Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що він з [PERSON] (далі - Відповідач за первісним позовом) перебуває у зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2017 року. Від шлюбних стосунків мають дитину: малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбних відносин син залишився проживати разом із своєю матір`ю і з того часу у сторін почали виникати конфлікти з приводу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною батьком. Оскільки відповідач за первісним позовом перешкоджає побаченням з сином і не дозволяє спілкуватися та приймати участь у його виховані, у досудовому порядку сторони не змогли досягти порозуміння у вказаному питанні, позивачза первісним позовом змушений звернутися до суду та просити суд визначити [PERSON] наступні способи участі у вихованні сина [PERSON] , [INFO] та спілкуванні з ним: першого та третього тижня місяця у неділю з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. батько спілкується з дитиною за місцем його, без присутності матері, з можливістю відвідувати місця та заклади приналежні до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму для дитини; а по досягненню дитиною трьох років (з 24.08.2022 року) першого та третього тижня місяця з суботи (батько забирає сина в 17 год. 30 хв. за місцем його проживання) до ранку понеділка (батько проводить дитину до дитячого садочку); другої та четвертої неділі місяця з 17 год. 30 хв. до 20 год. 00 хв. з можливістю відвідувати місця та заклади приналежні до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму для дитини; а також, у день народження дитини та релігійних свят. З можливістю перебування за місцем проживання батька без присутності матері з можливістю відвідувати місця та заклади приналежні до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дитини; інший час, на розсуд суду, період часу, дні тижня, числа місяця, періоди в канікулах, святкових вихідних днях, що не порушує права батька, на зустріч, спільний час проведення, спільний відпочинок, участь у вихованні, участь у житті та інтересах дитини, відвідування заходів, у яких бере участь дитина, спільні покупки з дитиною, а також, усунути перешкоди у спілкуванні з їх малолітнім сином - [PERSON] , [INFO] , шляхом зобов`язання відповідача та третіх осіб не чинити перешкоди у спілкуванні позивача з його сином. Відповідач за первісним позовом у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подала. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про встановлення порядку побачень з малолітньою дитиною. В обґрунтування зустрічного позову така особа посилалась на ту обставину, що вона з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2017 року по 30 червня 2021 року. Від цього шлюбу мають дитину: малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] .Після припинення шлюбних відносин син залишився проживати разом із своєю матір`ю. Позивач за зустрічним позовом також зазначає, що перешкод у спілкуванні батька з сином не існує, оскільки відповідач за зустрічним позовом добровільно та свідомо самоусунувся з життя дитини, та виконання своїх батьківських обов`язків, починаючи з кінця березня 2021 року не проявляв бажання щодо зустрічей з [PERSON] , не цікавився станом здоров`я дитини, його фізичним та духовним розвитком. Позивач за зустрічним позовом наголошувала на тому, що дитина наразі знаходиться на грудному вигодовуванні, ходить до дитячого садочка, має свій розпорядок дня, а отже всі вимоги позивача є необґрунтованими та неможливими до виконання, враховуючи малий вік дитини - 2 роки. В такому віці маленька дитина не може бути декілька діб без присутності матері. У зв`язку з вищевикладеним позивач за зустрічним позовом змушена звернутися до суду та просити суд, зобов`язати [PERSON] до побачень із малолітнім [PERSON] , [INFO] кожну другу неділю місяця з 17 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. за присутності матері та за місцем реєстрації і проживання дитини, з урахуванням графіку дня, стану здоров`я дитини та стягнути судові витрати по справі. Відповідач відзив на зустрічну позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Під час судового розгляду справи позивач за первісним позовом та його представник такі позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити, в обґрунтування позовних вимог посилались на обставини, викладені у позовній заяві, проти зустрічного позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні з огляду на його безпідставність та необґрунтованість. Після оголошення перерви у розгляді справи у судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про день та час проведення судового засідання сповіщалися належним чином, при цьому причини своєї неявки суду не повідомили. Суд вказує, що так само у попереднє судове засідання вказані учасники справи не з`явились, надавши суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням представника позивача за первісним позовом у відрядженні. Відповідач та її представник за первісним позовом у задоволені уточненого первісного позову просили суд відмовити, зустрічні позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити в повному обсязі з мотивів, що викладені у такій заяві по суті справи. