Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

До суду 27.12.2022 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 26.10.2018 року, який був зареєстрований Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що складено відповідний актовий запис № 2208 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного шлюбу дітей немає. З 2022 року стосунки сторін ускладнилися, взаємні непорозуміння переросли у взаємні неприязні стосунки, які переросли у постійні сварки та скандали, що й привело до розпаду сім`ї. Спроби позивача зберегти сім`ю позитивного результату не дали. З кінця 2021 року сторони не підтримують сімейних стосунків. У зв`язку з чим [PERSON] змушений звернутися до суду з відповідним позовом. Матеріали позову суддя отримала 28.12.2022 року. До суду 17.01.2023 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідачки, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 27.12.2018 року за адресою: [ADDRESS] . Зазначену відповідь суддя отримала 18.01.2023 року. Ухвалою суду від 18.01.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 20.02.2023 року. У судове засідання призначене на 20.02.2023 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені. У матеріалах справи міститься клопотання позивача та представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка про причини неявки суд не повідомила. Розгляд справи відкладено на 20.03.2023 року. У судове засідання призначене на 20.03.2023 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені. У матеріалах справи міститься клопотання позивача та представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка про причини неявки суд не повідомила. Розгляд справи відкладено на 29.03.2023 року. У судове засідання призначене на 29.03.2023 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені. У матеріалах справи міститься клопотання позивача та представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка про причини неявки суд не повідомила. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 29.03.2023 року. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. \~Судом встановлено,\~що 26.10.2018\~рокувидано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] згідно якого сторони зареєстрували шлюб у Київському районному у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що складено відповідний актовий запис № 2208. (а.с.10-11). Від спільного шлюбу у сторін дітей не має. З 2022 року стосунки сторін ускладнилися, взаємні непорозуміння переросли у взаємні неприязні стосунки, які переросли у постійні сварки та скандали, що й привело до розпаду сім`ї. Спроби позивача зберегти сім`ю позитивного результату не дали. З кінця 2021 року сторони не підтримують сімейних стосунків. На час розгляду справи майнові вимоги будь кого з сторін до суду не пред`явлені. Таким чином, спорів про поділ майна між сторонами на час розгляду справи не існує. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами не має, примирення між позивачем та відповідачкою неможливе. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Згідно зі ст.3 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» п. 1 Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Вищевикладене означає, що розірвання шлюбу в Україні не залежить від громадянства подружжя і буде здійснюватися на підставах і в порядку, передбачених гл. 11 СК. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З урахуванням викладеного, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved