Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 28.05.1988 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №1278. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , 1988 року народження. Вказує, що підставою для розірвання шлюбу є конфлікти і непорозуміння, байдужість із сторони відповідачки. Більше п`яти років не ведуть подружніх стосунків та проживають окремо. Зазначає, що примирення між ними неможливе. Враховуючи вищевикладене, просить розірвати шлюб з відповідачкою. Позивач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задоволити. Відповідачка в судове засідання не з`явився, свого відношення до позову не направила, хоча належним чином повідомлялася про час та місце слухання справи. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28.05.1988 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис №1278, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим повторно 14.03.2003 року. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , 1988 року народження. Згідно з ч. 2 ст.140 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з приписами частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Доказів протилежного, а також того, що розірвання шлюбу суперечитиме інтересам хоча б одного з подружжя відповідачем не надано та судом не здобуто. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити, оскільки шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до положень статей 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 992,40 гривень за подання позовної заяви.

Outcome: approved