими, зважаючи на те, що позивач перебуває в зазначеній країні тимчасово та без будь-якої родинної підтримки, а здатність позивача самостійно забезпечити дітям належні і безпечні умови проживання у суду викликають сумнів, зважаючи на події, які стали причиною того, що відповідач забрав молодшу доньку до себе у січні 2022 року. Крім того, сам факт виїзду позивача за кордон без дітей дає суду підстави вважати, що в даному випадку оголошення в Україні воєнного стану не може бути єдиною та достатньою причиною для визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю, оскільки з початку активної військової агресії рф в Україні саме відповідач [PERSON] турбувався про безпеку дітей та забезпечував їм належні умови проживання, навчання та їх виховання. Ставлення дітей до батька підтвердили такі висновки суду. При цьому суд враховує, що вік та загальний розвиток малолітньої [PERSON] , наявність в родині відповідача жінок з життєвим досвідом (дружини та матері), здатні забезпечити належний, повноцінний і гармонійний розвиток [PERSON] як дівчинки. У зв`язку із задоволенням зустрічного позову з урахуванням вимог ст.141\~ЦПК України з позивача на користь відповідача слід стягнути документально підтверджені понесені відповідачем судові витрати, а саме: витрати по сплаті судового збору в сумі 992 грн. 40 коп. (т.2 а.с.16). При цьому суд враховує, що доказів фактичного понесення витрат на правову допомогу відповідачем надано не було. На підставі викладеного,

Outcome: approved