Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

23 грудня 2022 року представник позивача [PERSON] , адвокат Погорілецька А.В. звернулась до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовною заявою до акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» (далі АТ «Криворізька теплоцентраль») про зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири, зареєстрованого в реєстрі за №1708, посвідченого 23 грудня 2021 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Лосінцем С.М., та з цього часу у позивачки виник обов`язок, як споживача, з оплати комунальних послуг, якими вона почала користуватись. На момент укладення договору купівлі-продажу квартири, заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг не було, проте позивачка отримує вимоги від АТ «Криворізька теплоцентраль» про сплату заборгованості. Позивач зверталась до відповідача АТ «Криворізька теплоцентраль» за вимогою виключити заборгованості попереднього власника, яка складається з 3% річних на суму 2331,42 грн., судового збору на суму 2270,00 грн., індексу інфляції на суму 9426,74 грн. Враховуючи те, що відповідачем не було виключено з особового рахунку відкритого на належне їй житлове приміщення нарахування заборгованості попереднього власника, позивач просить суд зобов`язати АТ «Криворізька теплоцентраль» виключити з обліку по особовому рахунку [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] заборгованість: 3% річних на суму 2331,42 грн., судового збору на суму 2270,00 грн., індексу інфляції на суму 9426,74 грн. Крім того, просить суд стягнути з АТ «Криворізька теплоцентраль» судові витрати, які складаються з судового збору та правової допомоги. Ухвалою суду від 26 грудня 2022 року позовну заяву було прийнято до розгляду відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 13 січня 2023 року до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву про зобов`язання вчинити певні дії від представника відповідача [PERSON] , згідно якого відповідач заперечує проти пред`явлених позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що на думку відповідача права та інтереси позивача жодним чином не порушені, позивач дійшла необґрунтованого висновку щодо вірного способу захисту своїх прав та вимог, викладених у позовній заяві, зокрема про зобов`язання відповідача виключити з суми заборгованості за комунальні послуги заборгованість попередніх власників. Представник позивача Погорілецька А.В. надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, а також просила суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Суд, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, приходить до наступного. [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу квартири, зареєстрованого в реєстрі за №1708, посвідченого 23 грудня 2021 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Лосінцем С.М., є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 8-10) Відповідно до довідки АТ «Криворізька теплоцентраль» від 13 вересня 2022 року за [PERSON] по особовому рахунку [NUMBER] рахується заборгованість станом на грудень 2021 року у сумі 24891,66 грн. (а.с. 15). Згідно з відповіді АТ «Криворізька теплоцентраль» від 13 жовтня 2022 року на заяву позивачки щодо зняття суми штрафних санкцій з особового рахунку вбачається, що Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу ухвалив рішення про стягнення солідарно з колишніх квартиронаймачів на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» суму боргу в розмірі 26026,89 грн., інфляційні витрати 9426,74 грн., 3% річних 2331,42 грн., судовий збір 2270 грн. суми відображені на особовому рахунку. Зазначає, що особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] переоформлений на [PERSON] , але існуюча заборгованість на особовому рахунку не знімається і не списується та зазначається в довідках про стан заборгованості. (а.с. 16). Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Проте новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна. Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604 св 20), від 14 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572 св 22), від 12 жовтня 2022 року у справі № 312/44/20 (провадження № 61-13033 св 20). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у пункті 6.2 Договору купівлі-продажу квартири сторони обумовили, що продавець довів до відома покупця, а останній взяв до уваги інформацію щодо стану розрахунків за житлово-комунальні послуги за квартиру. Заборгованість за житлово-комунальні послуги відсутня. (а.с. 9-10) З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 23 грудня 2021 року стала власником квартири [ADDRESS] та Договір купівлі-продажу вказаної квартири не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну. Отже, суд приходить до переконання, що позивач не вчиняла правочинів щодо прийняття боргу з оплати послуг з надання централізованого теплопостачання попередніх власників вказаної квартири. На неї не може бути покладено обов`язок зі сплати вказаної заборгованості, нарахованої відповідачем попереднім власникам, тобто до набуття позивачем у власність квартири. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144 цс 18); від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187 гс 18); від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338 цс 18); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364 цс 19); від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-84 гс 20). З урахуванням фактичних обставин цієї справи, вимога [PERSON] про зобов`язання АТ «Криворізька теплоцентраль» виключити з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] за квартирою [ADDRESS] заборгованість попередніх власників квартири, яка складається з 3% річних в розмірі 2331,42 грн., судового збору в розмірі 2270,00 грн., індексу інфляції в розмірі 9426,74 грн., є обґрунтованою та відповідає критеріям ефективного судового захисту, оскільки задоволення таких вимог відновлює порушені права позивача та встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості позивача перед відповідачем до 23 грудня 2021 року. Аналогічний правовий висновок щодо способу судового захисту у подібних справах викладено Верховним Судом у постановах від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604 св 20), від 26 січня 2022 року у справі № 201/11406/20 (провадження № 61-18079 св 21), від 15 березня 2023 року у справі № 176/552/22 (провадження № 61-12657 св 22). Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Так, на підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача були долучені, зокрема: копія договору про надання правничої допомоги від 03 жовтня 2022 року № 20/02; акт виконаних робіт від 07 лютого 2023 року на суму 10000,00 грн.; платіжна квитанція до прибуткового касового ордеру № 20/02/170223 від 27.02.2023 про отримання адвокатом Погорілецькою А.В. від [PERSON] 10000,00 грн. Суд вважає, що стягненню із АТ «Криворізька теплоцентраль» на користь [PERSON] підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн, з урахуванням вимог статей 137, 141 ЦПК України, а саме критерію реальності наданих адвокатських послуг складання і подання позову, відповіді на відзив, та враховуючи клопотання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу представника відповідача [PERSON] , оцінюючи складність справи, фінансовий стан обох сторін та обґрунтованості таких витрат. Також з АТ «Криворізька теплоцентраль», згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню на користь [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн., понесені позивачем. На підставі викладеного, у відповідності до положень ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України, ст.ст 15, 322 ЦК України,

Outcome: approved