Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

У грудні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 17.07.1999 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 151, судові витрати покласти на сторони порівну. В обґрунтування позовних вимог вказав, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу спільних дітей не мають. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на спільне подружнє життя, відсутнє взаєморозуміння та підтримка один одного. Подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного, спільного господарства не ведуть. Позивач зазначив, що на протязі року має іншу сім`ю та проживає з іншою жінкою в громадському шлюбі. Подальше спільне життя і збереження шлюбу позивач вважає неможливим. 14.12.2022 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 19.01.2023 року ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, копії ухвали надіслані сторонам. 03.02.2023 року позивач засобами поштового зв`язку подав до суду заяву, в якій просить суд проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. 16.02.2023 року від відповідача до суду надійшла заява про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 19.07.1999 року сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 151, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12.11.2022 року (видано повторно). В матеріалах справи відсутні відомості про наявність у сторін спільних дітей. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу (СК) України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даній справі суд враховує дату звернення позивача до суду, а також спільну позицію сторін щодо необхідності розірвання шлюбу на час вирішення справи. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення судом даного позову та позицію позивача щодо рівного розподілу судових витрат, з урахуванням принципу диспозитивності судового процесу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків від ставки сплаченого позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви (992,40 грн.), тобто в розмірі 496,20 грн.

Outcome: approved