Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з моменту подання позовної заяви і до повноліття дитини. Ухвалою суду від 18.10.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 15.09.2022 року роз`єднано позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , за первісним позовом про стягнення аліментів на дитину за минули час, та позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] за зустрічним позовом про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, виділивши вимогу про стягнення аліментів на неповнолітню дитину - в самостійне провадження. Ухвалою суду від 28.11.2022 року підготовче провадження по цивільній справі №333/4138/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів закрито, призначено справу до судового розгляду. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02.02.2002 року між сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 51. Шлюб розірвано відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2018 року. Від даного шлюбу є спільні діти: - [PERSON] , [INFO] ; - [PERSON] , [INFO] . На сьогоднішній день сторони мешкають окремо, подружніх стосунків немає, спільного господарства не ведуть. Молодша донька, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком дитини та знаходиться повністю на його утриманні. Відповідачем було подано відзив на позовну заяву про стягнення аліментів. Відповідач позовні вимоги не визнала, адже позивачем не доведено, що дитина мешкає саме з ним. Також позивачем не доведено, що вона ухиляється від утримання дитини. Навпаки, вона бере значну участь в утримання їх спільної дочки - [PERSON] , на що до відзиву було надано фіскальні чеки про купівлю предметів одягу, здійснення витрат на відпочинок (а.с.10). Позивач у судове засідання не з`явився, був повідомлений судом про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином. Відповідач у судове засідання не з`явилася, повідомлена судом про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином. Враховуючи наявність повноважних представників суд вбачає за можливе розглянути справу за відсутності позивача і відповідача. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги за обставин викладених у позові і додатково пояснив, що дитина з огляду на її вік мешкає з батьком на добровільній згоді. Дана обставина підтверджується наданими актами обстеження житлово-побутових умов. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала, вважала його передчасним, адже відповідачка утримує донку і не відмовляється її утримувати у майбутньому. Крім того не надано доказів мешкання дитини разом з батьком. Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 02 лютого 2002 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстрували у Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що 02 лютого 2002 року зроблено відповідний актовий запис за №51 (а.с.6). Від шлюбу у сторін народилися діти, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, видане 24.07.2003 року, Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції м.Запоріжжя, актовий запис №530, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження видане повторно 21 січня 2020 року Комунарським районним у місті Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) серія [NUMBER] (а.с.7). Спільне життя у позивача та відповідача не склалося, сторони разом не проживають, старша донька проживає з відповідачкою та знаходиться на утриманні матері. Молодша донька, [PERSON] проживає разом з позивачем та знаходиться на його утримані, що підтверджується актами обстеження умов проживання (а.с.38-40). Отже судом встановлено, що на даний час [PERSON] проживає разом з батьком. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язки по утриманню дитини в однаковій мірі мають нести як батько, так і матір дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом зазначених норм, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. На даний час ніякої домовленості щодо виконання обов`язку утримувати дитину між сторонами не має, договір про сплату аліментів на дитину, в якому було б визначено розмір і строки виплати аліментів, між позивачем і відповідачем не укладався. Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , мешкає з позивачем. На підтвердження даної обставини досліджено Акт обстеження умов проживання. [PERSON] народилася в зареєстрованому шлюбі згідно свідоцтва про народження виданого повторно 21 січня 2020 року Комунарським районним у місті Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) серія [NUMBER] , де батьком зазначений [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . З огляду на це позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Досліджені докази по справі повністю спростовують доводи представника відповідача щодо недоведеності мешкання [PERSON] разом з батьком. Надані відповідачкою копії фіскальних чеків на підтвердження витрат на утримання дитини не спростовують необхідність несення позивачем постійних і необхідних витрат на утримання неповнолітньої [PERSON] . Обґрунтування зменшення розміру аліментів з огляду на понесені витрати відповідачкою не надано. При визначенні частки доходу відповідачки, яка підлягає стягненню як аліменти, суд, враховуючи, що [PERSON] є працездатною, а також те, що батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини, виходячи з принципу розумності і справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідачки аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Так як задоволена основна вимога позивача, який був звільнений від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідачки повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved