Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-23 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої доньки. Позов мотивований тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.12.2021 було розірвано. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . 27.09.2022 Вінницьким міським судом Вінницької області було видано судовий наказ про стягнення з позивача аліментів на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку(доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 19.09.2022 і до досягнення дитиною повноліття. Однак, позивач не згоден із розміром визначених судом аліментів, адже є безробітнім та має малолітню доньку від попереднього шлюбу з [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Із винесенням судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку(доходу) позивача його майновий стан погіршиться. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] до 1/6 частини всіх видів доходів та заробітної плати позивача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили, та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно із ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 05.12.2022 по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 17.01.2023 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що заявлені позивачем позовні вимоги відповідач не визнає. З моменту розірвання шлюбу сторін по справі і до теперішнього часу, позивач жодним чином не допомагає, не утримує та не цікавиться життям, здоров`ям, дозвіллям спільної доньки. До матеріалів справи не надано жодного доказу про доходи позивача, які б підтверджували, чи спростовували його твердження про те, що він безробітній. Наскільки відповідачу відомо, з 2020 року позивач офіційно працює водієм в автотранспортній компанії «Fertrans», та особисто з його слів отримує наручно (після усіх відрахувань) 1600 Євро щомісячно, а тому сума аліментів на дитину 3 576, 00 гривень є такою, що жодним чином не вплине на матеріальне становище позивача. Оскільки позивач є здоровою, працездатною особою, принаймні протилежного до матеріалів справи не надано, розмір витрат на дитину [PERSON] у розмірі 1/4 усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з 19.09.2022 і до досягнення дитиною повноліття, є цілком законним та обґрунтованим. Щодо твердження позивача, що він має малолітню доньку від попереднього шлюбу - [PERSON] , яку забезпечує усім необхідним, в тому числі фінансово, то до матеріалів справи не додано жодних доказів, які б слугували підтвердженням забезпечення дитини усім необхідним. До того ж, на сайті «Судова влада» та у «Єдиному Реєстрі судових рішень» відсутні будь- які рішення, які б підтверджували факт стягнень з позивача аліментів на утримання інших дітей, крім даної справи та даних сторін по ній. Доказів зміни його матеріального чи сімейного стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі, на підтвердження своїх вимог, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, позивач не надав. 31.01.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої заперечив щодо аргументів, викладених у відзиві, просив відзив відхилити. Зазначив, що не працює водієм в автотранспортній компанії «Fertrans», а жодних доказів на підтвердження своїх тверджень, відповідачем не надано. Позивач безробітний, має малолітню доньку від попереднього шлюбу, а тому не має змоги сплачувати встановлення аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх його видів заробітку(доходу). 22.03.2023 від представника відповідача надійшли заперечення, в яких зазначено, що позивач має у власності нерухоме майно, а саме: кімнату [ADDRESS] . Доказів, що позивач ніде не працює не надано ні суду, ні відповідачу. Позивач є фізично здоровим чоловіком, доказів зміни матеріального чи сімейного стану матеріали справи не містять. Щодо клопотаня про витребовування доказів, то суд залишає його без розгляду, оскільки воно подане з порушенням процесуальних строків, передбачених ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.12.2021 було розірвано. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження, та яка проживає разом із матір`ю. Також, судом встановлено, що згідно судового наказу від 27.09.2022 з [PERSON] , [INFO] , ( [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] ) стягнуто на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 /4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 19.09.2022року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що є безробітним та має від першого шлюбу з [PERSON] дочку [PERSON] , [INFO] , а тому на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає, що відповідно до судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 27.09.2022 у справі № 127/21098/22 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з [PERSON] - дочки [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме її інтересам. Належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а наявність дитини від першого шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Окрім того, судом не встановлено, що [PERSON] перебуває на утриманні позивача. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20). Посилання відповідача на те, що він ніде не працює, ніякого доходу не отримує, то вбачається доцільним підкреслити, що батько дитини має реальну можливість заробляти визначені судовим рішенням необхідні кошти для утримання своєї дитини. Посилання позивача на скрутне особисте матеріальне становище, не є тими підставами, які тягнуть не виконання обов`язку утримання дитини та не може і не повинно ставитися в залежність від пасивної поведінки батька щодо знаходження законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку власної дитини. Батько має шукати способи виконання обов`язку, а не причини, з яких він не здатен сплачувати аліменти. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Таким чином, враховуючи вище викладене, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст. 192 СК України. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Оцінивши представлені суду докази, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову. Враховуючи те, що суд відмовляє в задоволенні позову, судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд залишає за позивачем. На підставі викладеного, ст. 182, 192 СК України, ст. 12, 13, 81, 223, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed