Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Рух справи 19.07.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 12.07.2022, за підписом представника позивача - адвоката Ковбасюка В.А. (діє на підставі ордеру), в якій ставиться питання про стягнення з [PERSON] ( [INFO] ) аліментів на користь [PERSON] ( [INFO] ), на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] ( [INFO] ) в розмірі 1/4 від всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично позовну заяву передано судді по реєстру 26.07.2022. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлено запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичних осіб - сторін у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01.08.2022 вказаний позов прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10.03.2023 у задоволенні заяви відповідача про розгляд даної цивільної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, - відмовлено. Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Обґрунтування позову В позові вказується, що [PERSON] та [PERSON] 17.07.2010 зареєстрували шлюб, у якому у сторін [INFO] народилась дитина - [PERSON] . Зазначається, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 22.04.2015 у справі №760/1402/15-ц шлюб між сторонами було розірвано. Зауважується, що позивач разом з спільною донькою сторін, яка повністю знаходиться на її утриманні, проживає за адресою: [ADDRESS] . Наголошується, що позивач самостійно піклується, виховує та забезпечує дитину, відповідач участі у вихованні та утриманні спільної дитини не бере. При цьому, відповідач працездатний та матеріально забезпечений, на користь інших осіб аліменти не сплачує, не має ніяких обмежень за станом здоров`я, а також ніяких грошових зобов`язань, офіційно працює. Тому позивач вважає, що відповідач здатний сплачувати аліменти на утримання спільної дитини в розмірі 1/4 від всіх доходів але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини, оскільки такий розмір передбачений відповідними нормами законів України та відповідач в змозі його забезпечити. Щодо правової позиції відповідача 27.02.2023 до суду надійшов відзив на позов (а.с. 28-32) в якому відповідач просить суд: - у задоволенні позовних вимог відмовити; - встановити аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000, 00 (десять тисяч) грн.; - стягнення встановленого розміру аліментів здійснювати з моменту винесення рішення суду. У відзиві, зокрема, вказується, що за усною домовленістю між сторонами було досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні та вихованні дитини, з моменту розірвання шлюбу по теперішній час відповідачем щомісячно здійснюються платежі на картковий рахунок позивача, окрім яких відповідач постійно здійснює фінансування додаткових витрат - на купівлю подарунків, одягу, харчування для дитини тощо. Відповідач вказує, що здійснювані ним платежі у розмірі, який він має змогу сплачувати, є достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини і значно перевищують мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину (1 416,5 гривень) та мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину (2 833 гривні), при цьому, він не відмовляюсь від додаткових витрат. Звертає увагу на те, що використання наданих ним коштів на утримання дитини є сумнівним, оскільки успішність доньки у школі є низькою, заходи до позашкільного розвитку дитини позивачем не вживаються (донька не відвідує жодного позашкільного гуртка). Крім цього, зауважує, що відповідач дозволяє собі необов`язкові витрати, зокрема такі, як пластична хірургія, та на прохання підтвердити цільове використання наданих на дитину коштів, позивач відповідає відмовою. Щодо заявленого позивачем розміру аліментів, відповідач зазначає, що він є свідомо завищеним, неспіврозмірним з наявними потребами доньки. Також, відповідач звертає увагу на те, що у 2019 у нього мені було діагностовано гіпертонічну хворобу І ступеня, а після сильного стресу, пережитого внаслідок отримання позову у даній справі, він був вимушений звернутись до лікаря, який встановив діагноз «Гіпертонія II ступеня». Зауважує, що діагностоване захворювання зумовлює значні витрати, які безпосередньо впливають на його матеріальне становище. Окрім того, відповідач звертає увагу на те, що він змушений здійснювати витрати на підтримання здоров`я моїх рідних. Так, зазначає, що у його батька - [PERSON] діагностовано гепатит, що потребує регулярного лікування. Також, вказує, що постійного піклування потребує його дідусь - [PERSON] , якому діагностовано дисциркуляторну енцефалопатію II ступеню зміненого генезу, деградація сітківки та вторинна глаукома правого ока. З метою забезпечення його належного догляду відповідачем в інтересах дідуся було укладено договір з [PERSON] про надання послуг доглядальниці, вартість таких послуг складає 12 000,00 грн на місяць. При цьому, відповідач також звертає увагу на те, що на момент підготовки відзиву місце проживання дитини між сторонам не узгоджено. Зауважує, що прагне, щоб дитина проживала разом з ним, і в такому разі готовий нести всі витрати на її утримання, розвиток та виховання. На думку відповідача, зважаючи на те, що в установленому порядку місце проживання дитини разом із матір`ю не визначено, питання наявності підстав для отримання від мене аліментів на дитину є відкритим. Щодо доводів позивача викладених у відповіді на відзив 06.03.2023 до суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 67-73) в якій позивачка, зокрема, звертає увагу на те, що всупереч твердженням відповідача про наявність домовленості щодо утримання спільної дитини, договір про спільне утримання дитини чи інших документів сторони не підписували, все про що вони з відповідачем домовлялись стосувалось його права на виховання дитини та участь у її житті, ні про способи такого виховання, ні про затверджену фінансову допомогу на розвиток дитини - мови не йшло. Позивач також зазначає, що дійсно, кошти від відповідача надходили, але таке надходження було не кожного місяця, не у великому розмірі та не за вольовим бажанням відповідача, оскільки позивач кожного разу сама дзвонила і нагадувала, просила надати грошову допомогу дитині, і лише після цього надходили грошові кошти. Так, вказує, що як вбачається з виписок з банківського рахунку відповідача, які він надав, стабільного, як зазначено в відзиві, надходження грошових коштів не було, позивач ніколи не знає на яку суму розраховувати в поточний місяць аби задовольнити потреби дитини, кошти поступають у різній сумі, яка коливається від 800 грн до 8 000 грн, деякі платежі, що надходять взагалі зазначені як від родичів відповідача, його батьків, зокрема, дідуся, бабусі, прабабусі, а не від відповідача, а позивач не може розраховувати на такі не часті види допомоги від родичів Позивач наголошу, що «випрошування» коштів, їх нестабільне надходження у неповному розмірі встановленому чинним законодавством - не може вважатись домовленістю та не є належною участю у вихованні дитини. Зауважує, що наявні в матеріалах справи докази доводять матеріальну можливість відповідача надавати фінансову допомогу своїй дитині у зазначеному позивачем у позовних вимогах розміру, а саме 1/4 частини від усіх доходів відповідача, адже батько дитини офіційно працевлаштований, а саме проходить службу в Збройних Силах України та має гідну оплату своєї праці. При цьому позивач вважає, що з урахуванням різносторонності дитини, яка додатково вивчає англійську мову, займалась та хоче продовжити займатись танцями, вимога сплати на дитину 1/4 частину усього доходу відповідача є достатньо обґрунтованою, оскільки дохід у батька дитини стабільний та достатній аби спокійно паралельно відправляти кошти на дитину з можливістю допомагати батькам. Крім того, позивачка зауважує, що відповідач у 2023 році купив собі автомобіль, здає на постійній основі квартиру, що є додатковим доходом. Позивач, наголошує, що стягнення аліментів у розмірі 1/4 від всіх доходів - це передбачений законодавством розмір аліментів на одну дитину, а не примха позивача щодо встановлення такого розміру, а тому метою звернення до суду з позовом у даній справі є саме фіксування даного встановленого законодавством розміру. Щодо батьків відповідача, позивач звертає увагу на те, що батько відповідача - [PERSON] зареєстрований як ФОП та веде діяльність з надання в оренду й експлуатацію власне чи орендоване нерухоме майно, тобто батько відповідача окрім пенсії, отримує додатковий дохід від своєї підприємницької діяльності і не потребує допомоги від сина в обов`язковому порядку. Також, позивач вказує, що будь-яких належних доказів понесення витрат Відповідачем на забезпечення своїх батьків та дідуся, не надано. Щодо тверджень відповідача в частині використання коштів на дитину на свої (позивача) потреби, позивач вказує, що дійсно робила операцію, яка була плановою, за направлення головного лікаря військової частини, де проходить службу позивач, яка проводилась у Головному військовому клінічному госпіталі на безоплатній основі, тому коштів, що відведені на дитину використано не було. Щодо клопотання про витребування доказів Відповідачем разом з відзивом на позов подано клопотання про витребування доказів (а.с. 65-66) в якому ставиться питання про витребування у позивачки, [PERSON] : - належно завірених копії документів про успішність доньки [PERSON] , а саме: табелю з оцінками навчального закладу, у якому проходить навчання донька; шкільного щоденника доньки; характеристику на [PERSON] з навчального закладу; довідку (інше підтвердження) про відвідування позашкільних гуртків [PERSON] ; характеристику на [PERSON] , надану дитячим психологом навчального закладу в якому вона навчається; - довідки про розмір заробітної плати з місця роботи; - підтвердження витрачання наданих відповідачем коштів на потреби спільної дитини. В обґрунтування такого клопотання відповідач вказує, що ним щомісячно в добровільному порядку сплачуються кошти на утримання дитини, цільове використання яких відповідач вважає сумнівним, оскільки дитина має низькі показники у навчанні, не відвідує жодних позашкільних гуртків. На думку відповідача, звернувшись з позовом про стягнення з нього аліментів позивач, прагне, в першу чергу, задовольнити свої матеріальні потреби, а не потреби дитини. Відповідач вважає, що підтвердженням неналежного виконання обов`язків щодо виховання дитини можуть слугувати документи про успішність доньки - [PERSON] (шкільний табель, щоденник, характеристика з навчального закладу тощо), а також докази про витрачання на потреби дитини сплачених раніше відповідачем коштів. Також, відповідач зазначає, що оскільки у відзиві йдеться про співрозмірність доходу відповідача та доходу позивачки, що з огляду на рівність обов`язків батьків може вплинути на розмір призначених аліментів, підтвердити такий факт можливо шляхом надання позивачкою довідки про отриману заробітну плату з місця роботи. Розглянувши відповідне клопотання, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Враховуючи предмет спору, докази, про витребування яких ставить питання відповідач, не є належними, оскільки не містять інформацію щодо предмета доказування та не мають значення для вирішення даної справи, а тому суд не вбачає підставі для задоволення відповідного клопотання. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Як вказує позивач та не заперечує відповідач, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.07.2010. У цьому шлюбі у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 12.03.2013 складено актовий запис № 895 (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 12.03.2013, а.с. 11). Рішенням від 22.04.2015 Солом`янського районного суду міста Києва у справі № 760/1402/15-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 17.07.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області за актовим записом № 1214, - розірвано (а.с. 9-10). Позивачка стверджує, що спільна дитина сторін ( [PERSON] , [INFO] ) проживає разом з нею та повністю знаходиться на її утриманні,а виплати, які здійснює на утримання дитини відповідач, є нерегулярними та у недостатньому розмірі. Відповідач просить суд встановити аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000, 00 грн, при цьому стягнення встановленого розміру аліментів здійснювати з моменту винесення рішення суду. Щодо заявленого позивачем розміру аліментів, відповідач зазначає, що він є свідомо завищеним, неспіврозмірним з наявними потребами доньки. При цьому, відповідач звертає увагу на: -те, що питання про місце проживання дитини між сторонам не узгоджено; - нецільове використання коштів, які надавались ним на утримання дитини; - наявність у нього діагнозу «гіпертонія II ступеня», що зумовлює значні витрати, які безпосередньо впливають на його матеріальне становище; - наявність у нього витрат на підтримання здоров`я батька та дідуся. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 520/21069/18, провадження № 61-1347св20). Згідно ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положеннями ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Отже, за змістом ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч. 2 ст. 109 СК України договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Частиною 4 ст. 157 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Вбачається, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано або вони взагалі не перебували в ньому. Таким чином, перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину. При цьому добровільний порядок сплати аліментів не виключає права стягувача аліментів у будь-який час звернутися з заявою про стягнення аліментів до суду. Вбачається, що сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом законодавства, аліменти є власністю дитини, а обов`язок суду полягає в першу чергу забезпечити дитині право на належне утримання. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Статтею 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частино 5 ст. 183 СК України, передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому, підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень akon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_798/ed_2018_02_06/pravo1/T022947.html?pravo=1#798" title="Сімейний кодекс України; нормативно-правовий акт № 2947-III від 10.01.2002">ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. Позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу батька дитини. Частка від доходу платника аліментів визначається у дробовому або відсотковому співвідношенні до доходу. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За змістом ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Матеріали справи не містять належних доказів того, що стан здоров`я відповідача, його рідних та інші обставини, на які посилається відповідач свідчать про те, що останній не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному позивачем, а саме 1/4 частини від усіх видів доходів. Так, посилаючись на те, що йому встановлено діагноз «Гіпертонія II ступеня» та вказуючи, що захворювання зумовлює значні витрати, які безпосередньо впливають на його матеріальне становище, відповідач не надає будь-яких доказів на підтвердження відповідних витрат, втрату у зв`язку з станом здоров`я працездатності, тощо. Також не надано доказів витрат на допомогу батьку та дідусю. Не містяться в справі також і докази нерегулярного, мінливого доходу відповідача, що законодавчо передбачено як передумова визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. В частині посилань відповідача про наявність усної домовленості про сплату аліментів та добровільну їх сплату, то суд звертає увагу на те, що законодавством передбачено, що домовленість батьків про сплату аліментів на дитину має бути оформлена саме у вигляді письмового нотаріально посвідченого договору. Щодо доводів відповідача про нецільове використання коштів, які ним добровільно надавались на утримання дитини, то суд роз`ясню, що відповідне питання не є предметом розгляду у даній конкретній справі. Так, відповідно до ст. 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Щодо посилань відповідача на те, що вирішення питання про стягнення аліментів є передчасним, оскільки наразі між сторонами не узгоджено питання щодо визначення місця проживання дитини суд звертає увагу на наступне. За змістом ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, може бути тією істотною обставиною, яка в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України може стати підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Отже, у разі, якщо у встановленому законом порядку буде вирішено питання про визначення місця проживання дитини з відповідачем, то це є підставою для звільнення його від сплати аліментів. Крім того, суд зауважує, що як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.08.2022 у справі № 712/6313/21 (провадження № 61-3728 св 22), з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Висновки суду Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, виходячи з того, що спільна дитина сторін проживає з позивачем (що відповідачем не заперечується), суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. При цьому суд враховує, що батько дитини зобов`язаний приймати участь в утримані своєї дитини до досягнення нею повноліття, а не перекладати свої обов`язки на позивача та/або інших осіб. Отже, враховуючи встановлені обставини, право дитини на достатній життєвий рівень, суд приходить висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача ( [PERSON] ) на користь позивача ( [PERSON] ) на утримання неповнолітньої дитини: доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття ( [INFO] ). Судом враховано вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дітей за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. Вимога про стягнення аліментів на дитину може бути подана до суду протягом усього строку існування права на утримання, тобто до досягнення дитиною повноліття. Вбачається, що позов у даній справі подано 12.07.2022. Задовольняючи позов та стягуючи аліменти у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, суд вважає за необхідне зазначити про стягнення аліментів у розмірі, не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку (як це передбачено ч. 5 ст. 183 СК України) та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (як передбачено ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо судового збору Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн на користь держави. Враховуючи викладене,

Outcome: approved