Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому вказував, що 02 травня 2019 року між ним та відповідачкою був укладений договір позики, що підтверджується письмовою розпискою від 23 серпня 2019 року. За умовами договору [PERSON] отримала від позивача в борг грошові кошти в розмірі 180 000 грн. та зобов`язалася повертати борг частинами по 8\~000 10\~000 грн. щомісячно в строк до 10 числа кожного місяця до повного повернення коштів. Посилаючись на те, що відповідачка ухилилася від повного та своєчасного виконання умов договору позики в частині повернення коштів, а тому позивач просив стягнути з неї борг у розмірі 180 000 грн., а також 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання за весь період прострочення платежу з 02 травня 2019 року по 02 червня 2021 року у розмірі 11\~288,20 грн. Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 14 липня 2021 року вимоги [PERSON] задоволено частково. Вказаним рішенням з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг за договором позики від 02 травня 2019 року б/н у розмірі 180 000 грн., 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання за період прострочення платежу з 10 травня 2019 року по 02 червня 2021 року у розмірі 6\~283,71 грн., а всього в загальному розмірі 186\~283,71 грн. та 1\~862,84 грн. судового збору. 05 жовтня 2021 року представник відповідачки [PERSON] подала до суду заяву про перегляд заочного рішення з клопотанням про поновлення пропущеного строку на подання такої заяви. Ухвалою суду від 06 жовтня 2021 року в задоволенні клопотання представника відповідачки [PERSON] про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення відмовлено. Заяву про перегляд заочного рішення залишено без розгляду. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року ухвалу місцевого суду від 06 жовтня 2021 року скасовано. Ухвалою суду від 08 грудня 2021 року\~представнику відповідачки [PERSON] поновлено строк для подання заяви про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Ухвалою суду від 21 грудня 2021 року заочне рішення від 14 липня 2021 року скасовано та справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання. Ухвалою суду від 10 січня 2022 року викликано в судове засідання в якості свідків [PERSON] та [PERSON] 10 січня 2022 року від представника відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що: - розписка про отримання коштів написана та підписана не [PERSON] , а сторонньою особою; - у розписці зазначена неправильна інформація щодо особи позичальниці; - розписка містить суперечливі дані щодо дати її складання та дати отримання позичальницею коштів (що не співпадають); - у розписці не зазначено строк повернення позичальницею коштів; - позичальниця не отримувала кошти згідно вказаної розписки, що свідчить про безгрошовість договору позики. Ухвалою суду від 15 лютого 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідачки [PERSON] про призначення судової почеркознавчої експертизи. Згідно ухвали суду від 15 лютого 2023 року закрито підготовче провадження у справі. Цією ж ухвалою справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом сторін, їх представників, а також свідків [PERSON] та [PERSON] . Згідно усної ухвали суду від 15 березня 2023 року (зафіксованої в протоколі та технічному записі судового засідання) відмовлено в допиті свідка [PERSON] у зв`язку з неможливістю вчинення вказаної процесуальної дії з підстави тривалого перебування свідка за межами території України та неможливістю її допиту в режимі відеоконференції. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представника [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися, проте остання надіслала на електронну адресу суду заяву про відкладення розгляду справи. Проте, під час вирішення заяви представника відповідачки про відкладення розгляду справи, суд встановив наступне. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.\~ У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності здійснення судових проваджень протягом розумного (передбаченого законом) строку. Розумність тривалості провадження, згідно вказаних рішень, має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів. Відкладення розгляду справи, призначення і проведення експертизи, участь судді в розгляді інших справ тощо не суперечать чинному законодавству, але не можуть призводити до порушення права особи на судочинство в розумний строк (наприклад рішення ЄСПЛ у справі «Цимерман і Штайген проти Швейцарії», «Кудла проти Польщі»). Згідно п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України одним з основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Заяву про відкладення розгляду справи представник відповідачки мотивує введенням на території України воєнного стану, тим, що Миколаївська область є потенційною зоною ведення бойових дій, наявністю постійних повітряних тривог та постійними масованими ракетними обстрілами, а також наявністю у відповідачки малолітньої дитини, що унеможливлюють участь відповідачки та її представника у розгляді справи. Проте, на думку суду, вказані обставини (з урахуванням ситуації у Миколаївській області на час розгляду справи) не є беззаперечними обставинами та перешкодами, які унеможливлюють участь відповідачки та її представника у розгляді справи у будь-який передбачений процесуальним законом спосіб, зокрема у режимі відеоконференції, а тому з урахуванням вимог ч. 2 ст. 210, ч.ч. 3, 4 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив проводити розгляд справи без особистої участі відповідачки та її представника. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі відповідачки [PERSON] та її представника [PERSON] , оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для вирішення спору. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , його представника [PERSON] , показання свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 02 травня 2019 року між сторонами був укладений договір позики, що підтверджується письмовою розпискою від 23 серпня 2019 року (складеною за участю свідків [PERSON] та [PERSON] ). За умовами договору [PERSON] отримала від позивача в борг грошові кошти в розмірі 180 000 грн. та зобов`язалася повертати борг частинами по 8\~000 10\~000 грн. щомісячно в строк до 10 числа кожного місяця до повного повернення коштів. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з підстав, передбачених законом, зокрема з договорів та інших правочинів. З положень ст.ст. 1046, 1047 ЦК України вбачається, що за договором позики (який укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Факт складення та підписання відповідачкою розписки від 23 серпня 2019 року підтверджується: - показаннями свідка [PERSON] , який в судовому засіданні пояснив, що у другій половині серпня 2019 року, точну дату він не пам`ятає, в його присутності [PERSON] власноручно склала та підписала розписку про отримання від [PERSON] на умовах позики грошових коштів у розмірі 180\~000 грн., та зобов`язалася повернути отримані кошти на узгоджених між сторонами умовах; - письмовим доказом письмовими поясненнями [PERSON] (а.с. 234), згідно яких у серпні 2019 року, точну дату вона не пам`ятає, в її присутності [PERSON] власноручно склала та підписала розписку про отримання від [PERSON] на умовах позики грошових коштів у розмірі 180\~000 грн. При цьому [PERSON] повідомила, що кошти від [PERSON] вона отримала до складання розписки. Твердження однієї зі сторін про те, що розписка про отримання коштів написана та підписана не [PERSON] , а сторонньою особою, не знайшли свого належного підтвердження та спростовуються вищезазначеними доказами. При цьому суд зазначає, що згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розписка містить достатню інформацію, що дозволяє встановити виникнення між сторонами відносин позики, в тому числі ідентифікувати особу позичальниці та позикодавця, містить інформацію щодо суми позики, а також умов та порядку повернення коштів. Зі змісту розписки чітко прослідковується факт отримання [PERSON] від [PERSON] 180\~000 грн. в якості позики. Факт отримання відповідачкою позики додатково підтвердився: - показаннями свідка [PERSON] , згідно яких під час складання розписки [PERSON] в його присутності підтвердила перед [PERSON] своє зобов`язання щодо повернення суми позики, що (з урахуванням складення розписки та її змісту) свідчить про отримання нею коштів; - письмовим доказом письмовими поясненнями [PERSON] , згідно яких під час складання розписки [PERSON] повідомляла, що вона дійсно отримала від [PERSON] кошти на умовах позики; - копією постанови про закриття кримінального провадження від 01 листопада 2019 року, провадження №12019150190001674 від 24 жовтня 2019 року (а.с. 6), згідно якої в ході досудового розслідування кримінального провадження за фактом шахрайських дій відносно [PERSON] встановлено факт отримання відповідачкою від позивача коштів на умовах позики у розмірі 180\~000 грн. Таким чином, не заслуговують на увагу доводи відзиву про безгрошовість договору позики, як не доведені жодними доказами. Та обставина, що дата складання розписки не співпадає з датою отримання позичальницею коштів, пояснюється тим, що позика була отримана відповідачкою значно раніше, ніж складено саму розписку (що підтверджується як змістом самого боргового документа, так і іншими дослідженими в судовому засіданні доказами). Водночас, сам договір є реальним, а тому вважається укладеним з моменту передачі коштів, а не складання розписки. При цьому, як зазначив Верховний Суд у постановах від 09 лютого 2022 року у справі 523/11575/16 та від 23 лютого 2022 року у справі №639/4467/18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не збігатися з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передання коштів у борг. Положення ч.ч. 1-3 ст. 1049 ЦК України передбачають обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Крім цього, згідно ч.ч. 1-3 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Таким чином, наявність боргового документа у [PERSON] вказує на те, що боржниця зобов`язання по поверненню коштів не виконала. Докази часткового повернення боргу в матеріалах справи відсутні. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. 1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобов`язання та зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому, з практики Верховного Суду, зокрема змісту постанови від 12 травня 2019 року у справі № 336/5523/17 вбачається, що вимога про дострокове повернення частини позики (кредиту), що залишилася (в разі прострочення повернення чергової частини позики (кредиту)) може бути висловлена не лише безпосередньо позичальнику, а також шляхом пред`явлення відповідного позову до суду. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За встановлених обставин, враховуючи невиконання відповідачкою взятих на себе позикових зобов`язань, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню борг за договором позики у розмірі 180 000 грн. Також, оскільки договором встановлений обов`язок позичальниці повернути позику частинами (з розстроченням) у розмірі не менше 8\~000 грн. щомісячно в строк до 10 числа кожного місяця до повного повернення, а тому позивач має право на отримання 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання за весь період прострочення платежу, виходячи з розміру щомісячного простроченого платежу (частини суми боргу, що не була повернута позичальником у відповідний місяць) та періоду такого прострочення. Зокрема, період прострочення грошового зобов`язання позивачем визначений з 02 травня 2019 року по 02 червня 2021 року. Однак суд не в повній мірі погоджується з таким розрахунком, оскільки в судовому засіданні позивач [PERSON] надав пояснення про те, що під час фактичного укладення договору позики від 02 травня 2019 року сторони узгодили повернення позичальницею суми позики протягом місяця з моменту отримання коштів. Однак в подальшому, під час складання розписки, тобто 23 серпня 2019 року, змінили умову щодо порядку повернення боргу - частинами по 8\~000 10\~000 грн. щомісячно в строк до 10 числа кожного місяця до повного повернення коштів. Таким чином, невиконання позичальницею умов договору позики (неповернення частини позики) розпочалося з 10 вересня 2019 року, і саме з цієї дати позивач має право на отримання 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання. Розрахунок процентів за період з 10 вересня 2019 року по 02 червня 2021 року становить: - за період з 10 вересня 2019 року по 10 жовтня 2019 року 19,73 грн. (8\~000 грн. (неповернута сума боргу) х 3 % (річних) / 365 (днів у році) х 30 днів (прострочення платежу)); - за період з 10 жовтня 2019 року по 10 листопада 2019 року 40,77 грн. (16\~000 грн. (неповернута сума боргу) х 3 % (річних) / 365 (днів у році) х 31 день (прострочення платежу)); - за період з 10 листопада 2019 року по 10 грудня 2019 року 59,18 грн. (24\~000 грн. (неповернута сума боргу) х 3 % (річних) / 365 (днів у році) х 30 днів (прострочення платежу)); - за період з 10 грудня 2019 року по 10 січня 2020 року 81,31 грн. (32\~000 грн. (неповернута сума боргу) х 3 % (річних) / 366 (днів у році) х 31 день (прострочення платежу)); - за період з 10 січня 2020 року по 10 лютого 2020 року 101,64 грн. (40\~000 грн. (неповернута сума боргу) х 3 % (річних) / 366 (днів у році) х 31 день (прострочення платежу)); - за період з 10 лютого 2020 року по 10 березня 2020 року 114,10 грн. (48\~000 грн. (неповернута сума боргу) х 3 % (річних) / 366 (днів у році) х 29 днів (прострочення платежу)); - за період з 10 березня 2020 року по 10 квітня 2020 року 142,30 грн. (56\~000 грн. (неповернута сума боргу) х 3 % (річних) / 366 (днів у році) х 31 день (прострочення платежу)); - за період з 10 квітня 2020 року по 10 травня 2020 року 157,38 грн. (64\~000 грн. (неповернута сума боргу) х 3 % (річних) / 366 (днів у році) х 30 днів (прострочення платежу)); - за період з 10 травня 2020 року по 10 червня 2020 року 182,95 грн. (72\~000 грн. (неповернута сума боргу) х 3 % (річних) / 366 (днів у році) х 31 день (прострочення платежу)); - за період з 10 червня 2020 року по 10 липня 2020 року 196,72 грн. (80\~000 грн. (неповернута сума боргу) х 3 % (річних) / 366 (днів у році) х 30 днів (прострочення платежу)); - за період з 10 липня 2020 року по 10 серпня 2020 року 223,61 грн. (88\~000 грн. (неповернута сума боргу) х 3 % (річних) / 366 (днів у році) х 31 день (прострочення платежу)); - за період з 10 серпня 2020 року по 10 вересня 2020 року 243,93 грн. (96\~000 грн. (неповернута сума боргу) х 3 % (річних) / 366 (днів у році) х 31 день (прострочення платежу)); - за період з 10 вересня 2020 року по 10 жовтня 2020 року 255,74 грн. (104\~000 грн. (неповернута сума боргу) х 3 % (річних) / 366 (днів у році) х 30 днів (прострочення платежу)); - за період з 10 жовтня 2020 року по 10 листопада 2020 року 284,59 грн. (112\~000 грн. (неповернута сума боргу) х 3 % (річних) / 366 (днів у році) х 31 день (прострочення платежу)); - за період з 10 листопада 2020 року по 10 грудня 2020 року 295,08 грн. (120\~000 грн. (неповернута сума боргу) х 3 % (річних) / 366 (днів у році) х 30 днів (прострочення платежу)); - за період з 10 грудня 2020 року по 10 січня 2021 року 326,14 грн. (128\~000 грн. (неповернута сума боргу) х 3 % (річних) / 365 (днів у році) х 31 день (прострочення платежу)); - за період з 10 січня 2021 року по 10 лютого 2021 року 346,52 грн. (136\~000 грн. (неповернута сума боргу) х 3 % (річних) / 365 (днів у році) х 31 день (прострочення платежу)); - за період з 10 лютого 2021 року по 10 березня 2021 року 331,40 грн. (144\~000 грн. (неповернута сума боргу) х 3 % (річних) / 365 (днів у році) х 28 днів (прострочення платежу)); - за період з 10 березня 2021 року по 10 квітня 2021 року 387,29 грн. (152\~000 грн. (неповернута сума боргу) х 3 % (річних) / 365 (днів у році) х 31 день (прострочення платежу)); - за період з 10 квітня 2021 року по 10 травня 2021 року 394,52 грн. (160\~000 грн. (неповернута сума боргу) х 3 % (річних) / 365 (днів у році) х 30 днів (прострочення платежу)); - за період з 10 травня 2021 року по 02 червня 2021 року 317,59 грн. (168\~000 грн. (неповернута сума боргу) х 3 % (річних) / 365 (днів у році) х 23 дні (прострочення платежу)). Таким чином, 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання за вказаний період становить 4\~502,49 грн. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] також підлягає стягненню (згідно розміру задоволених вимог) 1\~845,02 грн. судового збору.

Outcome: partial