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Органу опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, просила суд винести рішення, яке відповідає інтересам дитини з урахуванням поданого суду висновку органу опіки та піклування з цього питання. Суд враховуючи ту обставину, що всі особи, які беруть участь у справі надали відповідні пояснення по суті спору, сторони представили суду усі докази, на які вони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, вважає за можливе вирішити справу по суті, та зауважити, що систематичне відкладення судового засідання з вказаних причин фактично призводе до безпідставного затягування розгляду такої справи, що як наслідок, обумовлює перебування в проваджені суду не вирішеної по суті справи поза строками, що передбачені цивільним процесуальним законодавством для розгляду такої справи по суті. За вказаних вище підстав, суд ухвалив про відсутність поважних причин для відкладення розгляду справи, та вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності вказаних учасників справи. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 08.10.2021 року судом було прийнято первісний позов до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі. Ухвалою суду від 10.12.2021 року судом була прийнята до розгляду та об`єднана в одне провадження з первісним позовом зустрічна позовна заява [PERSON] , яка звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про встановлення порядку побачень з малолітньою дитиною. Ухвалою суду від 30.11.2022 року було завершено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, допитавши свідків, суд ухвалює рішення виходячи із наступного. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 16.09.2017 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 1287 та видано сторонам свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 16.09.2017 року. Судом також встановлено, що сторони від сумісного подружнього життя мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується виданим свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.08.2019 року. З матеріалів справи також вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 16.09.2017 року у Чечелівському районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1287 було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.06.2021 року (справа № 205/4267/21). Також судовим розглядом встановлено, що між сторонами по цій справі існують стійкі неприязні стосунки, внаслідок розірвання шлюбу вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Судом також встановлено, а сторонами визнано та не оспорювалась та обставина, що малолітній [PERSON] , [INFO] , є зареєстрованим та фактично проживає разом із матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Матеріалами справи також підтверджено, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2022 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.. 00 коп. щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 30.04.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Добровільно сторони не дійшли згоди щодо встановлення порядку зустрічей батька з дитиною. Позивач вказує, що з часу окремого проживання неодноразово звертався до відповідачки з проханням встановлення порядку його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, проте відповідачка у зустрічах відмовляла та йому на зустріч не йде. У свою чергу відповідачка заперечує такі твердження, вказуючи на те, що жодних перешкод позивачеві з її боку не чинилось, однак батько дитини свідомо самоусунувся від виховання та утримання дитини, своїх батьківських обов`язків не виконує. Згідно висновку Органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради від 21.02.2022 року № 3/9-26, такий компетентний орган вважає за доцільне встановити [PERSON] порядок участі у вихованні малолітнього [PERSON] , [INFO] , а саме: перша та третя неділя тижня з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. в присутності матері, один будній день тижня з 14 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. в присутності матері. Враховуючи наявність конфлікту між батьками, неможливість батьків самостійно дійти згоди у вихованні дитини, наявність перешкод, які відповідач чинила батькові у спілкуванні з дитиною, малолітній вік дитини та зміну дитиною фактичного місця проживання, що знаходиться на значній відстані від місця проживання батька, суд вважає що даний спір підлягає вирішенню в судовому порядку. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частиною першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Також мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з ним, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у його вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з дитиною, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їх спілкування. Таким чином, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що є спір між батьками щодо спілкування та участі батька у вихованні їх спільної дитини малолітнього сина - [PERSON] .