Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] та її представник адвокат Лівицький О.М. звернулися 27.10.2022 до суду з указаним позовом та просили визначити [PERSON] додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , тривалістю три місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . Спадкоємцями після її смерті є позивач [PERSON] , третя особа [PERSON] , [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя [PERSON] належало право на земельну частку (пай) розміром 7,13 га, розташований на території Красівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. Заяву про прийняття спадщини після смерті матері подав рідний брат позивача, [PERSON] , у якій указав, що інших спадкоємців за законом після смерті [PERSON] немає та отримав 21.01.2000 свідоцтво про право на спадщину за законом. Після смерті [PERSON] позивач разом з [PERSON] намагалися отримати належні їм частки спадщини, але отримали відмову, оскільки спадкоємцями після смерті [PERSON] є його діти та дружина - [PERSON] , яка померла. Після отримання 04.02.2022 від державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори відмови у вчиненні нотаріальної дії, позивач звернулася до суду з заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом. Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19.09.2022 у справі № 177/549/22 позовна заява [PERSON] залишена без розгляду, що не перешкоджає повторному зверненню до суду. Те, що [PERSON] при зверненні до нотаріуса з метою прийняття спадщини після смерті [PERSON] не повідомив про наявність інших спадкоємців, маючи намір навмисне ввести в оману нотаріуса задля отримання у свою власність спадкового майна, а нотаріус не виконав необхідних дій, передбачених Законом України «Про нотаріат», щодо повідомлення інших спадкоємців про відкриття спадкової справи, стало причиною порушення спадкових прав позивача, що є підставою для поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини, відповідно до ст. 57 ЦК УРСР. Ухвалою суду від 01.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито в справі загальне позовне провадження з призначенням підготовчого засідання. До участі в справі ухвалою суду від 28.11.2022 залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] , [PERSON] , за клопотанням представника позивача витребувано з архіву суду для огляду в судовому засіданні цивільну справу № 214/3359/21. Позивачкою 28.11.2022 подано письмові пояснення, в яких вона зазначає, що обман, фальсифікація та підробка документів, допущені нотаріусами [PERSON] та [PERSON] , призвело до порушення її спадкових прав (а.с.68). Від третьої особи [PERSON] 12.12.2022 надійшли письмові пояснення, відповідно до яких, останній підтвердив обставини, викладені в позовній заяві та просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] (а.с. 82-83). Представником третіх осіб [PERSON] та [PERSON] , адвокатом Ямковим В.І. 26.12.2022 подано пояснення, у яких останній просив відмовити в повному обсязі в задоволенні позву. Заперечення мотивовані тим, що [PERSON] пред`явлено позов до неналежного відповідача, оскільки після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, що складалася із права на земельну частку (пай) розміром 7,13 га, був [PERSON] , у зв`язку з чим, внесено зміни в сертифікат на право на земельну ділянку (пай) від 08.06.1997серії [NUMBER]. [PERSON] помер [INFO] . Його спадкоємцями першої черги спадкування були діти померлого - [PERSON] та [PERSON] , а також дружина померлого [PERSON] , які отримали 25.08.2011 свідоцтва про прийняття спадщини за законом. [PERSON] померла [INFO] . Отже, належними відповідачами в указаній справі мали б бути [PERSON] та [PERSON] , а не територіальна громада в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, що є самостійною підставу для відмови у позові. На вказані обставини суд звертав увагу позивача та її представника, однак представник позивача стверджував, що до участі залучено належного відповідача, визначаючи за доцільне [PERSON] та [PERSON] залучити в якості третіх осіб. Отже, у силу принципу диспозитивності, у суду відсутні підстави для заміни відповідача, наслідки не вчинення процесуальних дій позивачу відомі. Також позивачем неправильно застосовано норми матеріального права, які не поширюються на спірні правовідносини та обрано неналежний спосіб захисту, оскільки на момент відкриття спадщини у 1997 році та її прийняття спадкоємцем в 2000 році, підлягали застосуванню лише норми ЦК УРСР 1963 року, а не ЦК України 2003 року. Спадщина після смерті [PERSON] прийнята лише одним із чотирьох спадкоємців - [PERSON] , тоді як ніхто з інших спадкоємців протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався. Державний нотаріус Криворізької районної державної нотаріальної контори [PERSON] на підставі наданих йому [PERSON] доказів вступу в управління чи володіння спадковим майном, діяв відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому, правомірно оформив відповідну заяву про фактичне прийняття спадщини [PERSON] . При цьому позивач та третя особа [PERSON] заяви про прийняття спадщини на той час не подавали, фактично в управління або володіння спадковим майном не вступили, за оформленням спадкових прав протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини не зверталися, зробивши це майже через 25 років після відкриття спадщини. ЦК України 1963 року, що поширюється на спірні правовідносини та підлягає застосуванню до них, не передбачав такого способу захисту як визначення додаткового строку для прийняття спадщини, з огляду на що, обрання позивачем неналежного способу захисту є також самостійною підставою для відмови у позові. Наведені позивачем причини пропуску строку прийняття спадщини, як неотримання повідомлення про відкриття спадщини від нотаріуса та неповідомлення [PERSON] нотаріуса про інших спадкоємців, не можна вважати поважними причинами пропуску строку на прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Хибним є посилання позивача, як на підстави пропуску строку прийняття спадщини на те, що [PERSON] ввів позивача та нотаріуса в оману, оформивши одноособово на себе все майно після смерті матері, хоча повинен був оформити його в рівних частках також і на інших спадкоємців. [PERSON] жодним чином не перешкоджав позивачу приймати спадщину і сам звернувся за її оформленням за межами шестимісячного строку з моменту її відкриття. Позивач безпідставно посилається на вимоги ч. 1 ст. 57 ЦК УРСР, які стосуються визнання недійсною угоди, укладеної внаслідок обману, оскільки прийняття спадщини та видача свідоцтв про право на спадщину не є угодою (правочином). Хибним є твердження позивача про обов`язок нотаріуса повідомити її про відкриття спадщини, оскільки такого обов`язку у нотаріуса не було, так само, як немає обов`язку у спадкоємця повідомляти про існування інших спадкоємців, у яких, навпаки, був обов`язок прийняти спадщину у строк, чого [PERSON] не зробила. Окрім того, позивачу про смерть матері 18.11.1997 було відомо відразу, а тому строк прийняття нею спадщини спливав 18.05.1998, однак до остання звернулась до суду лише у 2022 році, через 25 років після спливу строку позовної давності, який представник третіх осіб просить застосувати. Також, оскільки треті особи заперечують проти позову, то в разі відмови в задоволенні позову, понесені ними та документально підтвердженні судові витрати на правничу допомогу, підлягають стягненню з позивача, по 5000,00 грн, кожній (а.с.86-92). Представником позивача 26.12.2022 подано клопотання про долучення доказів у справі (а.с.97-124). Ухвалою суду від 26.12.2022 закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті. Позивачем 17.01.2023 подано письмові пояснення, у яких вона викладає обставини справи, зазначені нею в позові та наданих раніше письмових поясненнях (а.с.169-172). У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Позивач додатково пояснила, що поважними причинами пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини є, окрім вищевказаного, її хвороба , хвороба її дітей та брата [PERSON] , що не дало їй змогу вчасно звернутися до нотаріуса з відповідною заявою. Відповідач, Новопільська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області участі представника в судовому засіданні не забезпечила. Надано заяву про розгляд справи за відсутності представника (а.с.67,182). Треті особи: державний нотаріус Шостої криворізької державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Деркач Я.В. та представник Криворізької філії Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області правом на участь у судовому засіданні не скористалися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник Криворізької філії Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області при ухваленні рішення покладався на розсуд суду (а.с.78, 135, 138). Третя особа: [PERSON] про розгляд справи повідомлявся, до суду не з`явився, у наданих 12.12.2022 письмових поясненнях просив задовольнити вимоги позивача в повному обсязі (а.с.82-84). Представник третіх осіб: [PERSON] та [PERSON] , адвокат Ямковий В.І. у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у письмових поясненнях, застосувати строк позовної давності та вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених третіми особами, про що надано відповідні докази. У судовому засіданні досліджено матеріали цивільної справи № 214/3359/21 за позовом [PERSON] , [PERSON] до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Інших заяв та клопотань не подано. Інші процесуальні дії не вчинялися. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали даної справи та матеріали цивільної справи № 214/3359/21, дослідивши докази в їх сукупності, встановивши правовідносини, що виникли між сторонами, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] про що свідчить свідоцтво про смерть, видане виконавчим комітетом Красінської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області 19.11.1997 (а.с.27, 31). За життя [PERSON] як члену КСП «Красіно», відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) від 08.06.1997 серії [NUMBER], виданому на підставі рішення Криворізької районної державної адміністрації від 30.05.1997 №339-р, належало право на земельну частку (пай) розміром 7,13 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що перебувала в колективній власності КСП «Красіно», с. Красіно, Криворізький район, Дніпропетровська область (а.с.28, 34, 37, 38). За приписами ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 судам роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином, оскільки спадщина після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відкрилась у період чинності ЦК УРСР і строк прийняття спадщини закінчився у період дії вказаного кодексу, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК УРСР. За змістом ст. ст. 524, 525 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно зі ст. 550 ЦК УРСР, строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. Аналогічні положення містять ст. ст. 1217, 1223, 1258, 1266, 1276 ЦК України. Пунктами 1, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 судам роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України ). Наслідки пропуску строку для прийняття спадщини визначені ст. 1272 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України ). Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Як слідує зі змісту спадкової справи, відкритої Криворізькою районної державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини 31.01.2000 звернувся лише син померлої [PERSON] , який надав нотаріусу документи на підтвердження факту родинних відносин з матір`ю, а також документи на спадкове майно, зокрема, сертифікат на право на земельну частку (пай) від 08.06.1997 серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] (а.с.29-34). Завідуючим Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] 31.01.2000 [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складалося з права на земельну частку (пай) розміром 7,13 га, що перебувала у колективній власності КСП «Красіно», с. Красіно Криворізького району Дніпропетровської області (а.с.35, 40). Судом досліджена копія спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , наявна в матеріалах цивільної справи № 214/3359/21 (т.1 а.с.124-209 справи № 214/3359/21), з якої слідує, що після смерті [PERSON] , із заявами про прийняття спадщини за законом звернулися дружина померлого [PERSON] та доньки [PERSON] , [PERSON] . Нотаріусом [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину, а саме кожному із спадкодавців першої черги спадкування за законом: на 1/6 частку квартири [ADDRESS] , на 1/3 частину житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: [ADDRESS] , та 1/3 частку земельної ділянки площею 0,37 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства, що розташована на території с. Красіно Красінської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, а також 1/3 частку земельної ділянки площею 6,2003 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Красінської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, право на яку належало спадкодавцю на підставі Державного акта № 044313 від 22.08.2003. Між спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину та отримали свідоцтва про право на спадщину, 25.08.2011 укладено нотаріально посвідчений договір про поділ спадкового майна, відповідно до якого, у приватну власність [PERSON] переходить житловий будинок з господарчими побудовами, розташований за адресою: [ADDRESS] , а також земельна ділянка площею 0,37 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства, що розташована на території с. Красіно Красівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. У приватну власність [PERSON] переходить земельна ділянка площею 6,2003 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Красінської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. У власність [PERSON] переходить 1/2 частка квартири [ADDRESS] (т.1 а.с.198 справи № 214/3359/21). [PERSON] померла [INFO] (т.2 а.с.75 справи № 214/3359/21). [PERSON] 21.07.2020 звернулася до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] з листом про видачу копій документів з матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та оформлення свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . У відповідь на вказане звернення [PERSON] отримала інформацію, що вона не є спадкоємцем після смерті брата [PERSON] , а тому, їй не можуть бути видані копії матеріалів спадкової справи, що зберігаються у нотаріуса, але такі документи можуть бути витребувані, у тому числі судом, у разі звернення нею до суду з питання визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано спадкоємцям після смерті [PERSON] (т.1 а.с.20, т.2 а.с.59 справи № 214/3359/21). Позивач та третя особа [PERSON] зверталися до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], Криворізької міської ради в особі територіальної громади, [PERSON] , [PERSON] про визнання недобросовісною поведінку нотаріуса та поновлення строку для вступу у спадщину після смерті [PERSON] , який ухвалою від 13.04.2021 повернуто позивачу (справа № 214/1594/21). Ухвала набрала законної сили 29.04.2021 (а.с.20). Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 06.05.2022 (справа № 214/3359/21) у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку для вступу у спадщину після смерті [PERSON] , відмовлено. Рішення набрало законної сили 09.06.2022 (а.с.21-26). Як слідує з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.02.2022, що видана позивачу державним нотаріусом Шостої криворізької державної нотаріальної контори Деркач Я.В., [PERSON] 04.02.2022 зверталася із заявою про видачу свідоцтво про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , однак у вчиненні нотаріальної дії їй відмовлено, оскільки вона не є спадкоємцем за законом, запропоновано звернутися до суду (а.с.41). У червні 2022 року позивач звернулася до Криворізького районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: державний нотаріус Шостої Криворізької нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Дніпро) Деркач Я.В., Криворізька філія Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], [PERSON] , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом, яка ухвалою від 19.09.2022 залишена без розгляду (справа № 177/549/22). Ухвала набрала законної сили 05.10.2022 (а.с.42). Звернувшись до суду з даним позовом, позивач [PERSON] визначила відповідачем Новопільську сільську раду Криворізького району Дніпропетровської області. Згідно з ч. 1 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження в справі. Статтею 175 ЦПК України передбачено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. Орган місцевого самоврядування залучається до участі в справі цієї категорії в якості відповідача виключно у випадку відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справах № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18), від 10.02.2023 № 604/1379/20 (провадження № 61/12279св22). Так, з матеріалів справи видно, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , спадкоємцями за законом першої черги були її діти-позивач [PERSON] , третя особа [PERSON] , а також [PERSON] , померлий [INFO] та [PERSON] , померла [INFO] (а.с. 12-14, 15-18, 32-33, 100). При цьому, як встановлено судом, спадщину після смерті [PERSON] , за життя прийняв лише її син [PERSON] , померлий [INFO] , після смерті якого, спадщину прийняли його дружина [PERSON] , померла [INFO] та доньки [PERSON] і [PERSON] . У своїх поясненнях треті особи [PERSON] та [PERSON] , серед іншого, зазначили, що на сьогодні вони є єдиними правонаступниками свого батька [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , а тому саме вони є належними відповідачами у справі за позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а не територіальна громада в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Суд констатує, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ, під час розгляду вказаної справи для сторін було створено рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Позивачу та її представникові у підготовчому засіданні судом неодноразово роз`яснювалося положення щодо належного відповідача у спорах про спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, про вказані положення зазначено і представником третіх осіб у письмових поясненнях та безпосередньо у підготовчому засіданні. Проте, позивач та її представник категорично наполягали на правильності своєї позиції щодо залучення до участі в справі в якості відповідача Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області та у визначені законом строки, відповідно до ст. 51 ЦПК України, клопотання про залучення до участі у справі співвідповідачів чи заміну неналежного відповідача не подали. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 761/30025/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30.04.2020 у справі № 352/382/18. Отже, з огляду на викладене, зважаючи на те, що спір про наявність у [PERSON] поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини та визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини зачіпає законні права та інтереси спадкоємців [PERSON] та [PERSON] , проте, останніх не залучено до участі у справі в якості співвідповідачів, позивач пред`явила позов до неналежного відповідача - Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Згідно з роз`яснень, що викладені в абз. 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14, пропуск строку позовної давності є підставою для відмови у позові, якщо не встановлено недоведеність позову. З наявності недоведеності позову, це є самостійною підставою для відмови у позові. Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, відсутні підстави для вирішення питання про застосування строку позовної давності. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача та йому не компенсуються. Згідно з ч. 12 ст. 141 ЦПК України, судові витрати третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розуміють: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто, законодавець пов`язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі. Верховний Суд у своїй постанові від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Матеріали справи свідчать про те, що інтереси третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, [PERSON] та [PERSON] у даній справі представляв адвокат Ямковий В.І. на підставі договорів про надання правничої допомоги від 09.07.2021, ордерів від 09.07.2021. Треті особи під час розгляду справи понесли витрати на професійну правничу допомогу в розмірі по 5000,00 грн, кожна окремо. Розмір витрат підтверджується додатковими договорами № 3 від 10.12.2022 до договору про надання правничої допомоги від 09.07.2021, актами приймання-передачі належних послуг за договором від 23.03.2023 з наведеними у них розрахунками робіт за надані адвокатом послуги та визначення розміру витрат, необхідних для надання правничої допомоги у сумі 5000,00 грн, квитанціями від 20.01.2023 про сплату [PERSON] та [PERSON] , кожною окремо, 9000,00 грн послуг адвоката за договором. Суд вважає, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (постанова ВП ВС від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21). Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 справі № 904/4507/18). Також у постанові Верховного Суду від 13.05.2021 у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердження таких витрат належними та допустимими доказами, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Заявлений третіми особами [PERSON] та [PERSON] , кожною окремо та підтверджений документально розмір витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим, відповідає розумності, складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг, часу витраченому ним на виконання відповідних робіт та надання послуг. Протилежного позивачем перед судом не доведено, заяви про зменшення розміру витрат не подано. З огляду на наявність у матеріалах справи доказів фактичного надання адвокатом Ямковим В.І. правничої допомоги третім особам [PERSON] та [PERSON] , враховуючи співмірність розміру витрат зі складністю справи та обсягом наданих послуг, з урахуванням визначеного договором розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь третіх осіб [PERSON] та [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі по 5000,00 грн, кожній.

Outcome: approved