Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся з позовом до [PERSON] в якому просять стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з листопаду 2016 року по липень 2021 року включно в сумі 27363,23 гривні та судові витрати. Ухвалою суду від 15.09.2021 року відкрите провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач направив до суду відзив на позовну заяву в якому просив суд вирішити питання про повернення позову через відсутність повноважень представника позивача. Застосувати строки позовної давності, оскільки період заборгованості перевищує трирічний строк позовної давності, водночас вказав про визнання позову в частині вимог за період з 31.08.2018 року по 31.08.2021 року, а також прийняти клопотання про розстрочення виконання рішення суду, встановивши строк погашення заборгованості протягом 12 місяців. Позивач не скористався своїм правом надати відповідь на відзив позивача. В ході розгляду справи сторонами інші заяви чи клопотання не подавались та судом не вирішувались. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. За відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, за адресою: [ADDRESS] інформація про реєстрацію місця проживання [PERSON] відсутня. Згідно з відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 646, виданого 18.08.2016 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Романцовим І.А. За розрахунком позивача за період з листопаду 2016 року по липень 2021 року включно за адресою [ADDRESS] надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які оплачувались не в повній мірі та несвоєчасно, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 27363,23 гривні. 18.08.2016 року Концерном «МТМ» в присутності споживача [PERSON] складено Акт контрольної перевірки квартирного засобу обліку гарячої води за адресою: [ADDRESS] . 23.03.2017 року Концерном «МТМ» складено акт прийняття на облік квартирного приладу обліку гарячої води за адресою: [ADDRESS] , який підписано відповідачем [PERSON] . При вирішенні спору суд виходить з наступного. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189 від 09.11.2017 року визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ст. 7 ч. 2 Закону України № 2189, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору, відповідно до положення ст. 9 ч. 1 Закону України № 2189. Як передбачено п. 18, 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до\~частини\~1\~статті\~526\~Цивільного\~кодексу\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за ст. 612 ч. 1 ЦК України. Відповідач, як власник квартири, у відповідності до ч.4 ст.319, ст.322\~ЦК\~України зобов`язаний утримувати належне йому майно та нести витрати, необхідні для збереження майна, та вживати всіх заходів, пов`язаних із забезпеченням належного стану майна. Вказані норми встановлюють презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Як вказував Верховний Суд України в постанові по справі № 6-59цс13 від 30.10.2013 року, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідач, як власник квартири, у відповідності до ч.4 ст.319, ст. 322\~ЦК\~України зобов`язаний утримувати належне йому майно та нести витрати, необхідні для збереження майна, та вживати всіх заходів, пов`язаних із забезпеченням належного стану майна. Вказані норми встановлюють презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Враховуючи вищезазначене, наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги. Водночас відповідачем заявлено про пропуск позовної давності та про застосування строку позовної давності до позовних вимог. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3, 4, 5\~ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.\~\~Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.\~\~Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У даному випадку відповідачем подано заяву про застосування позовної давності. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261\~ЦК України). Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки оплата за комунальні послуги здійснюється щомісячно, тож прострочення оплати за надані послуги настає у після 20 числа місяця, який настає за розрахунковим. Будь-яких поважних причин пропуску звернення до суду позивачем не зазначено, а відповідачем у свою чергу не вчинялось дій, які б свідчили про визнання своїх зобовязань, адже суми, які були сплачені за вказаний період, не перевищували поточних нарахувань. Таким чином, у межах строку позовної давності, за період з вересня 2018 року по липень 2021 року (нарахування за серпень 2018 року відповідно до розрахунку відсутні) сума нарахувань складає 23426,37 гривень, оплата за вказаний період складає 9063,14 гривень, а відтак сума заборгованості становить 14363,23 гривні, яка і рідлягає стягненню з відповідача. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Суд не бере до уваги наведені відповідачем вимоги щодо вирішення питання про повернення позову, оскільки повноваження представника позивача на звернення із позовом наявні в матеріалах цивільної справи. З приводу вимог відповідача щодо зобов`язання позивача підготувати та передати відповідачеві договір на постачання теплоносія до квартири [ADDRESS] , суд зауважує про те, що [PERSON] вправі самостійно на офіційному веб-сайті Концерну «МТМ» отримати примірники публічних догорів приєднання до послуг Концерну «МТМ», оформити та направити їх надавачу таких послуг. На підставі викладеного,

Outcome: partial