Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

20.02.2023 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові позивач зазначив, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 07.09.2012 року. Від шлюбу подружжя має малолітню дитину: сина [PERSON] [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу позивач зазначив ті обставини, що у подружжя суттєво погіршилися стосунки, збільшилась кількість сварок, непорозуміння та роздратування стали звичним явищем. Протягом року шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично відсутні, спільне господарство не ведеться. Подальше перебування в шлюбних відносинах позивач вважає недоцільним, відновлення та збереження сім`ї вважає неможливим з причин обопільного небажання продовжувати сумісне життя, втрати почуття любові та взаємної поваги. Враховуючи вище викладене, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнала. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали в справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області 07.09.2012 року, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.09.2012 року, про що складено відповідний актовий запис за № 62. Від шлюбу подружжя мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Залізничної селищної ради Гуляйпільського районуиЗапорізької області 20.03.2013 року. На даний час між [PERSON] та [PERSON] шлюбні відносини відсутні, спільне господарство не ведеться, порозуміння відсутнє. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як це передбачене ч. 4 вказаної статті. Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Як передбачено ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. Судом було встановлено, що подружжя не підтримує сімейних (шлюбних) стосунків, продовжувати сумісне життя не бажають, що свідчить про те, що сім`я розпалася та існує формально. Враховуючи, що сторони шлюбні відносини не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач визнав позов у повному обсязі, за таких обставин суд вважає, що подальше збереження сім`ї неможливе, а тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що відповідач у справі не просить відновити своє дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу, суд залишає за нею прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Питання розподілу судових витрат позивачем не заявлялось, а тому судом не вирішувалося. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved