Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

[PERSON] , (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до Томашівської сільської ради Фастівського району Київської області (далі Томашівська сільська рада, відповідач-1), Головного управління держгеокадастру у Київській області (далі - ГУ Держгеокадастру, відповідач-2 ), [PERSON] , (далі -відповідач-3), [PERSON] , (далі - відповідач-4), в якому вказав, що на початку 2004 року у відповідності із рішенням Вільнянської сільської ради Макарівського району Київської області № 49-9а-ХХІУ від 07.04.2004 року йому у приватну власність була передана земельна ділянка загальною площею 0,181 га, що розташована у [ADDRESS] , призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд із кадастровим номером 222781502:02:007:0001, про що 25.05.2004 року виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 005554, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за № 001. Пізніше, йому стало відомо, що вказана земельна ділянка з кадастровим номером 3222781502:02:007:0001 на даний час належить іншим власникам [PERSON] , та [PERSON] , на підставі рішення Вільнянської сільською ради від 04.09.2020 року. При цьому ця ділянка також призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, однак має вже збільшену загальну площу - 0,25 га і розташована у [ADDRESS] . Таким чином позивач стверджує, що у результаті прийняття сільською радою у 2020 році оскарженого ним рішення частина земельної ділянки, яка йому належала з 2004 року на підставі державного акту протиправно і безпідставно передана у власність відповідачів [PERSON] , та [PERSON] . При цьому на час прийняття Вільнянською сільською радою оскарженого рішення, право власності позивача на належну йому земельну ділянку у встановленому ст. 140 ЗК України порядку не було припинено. Враховуючи наведене, позивач, посилаючись на ст. 116, 118, 140, 152 ЗК України просив суд визнати незаконним та скасувати рішення 44 сесії 7 скликання Вільнянської сільської ради Макарівського району Київської області від 04.09.2020 року № 381-44-УП «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості та передачі земельної ділянки у власність гр. України [PERSON] , та [PERSON] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у [ADDRESS] , на території Вільнянської сільської ради Макарівського району Київської області» та зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки загальною площею 0,25 га, що належить [PERSON] , та [PERSON] , та відновити державну реєстрацію земельної ділянки відповідача [PERSON] , площею 0,181 га із кадастровим номером 3222781502:02:007:0001. Ухвалою Макарівського районного суду від 05.10.2022 року позовну заяву [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений судом строк Томашівська сільська рада подала відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечила повністю та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач-1 зазначив про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування оскаржуваного рішення, оскільки жодними доказами, наданими позивачем не підтверджується та обставина, що відповідачу-3 та відповідачу-4 у власність передана ділянка, яка належала позивачеві і ці ділянки взагалі не межують між собою. Також зазначили, що можливою причиною даного спору є помилкове присвоєння відповідачем-2 кадастрового номеру земельній ділянці відповідачів, який співпадає з кадастровим номером ділянки позивача. Вказували також на те, що обраний позивачем спосіб захисту не є неналежним та неефективним у даному випадку, що є самостійною підставою для відмови в позові. Відповідач-2 правом на подання відзиву не скористався, оскільки у встановлений судом строк його не подавав. Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками отримав фактично та засобами електронної пошти, що підтверджується довідкою суду про доставку електронного листа (а.с. 57), а також рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 61). Відповідач-3 та відповідач-4 правом на подання відзиву на позов також не скористалися. Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками судом надсилалися за адресою, вказаною позивачем (а.с. 59, 60) та адресою, повідомленою самими відповідачами (а.с. 90, 91). Поштові відправлення повернуті суду з відміткою відділення зв`язку «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній», що відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням особи. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що Рішенням Вільнянської сільської ради Макарівського району Київської області № 49-9а-ХХІУ від 07.04.2004 року позивачу була передана у приватну власність земельна ділянка загальною площею 0,181 га, що розташована у [ADDRESS] , призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд із кадастровим номером 222781502:02:007:0001, про що 25.05.2004 року виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ№ 005554, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за № 001 (а.с. 13-15). Рішення 44 сесії 7 скликання Вільнянської сільської ради Макарівського району Київської області від 04.09.2020 року № 381-44-УІІ «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості та передачі земельної ділянки у власність гр. України [PERSON] , та [PERSON] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у [ADDRESS] на території Вільнянської сільської ради Макарівського району Київської області» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості та передачі земельної ділянки у власність гр. України [PERSON] , та [PERSON] , 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3222781502:02:007:0001, що розташована в адміністративних межах [ADDRESS] на території Вільнянської сільської ради Макарівського району Київської області та передано вказану земельну ділянку у їх спільну часткову власність (а.с. 37). Як вбачається з кадастрових планів та викопіювання з кадастрової карти земельних ділянок позивача та відповідача-3, відповідача-4 (а.с. 12 зворот, 38, 39), їх координати не є тотожними, відтак це не є одною й тою ж земельною ділянкою. Будь-яких інших доказів накладення земельних ділянок одна на одну позивачем не надано та не заявлялось клопотання про їх витребування, призначення експертиз тощо. Вирішуючи вимоги позивача, суд керується наступним. Як слідує з тексту позовної заяви та доданих до неї документів спір виник у зв`язку з тим, що двом різним земельним ділянкам, належним позивачу і відповідачам-3 та -4 відповідно, було присвоєно один кадастровий номер. Абзацом дев`ятим частини першої статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» №3613-VI, чинним на момент прийняття оскаржуваного рішення, визначено, що кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Відповідно до ч. 5 ст. 16 вказаного Закону у відповідній редакції передбачено, що кадастрові номери земельних ділянок, присвоєні державними кадастровими реєстраторами, зазначаються у рішеннях органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування про передачу цих ділянок у власність чи користування, зміну їх цільового призначення, визначення їх грошової оцінки, про затвердження документації із землеустрою та оцінки земель щодо конкретних земельних ділянок. Такий кадастровий номер було присвоєно відповідачем-2 при погодженні ним зазначеної технічної документації із землеустрою та правомірно зазначено відповідачем-1 в оскаржуваному рішенні. Отже, наявні підстави для висновку, що відповідачем-2 допущено помилку при веденні Державного земельного кадастру. Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж (абзац другий частини першої статті 1 вищезазначеного Закону). Виправлення помилок, допущених при веденні Державного земельного кадастру, врегульовано ст. 37 Закону та Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовт ня 2012 р. № 1051. Згідно розпорядження Кабінету міністрів України від 12.06.2020 року № 715-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області» Вільнянська сільська рада увійшла до складу Томашівської територіальної громади. Підпунктом 9 пункту 6-1 Розділу У Закону України «Про органи місцевого самоврядування в Україні» передбачено, що юридична особа - сільська, селищна, міська рада, розміщена в адміністративному центрі сформованої територіальної громади, є правонаступником прав та обов`язків усіх юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних розформованими територіальними громадами, з дня набуття повноважень новообраною радою. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 01.11.2022 слідує, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222781502:02:007:0001 площею 0,25 га належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частці кожній [PERSON] та [PERSON] (а.с. 69). Твердження позивача про передання у власність відповідачів -3 та -4 частини належної йому земельної ділянки та взаємний перетин (накладання) земельних ділянок необґрунтоване, оскільки не підтверджується відповідною технічною документацією та/чи висновком експерта; при цьому зазначене спростовується візуально графічними матеріалами кадастрової карти України (а.с. 70) та різними координатами земельних ділянок з документації з землеустрою, оскільки земельна ділянка позивача не межує із земельною ділянкою відповідачів -3 та -4. Наявні підстави вважати, що технічна помилка була допущена відповідачем-2 при присвоєнні такого ж кадастрового номеру земельній ділянці відповідачів -3 та -4 уже після створення Державного земельного кадастру в 2020 році, хоча такий кадастровий номер було присвоєно земельній ділянці позивача під час функціонування Державного реєстру земель у 2004 році. Частинами 6-8 статті 16 зазначеного Закону визначено, що кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці. Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно. Звертаючись із даним позовом, позивач просив скасувати рішення органу місцевого самоврядування про передачу фізичним особам у власність земельної ділянки та зобов`язати орган, який реалізовує політику Держави у вказаних правовідносинах, скасувати кадастровий номер ділянки вказаних осіб та відновити кадастровий номер його земельної ділянки. Не викликає сумнівів той факт, що застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту є як ефективними, так і такими, що відповідатимуть його змісту та системі права. Способи захисту порушеного права мають бути належними, ефективними, правомірними. Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України, частина 1 статті 16 ЦК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріальноправові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Верховний Суд зобов`язаний був виходити з того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й, у першу чергу, відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами. За загальним правилом, речово-правові способи захисту прав особи підлягають застосуванню у тих правових відносинах, коли їх сторони не пов`язані зобов`язальноправовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Чинне у Україні право виключає можливість у такому випадку конкуренції позовів та не визнає за позивачем право довільного вибору способу захисту його прав на власний розсуд. Визначаючи зміст статті 5 ЦПК України, необхідно виходити з того, що, у першу чергу, способи захисту, які застосовуються судом, мають відповідати правовій природі цивільних відносин, що існують між сторонами, й лише у другу чергу, серед зазначених способів захисту, що відповідають правовій природі таких відносин, суд вправі обрати той з них, що забезпечує ефективність такого захисту. Таке розуміння положень цивільного права випливає з його системного аналізу, структуру якого визначають окремі інститути права, які складають певні норми права, що регулюють однорідні правові відносини. Постанова КЦС ВС від 12.06.2019 року, справа № 490/10190/16-ц, провадження № 61-33118св18. З огляду на зазначене, обраний позивачем спосіб захисту - скасування рішення органу місцевого самоврядування про передачу фізичним особам у власність земельної ділянки, хоча і передбачений чинним законодавством, однак він не є в даному випадку ефективним, оскільки рішення органу місцевого самоврядування вичерпує свою дію його ухваленням, не є правовстановлюючим документом та не позбавляє власності відповідачів на їх земельну ділянку. В той же час, вимога про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру скасувати кадастровий номер ділянки відповідачів -3, -4, та відновити кадастровий номер земельної ділянки позивача не є належним, оскільки не передбачений законодавством. За актуальною судовою практикою Верховного Суду, яка є обов`язковою для застосування судами першої інстанції при розгляді справ, обрання позивачем неправильного способу захисту порушеного права є самостійною підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові судовий збір покладається на позивача. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed