Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свій позов обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . В зазначеному будинку, окрім нього, зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . При цьому, його син [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Рішенням апеляційного суду Волинської області від 22 січня 2016 року у справі № 161/3833/15-ц за позовом [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дочки [PERSON] до нього, [PERSON] , [PERSON] про примусове вселення та зобов`язання не чинити перешкод в користуванні будинком та за зустрічним позовом його ( [PERSON] ) до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, первісний позов задоволено. Ухвалено вселити [PERSON] та її малолітню дитину [PERSON] в будинок [ADDRESS] і зобов`язано його ( [PERSON] ), [PERSON] , [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] та малолітній дитині [PERSON] в користуванні будинком. Вказує, що 16 грудня 2016 року [PERSON] разом зі своєю дочкою [PERSON] була вселена в даний будинок в кімнату площею 16,5 кв. м спільно з [PERSON] . Проте, у січні 2017 року у відповідача відбулася суперечка з [PERSON] , після якої [PERSON] протягом десяти місяців не проявляла інтересу до спірного будинку. Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2019 року у справі № 161/18324/17 за позовом [PERSON] , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] до нього ( [PERSON] ), [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування будинком та надвірними будівлями і за зустрічним позовом його ( [PERSON] ) до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, первісний позов задоволено частково. Зобов`язано його повторно визначити житлове приміщення, яке мають право займати [PERSON] і її малолітня дочка [PERSON] в будинку [ADDRESS] з урахуванням норм житлової площі, санітарних правил, моральних засад суспільства, а також враховуючи інтереси всіх осіб, які користуються цим будинком. А також, встановлено порядок користування вказаним будинком. Зобов`язано його, [PERSON] , [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] і її малолітній дочці [PERSON] у вході на територію згаданого домоволодіння та безпосередньо до будинку, не чинити перешкод [PERSON] і її малолітній дочці [PERSON] у користуванні визначеним власником будинку житловим приміщенням та приміщеннями загального користування на першому поверсі будинку, а також розташованими на земельній ділянці сараєм Б1 та погребом Б2. В задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю. Водночас, постановою Волинського апеляційного суду від 24 липня 2019 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2019 року в частині вирішення первісного позову скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким первісний позов задоволено частково. Зобов`язано [PERSON] визначити житлове приміщення, яке мають право займати [PERSON] і її малолітня дитина [PERSON] в будинку [ADDRESS] . В задоволенні решти вимог первісного позову відмовлено. На підставі вказаного судового рішення видано виконавчий лист № 161/18324/17, який перебував на примусовому виконанні. 14 листопада 2019 року державним виконавцем було вчинено дії щодо виконання рішення суду, про що складено відповідні акти, за змістом яких встановлено фактичне виконання ним рішення суду у зв`язку з тим, що боржник надав стягувачу відповідне житлове приміщення для проживання. Не погоджуючись із постановою державного виконавця, [PERSON] звернулась в суд зі скаргою на дії старшого державного виконавця Першого ВДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2020 року скаргу задоволено. Ухвалено постанову старшого державного виконавця Першого ВДВС ГТУЮ у Волинській області від 18 грудня 2019 року про закінчення виконавчого провадження ВП 59975552 скасувати та зобов`язано державного виконавця вчинити дії, спрямовані на виконання постанови Волинського апеляційного суду від 24 липня 2019 року та виконавчого листа № 161/18324/17 від 24 липня 2019 року. Постановою Волинського апеляційного суду від 29 липня 2020 року, залишеною без змін постановою Верховного суду від 21 січня 2021 року, ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2020 року скасовано та у задоволенні скарги [PERSON] на дії старшого державного виконавця Першого ВДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відмовлено. Зазначає, що з 18 грудня 2019 року [PERSON] після відмови зайняти визначене ним житлове приміщення у житловому будинку [ADDRESS] у спільному користуванні разом з [PERSON] більше не вчиняла ніяких дій щодо користування спірним домоволодінням. Окрім того у будинку немає речей відповідачки та вона не намагалась їх туди привезти. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві та просила їх задовольнити. Представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом з`ясовано, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 4). З будинкової книги вбачається, що у вказаному житлі зареєстровані: [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 12-16). Згідно з ч.1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно ч. 2 ст.\~405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Як з`ясовано в судовому засіданні, рішенням апеляційного суду Волинської області від 22 січня 2016 року у справі № 161/3833/15-ц за позовом [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дочки [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про примусове вселення і зобов`язання не чинити перешкод в користуванні будинком та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, ухвалено первісний позов задовольнити. Вселено [PERSON] та малолітню [PERSON] в будинок [ADDRESS] , зобов`язано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не чинити [PERSON] та малолітній [PERSON] перешкод у користуванні будинком (а.с. 70-72). Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2019 року у справі № 161/18324/17 за позовом [PERSON] , яка діяла у своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування будинком та надвірними будівлями та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, первісний позов задоволено частково. Зобов`язано [PERSON] повторно визначити житлове приміщення, яке мають право займати [PERSON] і її малолітня дочка [PERSON] в будинку [ADDRESS] з урахуванням норм житлової площі, санітарних правил, моральних засад суспільства, а також враховуючи інтереси всіх осіб, які користуються будинком. В задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю (а.с. 17-19). Постановою Волинського апеляційного суду від 24 липня 2019 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2019 року в частині вирішення первісного позову скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким первісний позов задоволено частково, зобов`язано [PERSON] визначити житлове приміщення, яке мають право займати [PERSON] і її малолітня дитина [PERSON] в будинку [ADDRESS] . В задоволенні решти позовних вимог первісного позову відмовлено (а.с. 20-24). Вказаною постановою встановлені обставини, які свідчать про неможливість реального спільного проживання [PERSON] з дитиною разом із [PERSON] у виділеній позивачу кімнаті, оскільки між ними виникають постійні конфлікти, відсутня можливість поставити своє ліжко для себе і дитини, створено такі умови, що користуватися кухнею протягом цілого дня було обмежено, що негативно впливало би на режим годування малолітньої дитини, а кімната перелаштована власником на приміщення загального користування - столову кімнату. Отже, власником будинку було виділено для проживання [PERSON] з дитиною приміщення, в якому вона не мала можливості реально проживати, що призвело до порушення її права на користування житлом, яке було встановлене судовим рішенням. Крім того, з матеріалів справи та показів свідка [PERSON] слідує, що 13.03.2021 року та 29.12.2019 року [PERSON] намагалася вселитися у спірний будинок, однак хвіртка огорожі була закрита на замок (а.с. 64-67). Отже, з наведеного слідує, що відповідач та її неповнолітня дитина не втратили інтересу до спірного житла і її відсутність протягом року зумовлена перешкодами з боку власника щодо потрапляння до будинку та проживання у ньому. Тобто, всупереч приписам чинного законодавства, позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами фактів наявності передбачених законом підстав для визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Своєю постановою Велика Палата Верховного Суду від 13.10.2020 року у справі №447/455/17 дійшла до правового висновку, що при вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності її у приміщенні та поважність причин такої відсутності. Якщо таке непроживання зумовлене конфліктом чи вчиненням перешкод у вселенні, особу не можна визнати такою, що втратила право на житло. Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, перевіривши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог і оскільки позивачем та його представником не було доведено належними, достатніми та допустимими доказами фактів наявності передбачених законом підстав для визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а тому, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити

Outcome: dismissed