Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за кредитним договором № 195/М-2 у розмірі 283,03 доларів США. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що 9 листопада 2007 року сторони уклали кредитний договір № 195/М-2, згідно з умовами якого АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати [PERSON] кредит, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі передбаченому в договорі. В порушення умов договору [PERSON] своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості банку не надав. Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 11 вересня 2009 року звернуто стягнення на предмет іпотеки. На даний час це рішення суду виконано. Водночас враховуючи, що винесення рішення не припиняє договірних відносин сторін, тому за період після подачі позовної заяви до фактичної дати виконання рішення суду (з 15 червня 2009 року по 5 жовтня 2022 року) відповідач має заборгованість за трьома процентами річних від простроченої суми в розмірі 283,03 доларів США. Сторони,\~будучи належним\~чином повідомлені\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи,в судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомляли. Згідно з\~п.\~1\~ч.\~3\~ст.\~223\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~(далі\~-\~ЦПК)\~якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов таких висновків. 9 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитну угоду № 195/м. Згідно із п. 1.1 угоди предметом даної угоди є загальні умови і порядок надання банком у рамках програми мікрокредитування, кредиту позичальнику. Кредит надається при наявності вільних коштів. Надання коштів здійснюється окремими частинами траншами кредиту (транш визначена сума коштів, обговорена в договорі про видачу траншу, надана в рамках кредитної угоди), сукупна величина сальдо по яких не буде перевищувати суму, обговорену п. 1.2 даної угоди. Видача частини кредиту здійснюється після підписання договору про видачу траншу на термін і на умовах, передбачених у даній угоді, а також у договорі про видачу траншу. Умови видачі сума кожної частини, термін по кожному траншу кредиту оформляється окремим документом про видачу траншу при кожній видачі частини кредиту. Кожний договір про видачу траншу є невід`ємною частиною даної угоди. Позичальник зобов`язується повернути отриманий кредит, сплатити відсотки і винагороду в терміни, встановлені даною угодою і договорами про видачу траншів у повному обсязі. Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 угоди загальна сума кредиту в рамках кредитної угоди 12 000 доларів США. Термін повернення кредиту й окремих частин траншів кредиту встановлюється договорами про видачу траншів кредиту, а також графіками погашення кредиту, відсотків і винагороди, що є невід`ємними додатками до договорів про видачу траншів, але не пізніше 8 листопада 2012 року. Зазначений термін може бути змінений пунктами 2.3.3, 2.4.1 даної угоди. 9 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір про видачу траншу № 195/м-1, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в частині загального ліміту, встановленого п. 1.2 кредитної угоди № 195/м від 9 листопада 2007 року, а позичальник зобов`язався повернути отриманий транш кредиту, сплатити відсотки на суму траншу кредиту у встановлені даним договором терміни (п. 1.1). Сума траншу кредиту 12\~000 доларів США. (п. 1.2). Термін повернення траншу кредиту і відсотків визначаються відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди (п. 1.3). 6 травня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір про видачу траншу № 195/м-2, згідно з умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в частині загального ліміту, встановленого п. 1.2 кредитної угоди № 195/м від 9 листопада 2007 року, а позичальник зобов`язався повернути отриманий транш кредиту, сплатити відсотки на суму траншу кредиту у встановлені даним договором терміни (п. 1.1). Сума траншу кредиту 2\~000 доларів США. (п. 1.2). Термін повернення траншу кредиту і відсотків визначаються відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди (п. 1.3). Із копії додатку № 1 до договору про видачу траншу № 195/м-2 від 6 травня 2008 року слідує, що останньою датою погашення траншу кредиту, сплати відсотків і винагороди значиться 5 травня 2009 року. З копій заяви на видачу готівки № 1 (дата здійснення операції 6 травня 2008 року) та ордеру-розпорядження про видачу (погашення) кредиту від 6 травня 2008 року вбачається, що [PERSON] здійснено виплату кредиту в сумі 2000 доларів США згідно договору про видачу траншу № 195/м-2 від 6 травня 2008 року. Згідно з копією рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 11 вересня 2009 року (справа № 2-437/2009) задоволено позов ЗАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] і в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 195/м-2 від 6 травня 2008 року в сумі 852,28 доларів США (з яких несплачена сума кредиту станом на 7 травня 2009 року 709,74 доларів США) звернуто стягнення на будинок на [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмета іпотеки. Відповідно до копії постанови заступника начальника відділу Рожищенського відділу ДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністертсва юстиції (м. Львів) від 5 жовтня 2022 року виконавче провадження № 67629591 з примусового виконання виконавчого листа № 2-101/2010, виданого 10 грудня 2010 року Рожищенським районним судом Волинської області, про стягнення з [PERSON] в користь АТ КБ «Приватбанк» залишку боргу в розмірі 49144,94 грн., закінчено. У примусовому порядку реалізовано предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] , заборгованість в розмірі 49144,94 грн. перераховано в користь стягувача АТ КБ «Приватбанк» згідно платіжного доручення від 8 липня 2022 року № 12629. За приписами ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Положеннями ст. 625 ЦК визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку трьох процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Нормою ч. 1 ст. 612 ЦК передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припинив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, аналіз положень статтей 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за весь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року в справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням 3% річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року в справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) зроблено висновок, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У позовній заяві АТ КБ «Приватбанк» заявлено до стягнення з [PERSON] коштів на підставі ст. 625 ЦК за кредитним договором № 195/м-2 за період з 15 червня 2009 року (подачі позову про звернення стягнення на предмет іпотеки) по 5 жовтня 2022 року (фактичне виконання рішення суду). Як вбачається із копії постанови Рожищенського відділу ДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністертсва юстиції (м. Львів) від 5 жовтня 2022 року заборгованість в розмірі 49144,94 перераховано в користь стягувача АТ КБ «Приватбанк» згідно платіжного доручення від 8 липня 2022 року № 12629. Отже, фактичною датою виконання грошового зобов`язання є 8 липня 2022 року. В свою чергу, згідно із п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що позивач має право на стягнення 3% річних за період з 15 червня 2009 року по 23 лютого 2022 року включно. Згідно із поданим АТ КБ «Приватбанк» розрахунком, який відповідачем не оспорений, вбачається, що заборгованість [PERSON] за тілом кредиту з 15 червня 2009 року по 13 липня 2018 року складає 709,74 доларів США, а з 16 липня 2018 року по 5 жовтня 2022 року - 707,84 доларів США, тому 3 % річних слід розраховувати з урахуванням боргу, помноженого на кількість днів прострочення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тому, виходячи із вищевказаного розрахунку, позов підлягає задоволенню в частині стягнення із відповідача в користь позивача 270,18 доларів США (193,44 доларів США (за період з 15 червня 2009 року по 13 липня 2018 року: 709,74 доларів США х 3316 днів х 3 : 100 : 365 днів у році ) + 76,74 доларів США (за період з 16 липня 2018 року по 23 лютого 2023 року: 707,84 доларів США х 1319 дні х 3 :100 : 365 днів у році). Стягненню із відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягають документально підтверджені судові витрати позивача в справі у сумі 2562,15 грн., оскільки позовні вимоги задоволені судом на 95,46 %. На підставі викладеного,

Outcome: partial