Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

Представник позивача, Дашко В.М., який діє на підставі належним чином завіреної довіреності, звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив суд стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором у розмірі 61683,43 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 26.11.2015 (далі - Заява). Відповідно до положень Заяви остання разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі -Умови) та Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» (далі - Тарифи), які розміщені на офіційному веб-сайті банку та надані відповідачу в письмовому вигляді для ознайомлення, складають між сторонами договір про надання банківських послуг (далі - Договір), який, згідно з доводами представника позивача, за своєю правовою природою є договором приєднання. На підставі укладеного Договору відповідач отримав кредит у вигляді відновлюваного кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, у межах установленого кредитного ліміту, який у подальшому змінювався згідно з умовами Договору. Відповідач не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, унаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 15.07.2020 становить 61683,43 грн та складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 49523,08 грн; заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом у розмірі 12160,35 грн. На підставі викладеного представник позивача просив позов задовольнити. Від відповідача надійшов відзив, у якому він зазначив, що заявлені позивачем суми процентів до стягнення не гуртуються на умовах кредитного договору і наданому ним самим розрахунку, який в свою чергу не є документом первинної бухгалтерської документації та не може підтвердити наявність або відсутність заборгованості; позивач звернувся до суду лише в 2020 році, нарахувавши проценти, пеню та штрафи; розмір процентів та пені не ґрунтується на доводах позивача, оскільки сума заборгованості за тілом кредиту відсутня; позивачем не надано доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позивальником Умов та Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта і Тарифів, що в сукупності із заявою свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг; не надано доказів того, що відповідна картка, передбачена умовами заяви, була видана відповідачу, строк її дії, відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, відомості про те, який саме розмір грошових коштів було отримано позивальником, а додана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» не містить відомостей про отримання вказаних документів з боку позичальника, ознайомлення з вказаною Довідкою та Прикладами використання кредитних коштів на кредитці; відсутні будь-які документи та докази, що підтверджують факт звернення позивача до позичальника про дострокове погашення суми заборгованості за кредитом; у зв`язку з вищевикладеним позов подано з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованим та передчасним, а тому просив у його задоволенні відмовити. Представником позивача надано відповідь на відзив, у якому зазначено, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, підписавши яку сторони приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорів банківського обслуговування в цілому. Враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить його підпис в заяві, складають Договір про надання банківських послуг. На підставі поданої заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок, ключем до якого є пластикова картка, яку отримав відповідач, та вказаний останнім в заяві мобільний телефон. За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування. З моменту оформлення кредиту пройшло 5 років, але позичальник не звертався в банк за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю погодився з ними, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними коштами та погашення, які він здійснював, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, з якої вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, частково погашав заборгованість і знову користувався кредитними коштами. Строк та порядок погашення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів, у разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення яких сума кредиту вважається простроченою. Отримані кредитні кошти відповідачем не повернуті, а тому відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Банком не було заявлено стягнення з відповідача неустойки та комісії за наданим кредитом. Строк перевипущеної картки - листопад 2021 року, позивач звернувся з позовом до суду 27.09.2020, тобто до спливу строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене, правовідносини між сторонами тривають, зобов`язання належним чином не виконані, тому позов підлягає задоволенню. Суд, розглянувши позов, відзив та відповідь на нього, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Представник позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що до Договору, укладеного шляхом підписання відповідачем Заяви були застосовані норми цивільного законодавства, які регулюють таку форму договору як договір приєднання. Суд не може погодитися з таким твердженням і застосувати до вказаного договору норми договору приєднання з огляду на таке. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Ураховуючи вимоги статей 207, 1055 ЦК України кредитні договори, у тому числі які укладаються відповідно до ст. 634 (договір приєднання), мають містити підписи сторін на всіх формулярах або інших стандартних формах, які містять умови такого договору. До цих правовідносин не можна застосувати правила договору приєднання, передбачені ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до яких договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Тарифи, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим позивачем, тобто банк міг додати до позовної заяви витяги з Умов і Тарифів у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Ці докази повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Окрім цього, Умови і Тарифи відповідно до вимог статей 207, 634, 1055 ЦК України мають містити підпис відповідача, оскільки законодавством установлені вимоги щодо письмової форми до всіх форм кредитних договорів, у тому числі договорів приєднання. Позивач в обґрунтування своїх вимог надав суду витяг з Умов (а.с.19-68) та витяг з Тарифів (а.с.18), але вказані витяги не містять підпису відповідача, який би свідчив про те, що саме ці Умови та саме ці Тарифи розумів відповідач та ознайомився й погодився з ними, підписуючи Заяву, а також те, що Умови й Тарифи в подальшому не змінювались без його відома. Суд наголошує, що позивачем не надано копій примірників Умов і Тарифів, які відповідно до ст. ст. 207, 1055 ЦК України як складові частини кредитного договору мають містити підпис відповідача, а надано лише витяги з них. З наданих суду матеріалів убачається, що сторони уклали кредитний договір шляхом підписання відповідачем лише Анкети-заяви (копія - а.с.15) і паспорту споживчого кредиту (копія - а.с.16,17), у яких, зокрема, обумовлена процентна ставка та кредитний ліміт. На підставі викладеного суд вважає, що оскільки витяги з Умов та Тарифів (а.с.18-68), які надані позивачем на підтвердження своїх вимог, не містять підпису відповідача, а позивач не надав суду належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та саме ці Тарифи розумів відповідач підписуючи Заяву, а також те, що Умови та Тарифи в подальшому не змінювались без його відома, то їх не можна розцінювати як частину Договору, укладеного сторонами 26.11.2015 шляхом підписання Анкети-заяви. Отже, суд відхиляє умови Договору, викладені у витягу з Умов (а.с.19-68) та у витягу з Тарифів (а.с.18) через недостовірність таких доказів, а при вирішенні справи керується лише тими умовами Договору, які сторони узгодили шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви (копія - а.с.15) і паспорту споживчого кредиту (копія - а.с.16,17). Вказане вище узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм статей 207, 633, 634, 638, 1054, 1055 ЦК України в аналогічній справі, викладеними в постанові від 3 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з випискою за договором № б/н станом на 17.07.2020 (а.с.76-86) відповідач отримував від позивача кредитні кошти в межах установленого кредитного ліміту (а.с.16,17). Відповідач [PERSON] був обізнаний з розміром процентних ставок та іншими умовами обслуговування і повністю погодився з ними, про що свідчить факт підписаної Анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту, користування кредитними коштами та погашення заборгованості по кредиту, які він здійснював, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку. Строк та порядок погашення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів, у разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення яких сума кредиту вважається простроченою. Сума заборгованості по тілу кредиту складається з простроченого кредитного ліміту та миттєвих розстрочок і оплат частинами, які акумулюються в заборгованості по тілу кредиту. При оплаті частинами кредитна сума заборгованості може бути більшою за кредитний ліміт. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається з розрахунку заборгованості крайньою датою внесеної відповідачем суми коштів на погашення заборгованості є 28.06.2020 (а.с.11), строк перевипущеної картки - листопад 2021 року (а.с.14), позивач звернувся до суду з позовом 27.09.2020, тобто до спливу строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене, правовідносини між сторонами тривають, зобов`язання належним чином відповідачем не виконані, отримані кредитні кошти останнім не повернуті, у зв`язку з чим відсутні також і підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. З розрахунку заборгованості (а.с.6-12) вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем за Договором становить 61683,43 грн та складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 49523,08 грн; заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом у розмірі 12160,35 грн. Вимоги щодо стягнення з відповідача неустойки та штрафів за наданим кредитом банком не заявлено. З огляду на викладене, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за Договором, укладеним шляхом підписання Анкети-заяви та інформації про кредит. Частиною 1 статті 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд розподіляє судові витрати згідно зі статтею 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved