Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

12.11.2021 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, третя особа - Третя Дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог (з урахування уточнених позовних вимог) позивач посилається на те, що на протязі 1957-1984 роках дідом позивача - [PERSON] , який перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] було побудоване домоволодіння [ADDRESS] та складається з: житлового будинку - А, літньої кухні - Б, вбиральні - Г, гаражу - Е, споруд №1-3. Житловий будинок А складається з : 1- веранда площею 6,1 кв.м., 1-1 коридору площею 3,1 кв.м., 1-2 ванни площею 1,7 кв.м., 1-3 кузні площею 8,3 кв.м., 1-4 та 1-5 житлові кімнати площею 12,7 кв.м. та 17,4 кв.м. Загальна площа житлового будинку 49,3 кв.м., житлова площа 30,1 кв.м. Під час перебування у шлюбі народились діти, син - [PERSON] та дочка - [PERSON] [INFO] народився позивач - [PERSON] , син - [PERSON] та онук - [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] [INFO] помер дідусь - [PERSON] . На день смерті дідуся - [PERSON] , який був забудовником спадкового майна, спадкоємцями першої черги за законом були його дочка - [PERSON] та позивач, його онук. З моменту свого народження і по теперішній час позивач фактично мешкає у спірному домоволодінні, проживав там з батьком, а після його смерті з дідом й після його смерті в розумінні ст.549 ЦК УРСР фактично вступив у володіння та управління спадковим майном.18.10.2021 року позивач звернувся Третьої дніпровської державної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановою нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу. Таким чином, оскільки порушено права позивача щодо фактичного прийняття ним спадщини він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 15.11.2021 року відкрито провадження по справі. Сторонам встановлено строк на подання заяв по суті справи. Ухвалою від 01.08.2022 року залучено територіальну громаду м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, як співвідповідача. Відповідач - територіальна громада м.Дніпра в особі Дніпровської міської ради надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовної заяви [PERSON] у повному обсязі. Зазначає, що для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Дніпровська міська рада не вважає доказом акт сусідів від 27.10.2021 року оскільки з часу смерті спадкодавця пройшло двадцять два роки. Таким чином, Дніпровська міська рада не вважає доведеним факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті померлого [PERSON] , тому вимоги позивача є необгрунтованими. Позивач [PERSON] надав до суду відповідь на відзив, у якому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою від 12.12.2022 року закрито підготовче провадження у справі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Інші учасники у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] фактично мешкає в домоволодінні [ADDRESS] . Домоволодіння [ADDRESS] складається з: житлового будинку - А, літньої кухні - Б, вбиральні - Г, гаражу - Е, споруд №1-3. Житловий будинок А складається з : 1- веранда площею 6,1 кв.м., 1-1 коридору площею 3,1 кв.м., 1-2 ванни площею 1,7 кв.м., 1-3 кузні площею 8,3 кв.м., 1-4 та 1-5 житлові кімнати площею 12,7 кв.м. та 17,4 кв.м. Загальна площа житлового будинку 49,3 кв.м., житлова площа 30,1 кв.м., було побудоване на протязі 1957-1984 роках [PERSON] [PERSON] , з 21.12.1952 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] , виданим Дніпропетровським міським РАГС 21.12.1952 року, актовий запис № 2092. Під час перебування у шлюбі народились діти, син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 18.08.1953 року Дніпропетровським міським РАГС, актовий запис № 1905 та дочка - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 08.05.1955 року Жовтневий районним бюро РАГС м.Дніпропетровська, актовий запис № 784. [INFO] народився позивач - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 22.09.2004 року відділом РАГС Бабушкінського районного управління юстиції, актовий запис № 109, син - [PERSON] та онук - [PERSON] [INFO] бабуся позивача - [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим 12.02.1996 року відділом РАГС виконкому Бабушкінської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська, актовий запис № 310. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 15.07.1998 року відділом РАГС виконкому Кіровської районної ради м.Дніпропетровська, актовий запис № 1099. [INFO] помер дідусь позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 07.03.2000 року відділом РАГС виконкому Кіровської районної ради м.Дніпропетровська, актовий запис № 448. Спадкоємцями першої черги за законом є дочка [PERSON] - [PERSON] та онук [PERSON] . Судом було задоволено клопотання позивача та витребування з Третьої дніпровської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 633/2021, що заведена до майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] й досліджено в судовому засіданні. Із спадкової справи вбачається, що до нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину звертався лише позивач по справ [PERSON] , якому було відмовлено у видачі свідоцтва. У зв`язку з тим, що [PERSON] та [PERSON] померли коли був чинний Цивільний кодекс УРСР 1963 року, суд приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин норми права саме в такій редакції. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом Згідно ст.529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Суд звертає увагу, що особа вважається такою, що прийняла спадщину, якщо вона вчинила певні дії, необхідні для цього, зокрема, вступила у володіння та/або управління спадковим майном. Верховний Суд України у постанові від 06 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12, висловив правову позицію, за якою: «Згідно з положеннями ст.ст. 548, 549, 554 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. …Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі Вищий спецсуд) в ухвалі від 07 квітня 2016 року у справі №6-3061ск16 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/57169186) зазначив: «…судами встановлено, що [PERSON] після смерті батька [PERSON] вступила у володіння та управління спадковим майном шляхом догляду за спірним житловим будинком, а згодом - і шляхом проживання в ньому. Так, позивач здійснила поховання батька, влаштовувала після його смерті у будинку поминальні обряди. У неї знаходились і ключі від будинку. …Таким чином, суд першої інстанції… дійшов до обґрунтованого висновку про те, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а тому правильно визнав за нею право власності в порядку спадкування за законом на 3/8 частини спірного житлового будинку (половину від належних спадкодавцю ѕ частин будинку). …Доводи касаційної скарги про те, що позивач не проживала у спірному будинку впродовж шести місяців після смерті батька - [PERSON] є безпідставними, оскільки ст. 549 ЦК УРСР (норми якої були чинними на час відкриття спадщини) визначав факт прийняття спадщини шляхом, зокрема, вступу в управління або володіння спадковим майном, що являє собою сукупність дій щодо фактичного користування (в тому числі - зберігання) спадковим майном і не зводиться виключно до проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на момент смерті останнього.». В ухвалі від 09 березня 2016 року у справі №6-32227ск15 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/56372723) Вищий спецсуд відмітив: «…Під фактичним вступом в управління або володіння спадковим майном розуміються дії спадкоємців, які за своїм характером свідчать про розпорядження і користування спадковим майном, підтримання його в належному стані, тощо. Суди у своїх рішеннях вказали на те, що сторони не заперечили факту обробки землі та догляду за господарством, яке входило до складу спадщини, [PERSON] та іншими дітьми спадкодавця після відкриття спадщини після його смерті. Суди першої та апеляційної інстанцій у порушення ст.ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не дали належної оцінки зазначеним вище посиланням та показанням свідків про те, що [PERSON] обробляла частину земельної ділянки біля спірного будинку, а також користувалася допоміжними приміщенням, зокрема погребом. Отже, висновок судів про недоведеність [PERSON] факту прийняття спадщини після смерті [NUMBER] обґрунтований на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України. Посилання судів на те, що [PERSON] не надала доказів вступу в управління саме житловим будинком як на підставу відмову у задоволенні позову є помилковим, оскільки за правилами ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року спадщина в цілому приймалася шляхом вступу в управління або володіння хоча б частиною спадкового майна.Також суди не врахували того, що незвернення спадкоємця до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права власності на спадкове майно. Таке право виникає з часу відкриття спадщини та не обмежене певними часовими рамками щодо отримання відповідного свідоцтва.». Судом встановлено, що після смерті [PERSON] , до нотаріальної контори ніхто з спадкоємців не звертався, таким чином в розумінні ч.1 ст. 549 ЦК УРСР, спадкоємцем який прийняв спадщину є особа яка фактично вступила у володіння та управління спадковим майном. Під час розгляду справи, судом було задоволено клопотання позивача про допит свідків. Допитані у судовому засіданні 19.01.2022 року свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали покази, згідно яких, вони є сусідами [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , позивач постійно проживає у вказаному домоволодінні з 1992 року та по теперішній час, проживав разом з дідом - [PERSON] , доглядав його та поховав. Після смерті діда робив поточний ремонт домоволодіння (перекрив кришу та відремонтував паркан), обробляє земельну ділянку на території домоволодіння та постійно там проживає. Таким чином, під час розгляду справи, судом встановлено фактично вступу у володіння та управління спадковим майном саме позивачем [PERSON] в розумінні ч.1 ст.549 ЦК УРСР. Окрім того, матеріалами справи підтверджено проживання позивача за вказаним домоволодінням з 1992 року та по теперішній час, а саме актом про проживанням від 27.10.2021 року. Відповідно до ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачі, суду не надав будь-яких доказів, які б відповідали вказаним принципам доказування, та спростували б доводи позивача. В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки після смерті [PERSON] , до нотаріальної контори ніхто з спадкоємців не звертався, а позивач [PERSON] постійно проживав у вказаному домоволодінні він є таким, що фактично вступив у володіння та управління спадковим майном в розумінні ч.1 ст.549 ЦК УРСР, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів 908,00 грн. сплаченого судового збору, а саме з кожного по 454,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved