Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

У лютому 2023 року позивач, [PERSON] , звернулася з позовом до суду до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 26 липня 2008 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, вчинений Відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 186. Від шлюбу та спільного проживання сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Відносини між сторонами припинилися по причині того, що сторони мають різні погляди на життя та несумісність характерів, а тому позивач вважає, що їхнє подальше спільне сімейне життя неможливе та просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] . Позивач повідомлена у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, проте направила до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просила суд задовольнити їх. Відповідач повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, проте направив до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позов визнає повністю та не заперечує проти його задоволення. Дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 26 липня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис № 186, вчинений Відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області. Від шлюбу та спільного проживання сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження за актовим записом № 991 від 30.07.2009 року, вчиненого Відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинилися по причині того, що вони мають різні погляди на життя та несумісність характерів, в результаті чого постійно в сім`ї виникали сварки, позивач примиритися не бажає, вважає, що подальше спільне життя між ними не можливе. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За викладених обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини пред`явлення позову про розірвання шлюбу, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, проти чого відповідач не заперечував, враховуючи також ту обставину, що рішення позивача про розірвання шлюбу та пред`явлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням нею його наслідків, суд дійшов до висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, підстав для вжиття заходів примирення суд не вбачає, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, суд вважає за необхідне повернути позивачеві 50 відсотків судового збору сплаченого нею під час звернення з позовом до суду відповідно до квитанції АТ КБ «Приватбанк» № 0.0.2880970729.1 від 28.02.2023 року, що становить 536 грн. 80 коп. Крім того, судом задоволено заяву позивача в проханні не стягувати з відповідача на її користь судових витрат по справі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved