Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про зміну способу стягнення аліментів посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 червня 2011 року. Під час перебування у шлюбі у них з відповідачем народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу їх донька залишилась проживати разом з нею та рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 вересня 2012 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 455,50 гривень, щомісячно, починаючи з 04 квітня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи вищевказане, а також вказуючи на те, що її матеріальне становища в порівняні із тим, що існувало на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, суттєво погіршилося, оскільки на даний час змінились усі соціальні стандарти, зросли потреби дитини у зв`язку з її віком, необхідністю розвитку здібностей, відвідування гуртків, просила про зміну способу стягнення аліментів. На підставі вищевикладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 вересня 2012 року та стягнути з [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , іпн. [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , іпн. [NUMBER] ) аліменти у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили та до досягнення [PERSON] , [INFO] повноліття. Позивачка в судове засідання не з`явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Позов визнає та не заперечує, щодо його задоволення. У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону, а також правам та інтересам сторін. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи убачається, що сторони перебували між собою в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08.06.2011 року між ними розірвано. (а.с.6-7). Під час шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] . (а.с.8). При цьому, дитина сторін проживає разом із позивачкою, та знаходиться на її утриманні. (а.с.10). На підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11.09.2012 року стягнути з [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] аліменти у твердій грошовій сумі на користь [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON] [INFO] , в сумі 455 (чотириста п`ятдесят п`ять) гривень 50коп. щомісячно, починаючи з 04 квітня 2012 року і до досягнення дитини 18 річного віку. (а.с.9). Так, звертаючись до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів на утримання доньки позивачка зазначала, що на даний час розмір аліментів, який сплачує відповідач, є не достатнім через збільшення цін, знецінення коштів, оскільки дитина росте та потребує більше коштів для розвитку, та виховання. Положеннями ст.51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім того, ч.8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 2 ст.141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини ( крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Згідно з ч.2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При цьому, ст.182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, за змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Крім того, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. При цьому, положеннями ст.192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, розмір аліментів визначений судовим рішенням не вважається незмінним. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Таким чином, відповідно до положень ст.192 СК України особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося її матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Враховуючи вищевказане, зважаючи на матеріальне становище позивачки, а також те, що саме на позивачці лежать усі повсякденні обов`язки та відповідальність по утриманню та вихованню дитини, й відповідно з моменту винесення рішення суду від 11.09.2012 року змінився розмір як мінімального заробітку так і прожитковий мінімум для дітей й відповідно дитина подорослішали та її потреби щодо фізичного, матеріального та культурного характеру значно зросили, а тому приходить до висновку про наявність правових підстав для зміни способу стягнення аліментів на утримання дитини. Крім того, суд приймає до уваги й інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення та розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості сплати аліментів у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, суд враховуючи усе вищевказане, беручи до уваги те, що відповідач позов визнав, а також встановлені судом обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, зважаючи на положення ст.182 СК, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. За змістом ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з даним позовом позивач був звільнений від сплати судового збору, а відомості про те, що відповідач відноситься до категорії осіб, які звільненні від сплати судового збору відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved