Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до Державного комунального підприємства «Луцьктепло» про зобов`язання вчинити дії. Свої вимоги, обґрунтовує тим, що згідно договору купівлі-продажу від 12.05.2022 року, укладеного між нею та [PERSON] , придбала квартиру [ADDRESS] . Вказує, що 25.05.2022 року між нею та відповідачем було укладено договір про надання послуг з постачання теплової енергії для даної квартири, шляхом подання відповідної заяви-приєднання до умов договору. Однак, зазначає, що з квитанції по сплаті комунальних послуг за липень 2022 року, вона дізналася, що за нею обліковується заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 37615,23 грн. З метою перевірки обсягу фактично наданих та отриманих послуг з постачання теплової енергії до квартири за період з 12.05.2022 року по 25.05.2022 року, звернулася до відповідача з листом для складання відповідного акту-претензії за результатами проведеної перевірки та подальшого перерахунку вартості фактично отриманих послуг, на який отримала відповідь щодо відсутності правових підстав для списання або проведення перерахунку плати за надані послуги. Вважає, що відповідач неправомірно відмовляє їй у списанні заборгованості, оскільки, зазначений борг є заборгованістю попереднього власника квартири, а тому вона не зобов`язана повертати борги попереднього споживача, оскільки, такого зобов`язання вона на себе брала, згідно умов договору купівлі-продажу. На підставі наведеного, просить суд, зобов`язати відповідача виключити з обліку по її особовому рахунку, заборгованість попереднього власника квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за послуги ДКП «Луцьктепло», за період часу до 12 травня 2022 року. У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог позивача. Вказує, що дійсно заборгованість, що існує по даному особовому рахунку є заборгованістю попереднього власника квартири, однак, вважає, що питання, пов`язані з виконанням договору при купівлі нерухомого майна та щодо наявності/відсутності попередніх боргів мають вирішуватися його сторонами. Також вказує, що законодавством не передбачено механізм списання боргів за спожиті житлово-комунальні послуги, а тому заявлені позовні вимоги позивача не є належним способом захисту прав. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 22.05.2022 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6-8). Пунктом 4.1 договору купівлі-продажу від 22.05.2022 року встановлено, що продавець заявляє та гарантує, що, між іншим, заборгованість по сплаті комунальних послуг, станом на дату укладення даного договору, відсутня (а.с. 6 зворот). Згідно заяви про приєднання до публічного договору про надання послуг з постачання теплової енергії від 25.05.2022 року, позивач підтвердила намір отримувати послуги з постачання теплової енергії у ДКП «Луцьктепло» (а.с. 9-15). Із квитанції за липень 2022 року вбачається, що у позивача за адресою: [ADDRESS] наявна заборгованість за послуги з надання тепла в розмірі 37616,23 грн. (а.с. 16). Судом також встановлено, що [PERSON] зверталася до відповідача із заявою для складання відповідного акту-претензії за результатами проведеної перевірки та подальшого перерахунку вартості фактично отриманих послуг, зобов`язання списати борг попереднього власника з її особового рахунку, на яку отримала відповідь щодо відсутності правових підстав для списання або проведення перерахунку плати за надані послуги, що станом на 01.10.2022 року становить 38038,85 грн. (а.с. 17-19). Крім того, у листі відповідач не заперечив, що борг станом на 01.05.2022 року (до купівлі квартири позивачем) становив 37466,27 грн. і є боргом попереднього власника квартири [PERSON] (а.с. 18-19). Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. В той же час, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що порушення її прав полягає у виникненні в неї зобов`язання з оплати боргу за послуги з постачання теплової енергії за той період часу, коли вона не була власником квартири за адресою: [ADDRESS] , тобто за борг попереднього власника [PERSON] . Вказане зобов`язання в неї виникає на підставі отримання квитанції про оплату послуг. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. Договір купівлі-продажу від 12.05.2022 року, згідно з яким позивач [PERSON] стала власником квартири, за якою рахується борг перед позивачем за надані житлово-комунальні послуги, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). Аналогічні висновки викладені в постанові Верхового Суду від 01.09.2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-36-04св20). В контексті положень ст.ст. 11, 509 ЦК України, зобов`язання позивача з оплати вартості послуг з постачання теплової енергії виникає не внаслідок отримання квитанції за надані послуги, а внаслідок належного виконання відповідачем свого обов`язку. І вона, як споживач, зобов`язана лише оплатити фактично спожиті нею послуги за тарифами, у строки та на умовах, визначених договором між нею та відповідачем. Таким чином, обов`язок позивача з оплати послуг відповідача виник з моменту укладення між нею та попереднім власником квартири договору купівлі-продажу від 12.05.2022 року, і вона не має сплачувати борги за попередній період, який виник в іншого власника. З огляду на особливості цивільно-правових відносин, які засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, квитанції за надані послуги з постачання теплової енергії ДКП «Луцьктепло» (а.с. 16) не створюють для позивача ніяких зобов`язань, оскільки вона такими послугами не користувалася та не брала на себе зобов`язання з їх оплати. Виходячи з правової позиції Верховного Суду, доводи позивача щодо неправомірної відмови їй у списанні відповідачем з особового рахунку боргу попереднього власника, можуть бути запереченням у разі пред`явлення до неї позову про стягнення суми заборгованості, однак таких позовних вимог до [PERSON] пред`явлено не було. Також, слід зазначити, що між [PERSON] та ДКП «Луцьктепло» існують договірні відносини і кожна зі сторін має право виконувати своє зобов`язання на умовах, передбачених договором. Отже, позивач зобов`язана сплатити лише ті послуги, споживачем яких є саме вона. Разом з тим, суд враховує, що відкриття особового рахунку на нового власника (наймача) відбувається шляхом переоформлення вже відкритого номерного особового рахунку на іншого власника (наймача), оскільки такий особовий рахунок закріплюється за конкретною адресою (змінюються тільки власники чи наймачі житла). Відповідно вся існуюча заборгованість за надані послуги обліковується по особовому рахунку, що і є в даному випадку. Тому законних підстав для виключення з особового рахунку позивача, що закріплений за адресою: [ADDRESS] , на якому обліковується заборгованість попереднього власника, немає. Крім того, зобов`язання відповідача виключити із суми заборгованості за послуги постачання теплової енергії заборгованість попереднього власника не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. До того ж, чинним законодавством не визначено і механізму списання такої заборгованості. Суд також враховує, що фактичні обставини, пов`язані із наявністю або відсутністю заборгованості за послуги постачання теплової енергії підлягають доведенню при пред`явленні відповідачем позову про їх стягнення. Крім того, судом з Державного реєстру судових рішень, встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.01.2023 року за позовом ДКП «Луцьктепло» до [PERSON] про стягнення заборгованості, позовні вимоги ДКП «Луцьктепло» задоволено повністю, стягнуто з [PERSON] (попереднього власника квартири за адресою: [ADDRESS] ) заборгованість за надані послуги по теплопостачанню в розмірі 38038,85 грн. та судовий збір в розмірі 2481 грн. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/108642702). Таким чином, позивач звернулась до суду за захистом права за відсутності його порушення іншою стороною, що свідчить про відсутність будь-яких правових підстав для захисту цивільного права позивача, яке в даному випадку не порушене. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судовий збір та інші судові витрати покладаються на позивача. Таким чином, сплачений судовий збір розподілу не підлягає.

Outcome: dismissed