Активна поведінка батька (звернення до суду із цим позовом, намагання відвідування дитини за місцем його проживання тощо), свідчить про те, що незважаючи на те, що сторони припинили сімейні відносини, не проживають разом, мають вкрай негативне ставлення один до одного - має намір та бажання спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні та житті. Жодних обставин, які б свідчили про негативну поведінку батька відносно сина [PERSON] , суду не доведено. Таким чином, відповідно, матір дитини, з якою [PERSON] проживає, і з якою більше часу знаходиться разом, може і повинна сприяти дитині, у їх спільному спілкуванню з батьком, проведенню з ним разом часу задля того, щоб не втрачався родинний зв`язок синам із батьком. Крім того, кожен із батьків повинен усвідомлювати, що в разі настання будь-яких обставин у їхньому особистому житті, діти мають розраховувати на те, що вони залишаються частиною життя кожного з батьків окремо і не можуть бути позбавлені на це лише з-за того, що самі між собою батьки не можуть порозумітися з будь-яких питань. Судовим розглядом не встановлено під час розгляду справи обставин про те, що між батьком та сином існують психоемоційні перешкоди у спілкуванні, оскільки враховуючи вік такої дитини, ту обставину, що син постійно знаходиться з матір`ю, відповідно поступово віддаляє його від батька, що не є сприйнятливим. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2019 року у справі № 523/11605/16-ц) зазначено, що «обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини». На підставі вищевикладеного, суд доходить висновків про наявність підстав для визначення судом способу спілкування батька з сином, дотримуючись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема батько зобов`язаний приймати участь у вихованні сина постійно, а не тільки за домовленістю із матір`ю, оскільки не врахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування позивача з сином виключно за домовленістю з відповідачем, може протиправно обмежити права позивача щодо участі у вихованні дитини. Згідно зі статтею 19 СК України при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Приймаючи рішення, суд, у більшості випадків, керується висновком органу опіки та піклування, проте може відступити від нього, адже суд оцінює усю сукупність доказів, та звертає увагу про прихильність дитини, навівши відповідні мотиви у рішенні. В даному випадку, згідно висновку Органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради від 21.02.2022 року № 3/9-26, такий компетентний орган вважає за доцільне встановити [PERSON] порядок участі у вихованні малолітнього [PERSON] , [INFO] , а саме: перша та третя неділя тижня з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. в присутності матері, один будній день тижня з 14 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. в присутності матері. Згідно рекомендаціям керівника Дніпровського міського відділення УАСП психотерапевта М.Зімборовської в даному випадку слід унеможливити відвідування неповнолітньої дитини [PERSON] біологічним батьком без присутності матері або третіх осіб. Оскільки малолітня дитини жодного разу не бачила свого біологічного батька, не пам`ятає його, та враховуючи вік дитини, бажано проводити зустріч батька з дитиною на території міста проживання дитини та матері, у зручний для матері та дитини час, не порушуючи графіку дитини. Також допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали аналогічні за своїми змістом пояснення згідно яких, дитина постійно проживає та проводить вільний час із матір`ю, яка здійснює відповідний догляд за ним. Батько дитини проживає окремо, фактично участі у вихованні дитини не приймає. Позивач за первісним позовом зі свого боку не подав суду будь-яких належних достатніх та допустимих доказів, які спростували б вказані у висновку Органу опіки та піклування тези, твердження свідків та зміст означеного висновку психолога. При цьому клопотання такої сторони про виклик свідків було залишено судом без розгляду. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням вищезазначеного, суд надаючи оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та взаємозв`язку, а саме: вказаного висновку Органу опіки та піклування, висновку психодіагностичного обстеження дитини, показам свідків, а також виходячи з якнайкращих інтересів дитини, та беручи до уваги наявність глибоко психоемоційного зв`язку між матір`ю та дитиною, вважає, що спілкування батька з сином має бути визначене не суцільно, а з певною періодичністю та обов`язково у присутності матері. При визначенні такого способу участі батька у спілкування та вихованні дитини, судом враховано Висновок органу опіки та піклування від 21.02.2022 року № 3/9-26 та той факт, що батько дитини має підлаштовуватись під графік та режим дитини, та потреб його розвитку. Зазначений спосіб на думку суду буде відповідати першоосновам розвитку особистості дитини, враховуючи його вік та стан здоров`я. Означений графік періодичних побачень, що визначений Органом опіки та піклування, на думку суду в повній мірі враховує перш за все інтереси дитини, а не розв`язує спільні взаємні проблеми батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати самостійно в позасудовому порядку в частині визначення способу їх участі у спілкуванні з такою дитиною. Відтак, суд вважає за можливе встановити [PERSON] порядок участі у виховані малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , перша та третя неділя тижня з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. та один будній день тижня з 14 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. На думку суду саме за умови дотримання батьком встановленого судом графіку зустрічей з дитиною, між батьком та сином буде встановлено зв`язок, довіру та розуміння потреб дитини. У свою чергу, матір, усвідомлюючи інтереси дитини та виконуючи рішення суду щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з сином, має можливість морально підготувати його до зустрічі з батьком, сприяти встановленню психоемоційного зв`язку батька та сина. Разом із цим, суд не погоджується з вказаним висновком органу Опіки та піклування в частині не встановлення місця побачення батька з сином, оскільки такий висновок, що не конкретизований у цій частині, можна тлумачити надто широко та вільно. Оскільки дитина тривалий час проживає саме з матір`ю та майже не бачила батька з народження, при цьому має малолітній вік, суд вважає в інтересах такої дитини задля збереження психологічно комфортних для неї умов побачення, визначити таке місце побачення або за місцем безпосереднього проживання дитини, або у спосіб відвідування громадських місць (парках, скверах тощо) за участю матері, з обов`язковим врахуванням стану дитини та його розпорядку дня. Одночасно із цим, суд зауважує, що в подальшому, з урахуванням вікових особливостей дитини, його потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам сина. Суд також наголошує на те, що у разі виникнення підстав для твердження про настання негативних наслідків для дитини за результатами спілкування з батьком [PERSON] , [PERSON] не позбавлена права порушити питання про зміну способу участі батька у вихованні сина. Аналогічні за своїм змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 686/2543/19 (провадження № 61-5731св20), від 15 липня 2021 року у справі № 565/1501/19 (провадження № 61-6567св21), від 31 березня 2021 року у справі № 562/1686/18 (провадження № 61-16928св20). Таким чином, суд задовольняє первісний позов частково, визначаючи порядок побачень позивача [PERSON] із малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , перша та третя неділя тижня з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. в присутності матері, один будній день тижня з 14 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. в присутності матері, згідно вказаного висновку Органу опіки та піклування, але встановлюючи такі побачення за місцем проживання дитини, або у спосіб відвідування громадських місць (парках, скверах тощо) в присутності матері, з обов`язковим врахуванням стану дитини та її розпорядку дня. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про встановлення порядку побачень з малолітньою дитиною, то в їх задоволені необхідно відмовити з огляду на наведене. Так, Верховним судом 01 квітня 2020 року в справі № 165/2839/17 (провадження № 61-6769св19) зроблено висновок, що «будь-хто із батьків може звернутися до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У разі наявності спору про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, зокрема, якщо орган опіки та піклування не визначив способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не виключається вирішення такого спору в судовому порядку незалежно від того, хто з батьків звертається з позовом (той, хто проживає з дитиною, чи той, хто проживає окремо) і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, що є ефективним способом захисту та не суперечить закону. Позивач за зустрічним позовом просить суд зобов`язати [PERSON] до побачень із малолітньою дитиною. Суд вказує, що згідно ч. 1,2 ст. 150 СК України встановлює зобов`язання для відповідача за зустрічним позовом, як одного з батьків, виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В даному випадку, задовольняючи первісний позов частково, судом визначено такий спосіб участі батька у вихованні дитини як періодичні побачення з сином у певний час в присутності матері, з обов`язковим врахуванням стану дитини та її розпорядку дня. Таким чином, оскільки обов`язок батька щодо виховання дитини прямо передбачений саме законом, і в даному випадку судом означеній стороні визначений спосіб його реалізації, а тому визначення такого обов`язку для батька повторно судовим рішенням не потребується та є неналежним способу захисту інтересів дитини. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки у задоволені позовних вимог за зустрічним позовом було відмовлено, тому суд вважає, сплачений судовий збір слід покласти на позивача за таким позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Первісні позовні вимоги були задоволені частково, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог витрати по сплаті судового збору у розмірі 700 (сімсот) грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial