Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

В травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ спільного суімісного майна подружжя з подальшою подачею 04.11.2020 року заяви про зменшення позовних вимог, в якому просила визнати за нею право власності на частину житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами , які розташовані по [ADDRESS] , та складається з житлового будинку літер А-2, вбиральні літер Б, душу літер В, сараю літер Г, огорожа та споруди № 2,3,4,1, загальною площею 238,3 кв.м.4 визнати за нею право власності на на частину земельної ділянки, кадастровий номер № 4810137200:13:023:0010 , площею 673 кв.м. за цією ж адресою; частку вказаного житлового будинку та земельної ділянки залишити у власності [PERSON] ; визнати за нею право власності на автомобіль марки HyundaiElantra, 2015 р.в., р/н [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] ; залишити у власності відповідача автомобіль марки SantaFe, 2011 року випуску, р/н [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] ; стягнути з відповідача на її корсить грошову компенсацію вартості автомобілів у сумі 70 000 грн. В обгрунтування позову посилалася на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 29.08.2008 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З січня 2017 року відносини між подружжям фактично припинені , з цього часу вона з дитиною проживає окремо. Також в період шлюбу ними за спільні сумісні кошти був придбані зазначені автомобілі, які зареєстровані на чоловіка, вартість яких становить 675 000 грн автомобяля [PERSON] , придбаний ними в 2013 році, та 405 000 грн автомобіля Хюндай Елантра, придбаний ними в 2015 році. Також в 2014 р вони придбали вказані житловий будинок та земельну ділянку, загальною вартістю 2 700 000 грн. Вона не може домовитися з чоловіком про порядок та спосіб поділу спільного сумісного майна, яке було придбано під час шлюбу, тому вимушена звертатися до суду. 25.07.2017 року надійшли заперечення відповідача на позов. Так, відповідач визнає позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] права власності на автомобіль Хюндай Елантра, але просить відмовити у стягненні грошової компенсації за різницю у вартості автомобілів. Заперечує проти позовних вимог в частині визнання за [PERSON] права власнсгті на частину вказаного житлового будинку та земельної ділянки. В обгрунтування своїх заперечень посилається на те, що вказана нерухомість була придбана за власні кошти відповідача, які він заробив ще до шлюбу, які зберігалися на його рахунках в розмірі 24 000 доларів США, а 15 000 доларів США він взяв у борг. Загалом будинок з земельною ділянкою придбавався за 35 000 доларів США. При купівлі будинку довіреною особою покупця виступала його мати [PERSON] , яка до 2014 року вказані особисті кошти відповідача зберігала у себе. Якщо б це були спільні кошти, то договір купівлі-продажу укладала би сама позивачка, а не мати відповідача, і оформлювала б нерухомість на себе, або в рівних частках. Позивачка у такий спосбів після припинення шлюбу фактично намагається незаконно заволодіти часткою майна. Просить суд врахувати, що більша частина будинку 70/100 часток придбана за особисті дошлюбні кощшти відповідача (24 000 доларів США),а інші 15 000 доларів СШа він взяв у борг, про що додає розписку, і ці кошти до теперішнього часу так ним і не повернуті. Тобто позивачка має право претендувати лише на 30/100 часток вказаного нерухомого майна , але при цьому повинна взяти на себе і боргові зобов`язання за цю частку, яка на час подачі позову становить 10 000 доларів США. Проте позикодавець на таке не згоден, адже знає, що у позивачки немає такої можливості, отже відповідач бере на себе зобов`язання пованістю погасити заборгованість - у зв`язку з чим відповідач вважає, що будинок з земельною ділянкою мають бути його особситою приватною власністю у відповідності до ст. 57 СК України. Також звертає увагу суду на те, що протягом відряджень відповідача позивачка знімала кошти з його рахунків та витрачала їх на шкоду інтересам сім`ї , асаме за ці кошти робила ремонти в будинку її батьків та в квартирі бабусі, яку та їй подарувала. Тобто позивачка взагалі не дбала про матеріальне забезпечення сім`ї , а навпаки витрачала кошти на шкоду інтересам сім`ї. Також доводить до відома суду, що позивачка самовільно провела розподіл спільного рухомого майна та забрала предмети домашнього побуту , меблі та побутову техніку , а також грошові заощадження у сумі 4000 доларів США, а всього на загальну суму 215 700 грн. Також просить звернути увагу на те, що у позивачки є власне приватне житло двокімнатна квартира, подарована їй бабусею, а у відповідача іншого житла, крім спірного будинку, немає. \~Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2017 року визначено головуючого по справі суддю Чулуп О.С. \~Ухвалою від 22.05.2017 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 27.07.2017 року по справі призначено товарознавчу експертизу. 08.12.2017 року на адресу суду надійшло повідомлення експерта про неможливість дачі висновку. Ухвалою суду від 05 лютого 2018 року відновлено провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Призначено справу до судового розгляду на 28.02.2018 року . В листопаді 2018 року надійшов висновок № 18-908 судової автотоварознавчої експертизи по визначенню середньої ринкової вартості автомобіля. Ухвалою суду від 16.11. 2018 року відновлено провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Призначено справу до судового розгляду на 01.03.2019 року. 04.11.2020 року від предстанвика позивача надійшла заява про зменшення розміру позовнихв имог, а саме происть стягнути з відповідчаа на її колрсить грошову компенсацію вартсоті автомобіля у розмірі 70 000 грн. \~ \~ \~Розпорядженням керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.12.2020 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи. \~ \~ \~ \~Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. \~ \~ \~ \~05.01.2021 року матеріали справи передані на розгляд судді Гуденко О.А. Ухвалою судді Гуденко О.А. від 11.01.2021 року \~ \~ прийнято до провадження вказану справу та у зв`язку з великою навантеженістю, призначити підготовче судове засідання у справі на 21.04.2021 року . Ухвалою суду \~ про забезпечення доказів від \~21.04.2021 року \~\~\~\~\~\~ витребувано у ПН ММНО Іскрицької Г.В завірені належним чином матеріали нотаріальної справи, які були заведені внаслідок укладання договору купівлі-продажу від 11.12.2014 року за реєстровим номером 2731. 27.04.2021 року від представника відповідача подано клопотання про долучення доказів. 16.07.2021 року на виконання вимог ухвали суду приватним виконавцем надано копії документів, на підставі яких було посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки. Ухвалою \~суду від\~13\~грудня 2021\~року закрито\~підготовче провадження\~у справі\~та призначено\~справу до\~судового розгляду\~. Постановлено задвольнити клопотання відповідача та викликати в судове засідання в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , покласти на відповідача обов`язок щодо забезпечення явки свідків у судове засідання. Позивач до суду подав заяву з проханням розглянути справу без її участі, позов з урахуванням уточнень просила задовольнити. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони відповідача, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому відповідач явку свідків, які викликалися судом для дачі пояснень за його клопотанням не забезпечив. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводиться. Обставини справи, встановлені судом. Сторони перебували у шлюбі з 29 серпня 2008 року до 15 травня 2017 року, який розірваний рішенням Центарльного районного суду м.Миколаєва у справі № 490/2531/17, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Також рішенням суду стягнуто на корсить [PERSON] з [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі по 5000 грн щомісячно, починаючи з 21.03.2017 року і до повноліття дитини. За Договором купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 11.12.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського МНО Іскрицькою Г.В. за реєстровим номером №2731, [PERSON] придбав житловий будинок літер А-2 , загальною площею 238,3 кв.м. та жиьтловю площею 100,8 кв.м. з господарськми та побутовими спорудами вбиральні літер Б, душу літер В, сараю літер Г, огорожа та споруди № 2,3,4,1 , який розташований по [ADDRESS] , та земельну ділянку, кадастровий номер № 4810137200:13:023:0010 , площею 673 кв.м., цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель та споруд, за цією ж адресою. Право власності відповідача зареєстровано в установленому законом порядку. Як вбачається з матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення цього Договору, від імені покупця [PERSON] на підставі довіреності від 02.09.2014 року, діяла його мати [PERSON] . Згідно звітів про оціночну вартість земельної ділянки та житлового будинку на час продажу, вартість земельної ділянки складала 45 743,81 грн, будинку 588 190 грн. При цьому позивачка [PERSON] при посвідченні догвору , надавала нотаріально посвідчену згоду своєму чоловіку [PERSON] на купівлю вказаної нерухомості .Стверджує, що договір купівлі-продажу укладається чоловіком в інтересах сім`ї та відповідає спільному волевиявленню.Зміст статей 60,63,65,70 СК України, нотаріусом роз`яснено. Згідно Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] , автомобіль HyundaiElantra, 2015 р.в., р/н [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] 11 листопада 2015 року зареєстровано за [PERSON] ( з приміткою про право користування [PERSON] ) . Згідно Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] , автомобіль марки HyundaiSantaFe, 2011 року випуску, р/н [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , - 15 січня 2013 року зареєстровано за [PERSON] ( з приміткою про право користування [PERSON] ) . Згідно Висновку № 18-908 судової автотоварознавчої експертизи від 25.10.2018 року середня ринкова вартість атомобіля Хюндай Санта Фе, д\\н [NUMBER] , 2011 р.в., складає 398090,00 грн. Як не заперечує у своєму відзиві відповідач, автомобіль був придбаний в період шлюбу між сторонами та є їх спільним сумісним майном. Експертиза щодо визначення вартості автомобіля [PERSON] не проводилася. Також в обгрнутування своїх заперечень, відповідач надав розписку від 25 серпня 2014 року про те, що [PERSON] отримав в борг для купівлі будинку у [PERSON] кошти в сумі 15 000 доларів США, які зобов`язується повернути в строк до 25 серпня 2014 року ; та розписку від 14.04.217 року про те, що [PERSON] отримав від [PERSON] повернення боргу 5 000 доларів США, залишок боргу становить 10 000 доларів США. Також відповідачем надана виписка по його валютному рахунку у доларах США в ПАТ АБ «Південний» за період з січня 2013 по грудень 2014 року, з якої вбачається, що загальний обіг коштів за цей період складав 64 181,11 дол.США. Також відповідачем надана виписка по його валютних рахунках у Євро та у доларах США в ПАТ АБ «Південний» за період з січня 2005 по серпень 2008 року, з якої вбачається, що загальний обіг коштів становив 24629,73 дол.США , залишок на 30.08.2008 року - 0,00, та залишок на 30.08.2008 року - 516,21 Євро. Відповідно до\~Конституції України\~засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (частина перша статті 51,\~пункт 6 частини першої статті 92). У статті 3\~Кодексу\~встановлено, що сім`я створюється на підставі шлюбу та на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, серед яких визначено проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями\~Кодексу\~та\~Цивільного кодексу України\~(далі - ЦК України). Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60\~Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61\~Кодексу). \~Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63\~Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69\~Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71\~Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364\~ЦК України). У відповідності до ч.1\~ст.70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічна позиція міститься у Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.05.2019 по справі № 522/19610/15-ц. За змістом частини третьої\~статті 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. \~\~\~Пунктом 22\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. Зі змісту п.п. 23,24\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11\~«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначені норми\~закону\~встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц, а також Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). За такого, суд вважає встановленим, що вказані автомобілі є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Так вказані автомобілі, набуті у шлюбі за спільні кошти, а отже, є спільною сумісною власністю подружжя, частки у праві власності дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також суд враховує презумпцію спільності майна, набутого за час шлюбу, яка відповідачем спростована не була. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~статтею 372 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої\~статті 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Зазначена норма не забороняє подружжю припинити право спільної сумісної власності подружжя на це майно і встановити право спільної часткової власності подружжя на нього відповідно до\~статті 64 СК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Отже, оскільки наявна можливість поділи спільне рухоме майно подружжя в натурі , суд погоджується з запропонованим позивачем варіантом поділу автомобілів, враховуючи також визнання в цій частині позову відповідачем. Відповідно до ч.5-7 ст. 81 ЦПК України, докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи.\~Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Що стосується стягнення компенсації різниці вартості автомобілів на користь позивача, то суд не вбачає підстав для задволення вимог в цій частині. Так, в матеріалах справи наявна оцінка ринкової вартості лише автомобіля, який пропонується залишити у власнсгті відповідача, натомість грошова оцінка автомобіля, який залишається у власнсгті позивача суду не надана, позивачка взагалі не надала суду жодних доказів такої вартості, і жодних клопотань про витребування доказів чи призначення експертизи стороною позивача не заявлялося. Враховуючи викладене, матеріали справи не містять та суду не надано достеменних доказів дійсної ринкової вартості обох спірних автомобілів ні на час подачі позову, ні під час розгляду справи судом що позбавляє суд можливості оцінити співмірність та доведеність позовних вимог в цій частині, що є підставою для відмови задоволенні позову в цій частині вимог за недоведеністю. Щодо позовних вимог про визнання права власності на частку нерухомого майна. Відповідно до положень ст. 57 СК України,, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, наявних в матеріалах справи, зазначені земельна ділянка та житловий будинок з господарськими спорудами та належать відповідачу на підставі договору купівлі-продажу відж 11.12.2014 року- тобто в період перебування у шлюбі з позивачкою , а отже за вищенаведених висновків суду є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] . При цьому суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача щодо придбання цього майна за особисті кошти оскільки достеменних доказів такого суду не надано. Так, перебування у нього на рахунку певної грошової суми до 30.08.2008 року не є доказом того, що саме ці кошти через 5 років були використані на купівлю вказаного майна, до того ж він зняв депозитні кошти ще в травні 2008 року. Щодо надання розписки про отримання в борг грошової суми для придбання будинку то частина четверта\~статті 65 СК України\~передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договру купівлі-продажу міститься нотаріальна заява позивачки, яка стверджує, що придбання нерухомості здійснюється в інтересах сім`ї та спільним волевиявленням подружжя. Тому навіть наявність певних боргових зобов`язань відповідача в зв`язку з придбанням нерухомості та висловлення його наміру на майбутнє самостійно повернути ці кошти не спростовує презумпцію спільності такого майна та не свідчить про набуття майна за особисті кошти одного з подружжя. Спір щодо розподілу боргових зобов`язань може бути вирішено відповідачем з позивачем в окремому провадження. З огляду на вищенаведені висновки суду щодо правил встановлення режиму спільного майна подружжя та його поділу, суд вважає встановленим, що вказані об`єкти нерухомості придбані сторонами в період шлюбу, а отже є спільним сумісним майном подружжя і частки у спільній сумісній власності на нього є рівними ( встановлена презумція відповідачем не спростована жодними доказами) . За такого , враховуючи принцип розподілу майна подружжя в натурі, вимоги розумності та добросовісноті, та фактичний порядок користування цим майном суд приходить до висновку про здійснення поділу цього майна наступним чином: а саме визнання за кожним з подружжя права власності на частку цього майна з урахуванням рівності часток подружжя при поділі спільного майна в натурі. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 8000 грн 00 коп. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: partial