Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

[PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Жарський Т.В., звернувся у жовтні 2022р. в суд з позовом до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача державний реєстратор відділу з питань Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління реєстраційних процедур виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Гелеван Віра Василівна про скасування рішення державного реєстратора виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Гелеван Віри Василівни індексний номер 48022460 від 31.07.2019р., яким внесено відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно - двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , заг.пл.45м.кв., житловою 25.2м.кв. та внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності [PERSON] , шляхом реєстрації 1/2 частки у праві власності на двохкімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , заг.пл.45м.кв., житловою 25.2м.кв., стягнення витрат на правову допомогу в сумі 16400грн. Позов обґрунтовано тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 07.05.2019р. було вирішено поділ майна набутого подружжям [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, який розірвано згідно рішення Тлумацького районного суду від 26.05.2015р., шляхом визнання права власності за [PERSON] 1/2 частину квартири за адресою [ADDRESS] , заг.пл.45м.кв., житловою 25.2м.кв.. Проте, відповідач [PERSON] зареєструвала своє право власності на всю дану квартиру, ставши одноосібним власником її у розмірі 1/1 частки. Одночасно з позовом представник позивача подав заяву про поновлення строку позовної давності (а.с.29-30), обґрунтовуючи її тим, що з часу дізнання такої реєстрації прав 16.09.2022р. вже був пропущений строк на оскарження, а позивач з 28.03.2022р. проходить військову службу (а.с.19-20). Представник позивача в судовому засіданні 13.03.2023р. вимоги позову підтримав повністю, в подальшому подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судові засідання не з`явилася, викликалась в т.ч. через сайт судової влади,\~ відзив на позов\~ не подавала. Третя особа в судові засідання не з`явилася, письмові пояснення на позов\~ не подавала. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували з 07.07.1990р. у шлюбі та згідно рішення Тлумацького районного суду від 26.05.2015р., яке набрало законної сили 06.06.2015р., шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.14-15). Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 07.05.2019р., яке набрало законної сили 17.06.2019р., за позовом [PERSON] до [PERSON] було здійснено поділ майна набутого подружжям [PERSON] та [PERSON] , шляхом визнання права власності за [PERSON] на 1/2 частину квартири за адресою [ADDRESS] , заг.пл.45м.кв., житловою 25.2м.кв., придбаної 29.12.1994р. за спільні кошти подружжя (а.с.16-18). Проте, як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.09.2022р. відповідач [PERSON] на підставі рішення суду від 07.05.2019р., у справі №344/649/18, яке набрало законної сили 17.06.2019р., подала на реєстрацію, а державний реєстратор відділу з питань Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління реєстраційних процедур виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Гелеван В.В. зареєструвала 26.07.2019р. за нею право власності на всю дану двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , внаслідок чого відповідач стала безпідставно одноосібним власником даної квартири у розмірі 1/1 частки (а.с.12-13). Звідси позивач просив скасувати дану реєстрацію як безпідставну та внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності [PERSON] , шляхом реєстрації 1/2 частки у праві власності на двохкімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , заг.пл.45м.кв., житловою 25.2м.кв. Так, за вимогами ст.3,10,11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції на час вчинення запису, що оскаржується, загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема\~ відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах. Під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Отже, саме державний реєстратор повинен перевірити відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, в залежності від зареєстрованого вже права власності на конкретне нерухоме майно, наявне в реєстрі\~ після 2013 року чи у відповідних органах - до 2013 року. Окрім того, державний реєстратор зобов`язаний перевірити всі відомості в документі рішенні суду, по якому вчиняються в подальшому реєстраційні дії, або відмовляється у вчинення таких дій по реєстрації права. В даному випадку в рішенні суду від 07.05.2019р. чітко вказувалось, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя і визнано судом тільки половина частки на дану квартиру за [PERSON] , а не цілу. Так, за ч.2 ст.12, ч.4 ст.18 цього ж закону, записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. А за ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а також якщо\~ наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Також, державний реєстратор зобов`язаний враховувати вимоги ст.27, 31-1 цього закону, який зазначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником. У разі ознайомлення б належно державним реєстратором з змістом рішення суду, то підстав для реєстрації за заявником [PERSON] щодо цілої частки на квартиру, у державного реєстратора не було. При цьому, сама заявниця-відповідач у справі [PERSON] теж несе відповідальність за надання державному реєстратору заяви та необхідних документів для реєстрації прав власності на нерухоме майно. Як слідує з норм ст.20 вказаного закону заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. У разі якщо оригінали документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства. Про подання/отримання заяви на проведення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву. Порядок подання заяв у сфері державної реєстрації прав та повідомлення власника об`єкта нерухомого майна про подані заяви визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав саме до суду , передбачено ст.37 згаданого закону. Разом з тим, позивач як власник 1/2 частки квартири має право на користування, володіння та розпорядження своєю часткою, і відповідний запис в Державному реєстрі порушує його право, передбачене ст.182, 319, 321 ЦК України. Окрім того, за ст.386, 391,393 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Звідси, позовна вимога про скасування рішення державного реєстратора виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Гелеван Віри Василівни індексний номер 48022460 від 31.07.2019р., яким внесено відомості про право власності [PERSON] до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , заг.пл.45м.кв., житловою 25.2м.кв. є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Разом з тим, вимога внести зміни (без зазначення кому саме, тобто державному реєстратору чи вимога спрямована суду) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності [PERSON] , шляхом реєстрації 1/2 частки у праві власності на двохкімнатну квартиру, не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Сторона позивача не надала докази до справи та не зазначила ні в позові, ні в поясненнях, на чиє ім`я було першочергово зареєстроване право власності на дану квартиру, придбану у період перебування сторін у шлюбі 29.12.1994 року, згідно договору купівлі-продажу, на кого зареєстроване право власності на неї, про такі дані не міститься також і в рішенні\~ Івано-Франківського міського суду від 07.05.2019р., у справі №344/649/18. А тому, суд позбавлений можливості надати оцінку детальніше щодо того, які записи зареєстрованого права містилися до поділу спільного майна подружжя і як наслідок не можливо ствердити чи дійсно позивач був вказаний одноосібно власником даної квартири із реєстрацією такого права чи відсутності реєстрації такого прав власності на нерухоме майно, і з якого часу. На підставі ч.1,2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі в т.ч. визначення часток у праві спільної власності (в даному випадку за рішенням суду про поділ майна колишнього подружжя) чи їх зміни, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, у разі набрання законної сили даного рішення суду про скасування рішення державного реєстратора виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Гелеван Віри Василівни індексний номер 48022460 від 31.07.2019р., яким внесено відомості про право власності [PERSON] до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , заг.пл.45м.кв., житловою 25.2м.кв., буде внесено державним реєстратором відповідний запис до Державного реєстру про таке скасування рішення від 31.07.2019р.. Після чого, за заявою фізичної особи (кожним із співвласників майна) приймається рішення та проводиться саме державним реєстратором відповідні записи\~ про наявність речових прав, яким є також право власності на частку майна за рішенням суду щодо такого поділу майна. Суд не уповноважений на внесення змін до Державного реєстру, а після скасування рішення державного реєстратора від 31.07.2019р., кожна із сторін як власник частки вправі звернутися до державного реєстратора на вчинення реєстраційної дії, зокрема: позивач на підставі даного рішення суду, якщо таке набере законної сили, та судового рішення від 07.05.2019р., яким вже було здійснено поділ майна набутого подружжям [PERSON] та [PERSON] (у разі, якщо таке право власності до рішення про поділ майна було зареєстроване на ім`я відповідача), а відповідач тільки на підставі судового рішення від 07.05.2019р. (у разі якщо таке право власності зареєстроване було на ім`я позивача). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Вимога ефективності судового захисту перекликається з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Щодо судових витрат, а саме витрат на правову допомогу у сумі 16400грн., то суд зазначає таке. Відповідно до договору про надання правової допомоги та здійснення представництва від 19.09.2022р., додатку №1 до договору та розписки про отримання коштів (а.с.21-28), розрахунок таких витрат на правову допомогу складається: з формування правової позиції, підготовки та подання позовної заяви 8200грн., представництво інтересів клієнта в суді 8200грн.. Разом з тим, судові засідання були призначені на 16.11.2022р., 06.12.2022р. (представник позивача не з`явився), 07.02.2023р. (представник позивача подав клопотання про відкладення), 13.03.2023р. (судове засідання відбулося, тривалістю 5 хв під час якого було отримано пояснення сторони позивача) та 27.03.2023р. (представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності). Тому, суд приходить до ствердного переконання, що нарахована правова допомога за представництво інтересів клієнта в суді 8200грн. є необґрунтованою, як і не обґрунтовано витрати за подання позовної заяви в суд, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в загальному розмірі 8000грн. На підставі наведеного, а також на підставі ст.. 3, 10,11, 12,18, 20, 24, 26,27,31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: partial