Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

29.08.2022р. [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до Савранської селищної ради, обгрунтовуючи вимоги тим, що 20.07.1993р. його було прийнято в члени КСП «Колос», розташованого в с.Дубинове, Савранського району, Одеської області, в якому він працював на час розпаювання землі, а 18.07.1997р. на підставі рішення Савранської райдержадміністрації Одеської області від 24.05.1996р. він отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0301029, за яким йому належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності цього КСП, розміром 2,45 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Як вказує позивач, державний акт про право колективної власності на землю був виданий КСП «Колос» на підставі рішення п`ятої сесії 21 скликання Дубинівської сільської Ради народних депутатів Савранського району Одеської області від 22.08.1995р. У січні 2022 року позивач дізнався про те, що згідно протесту прокурора від 01.04.1999р. №57/99 рішенням загальних зборів КСП «Колос» від 25.08.1999р. та розпорядженням голови Савранської районної державної адміністрації Одеської області від 21.02.2000р. №34/А-2000 вказаний сертифікат на право на земельну частку (пай) було визнано недійсним. Позивач зазначає, що вказаним вище рішенням загальних зборів КСП «Колос» від 25.08.1999р. було скасовано рішення від 22.04.1997р. про видачу сертифікатів працівникам соціальної сфери, до яких він ніколи не відносився, оскільки працював різноробочим. Також, позивач вказує, що 10.03.2000р. КСП «Колос» було реорганізоване в ЗАТ «Колос» та ТОВ «Хлібороб», а 28.02.2001р. на установчих зборах членів ЗАТ «Колос» було прийнято рішення про його реорганізацію в СВК «Колос», який є правонаступником КСП «Колос». Позивач вважає, що було порушено його законне право на земельну частку (пай), у зв`язку з чим просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 2,45 в умовних кадастрових гектарах на території бувшої Дубинівської сільської ради бувшого Савранського району Одеської області, правонаступником якої є Савранська селищна рада Одеської області, а також зобов`язати відповідача виділити йому таку земельну частку (пай) із невитребуваних паїв або земель запасу, розташованих на території Савранської селищної ради Одеської області. Представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що за результатами розгляду протесту прокурора позивача було виключено зі списків осіб, які мали право на земельну частку (пай) як особу, яка не була членом КСП «Колос», а відносилася до працівників соціальної сфери, і як наслідок визнано недійсним сертифікат на право на земельну частку (пай). Також, він зазначив, що станом на дату запису в трудовій книжці про прийняття в члени КСП позивачу не виповнилося 16 років, і на той час він навчався у загальноосвітній школі, а трудова книжка свідчить не про членство в КСП, а про наявність з ним трудових відносин. Крім того, позивачем пропущено строк, в межах якого особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права (а.с.26-32). У відповіді на відзив представник позивача - адвокат Савченко С.М. зазначив, що сертифікат на право на земельну частку (пай) позивач отримав тому, що дійсно був членом КСП «Колос» і був включений до списків, які додаються до державного акту на землю, а свого права він був позбавлений безпідставно, оскільки не був працівником соціальної сфери, а працював різноробочим. Крім того, він зазначив, що у даному випадку наслідки спливу строку позовної давності застосуванню не підлягають, з приводу чого виклав свої міркування (а.с.46-47). В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача - адвокат Савченко С.М. подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та участі позивача (а.с.53). Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Позивач надав до суду копію трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої 04.03.2003р., в якій є записи про те, що 20.07.1993р. його було прийнято в члени КСП «Колос», де він працював різноробочим до моменту звільнення 08.10.1995р. (а.с.13). П`ятою сесією 21 скликання Дубинівської сільської Ради народних депутатів Савранського району Одеської області 22.08.1995р. було прийнято рішення про видачу КСП «Колос» державного акту на право колективної власності на землю, що підтверджується архівною копією цього рішення за №08.6-06-04/39 від 10.02.2022р. (а.с.9). Рішенням загальних зборів членів КСП «Колос» від 22.04.1997р. затверджено списки на видачу земельних сертифікатів, які складалися із 904 чоловік, що підтверджується архівним витягом з цього рішення за №08.6-06-04/41 від 10.02.2022р. (а.с.7). На підставі рішення Савранської районної державної адміністрації від 24.05.1996р. №97 позивачу було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0301029, зареєстрований 16.07.1997р. у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №265, за яким йому належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Колос», розміром 2,45 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.6). Та обставина, що позивачу було видано вказаний сертифікат на право на земельну частку (пай) підтверджується архівною довідкою №08.6-06-04/16 від 19.01.2022р., виданою архівним відділом Подільської РДА Одеської області (а.с.14). В матеріалах справи є копія протесту прокурора Савранського району Одеської області від 01.04.1999р. №57вих99, в якому він вимагає скасувати рішення загальних зборів членів КСП «Колос» від 22.04.1997р. та переглянути списки громадян, які мають право на земельну частку (пай), залишивши в них лише тих осіб, які станом на 22.04.1997р. були членами цього КСП (а.с.33-34). Рішенням зборів уповноважених членів КСП «Колос» від 25.08.1999р. рішення загальних зборів членів цього КСП від 22.04.1997р. було визнано недійсним в частині щодо осіб, включених в список як працівники соціальної сфери; доручено правлінню КСП «Колос» підготувати та надати усі необхідні матеріали до Савранського районного суду для визначення недійсними сертифікатів на земельну частку (пай) працівників соціальної сфери, згідно списку; вирішено затвердити списки із 735 осіб - членів КСП «Колос» для видачі їм сертифікатів на право на земельну частку (пай) (а.с.10). В матеріалах справи є архівна копія розпорядження Савранської РДА від 21.02.2000р. №34/А-2000 про визнання недійсними сертифікатів на право на земельну частку (пай) працівників соціальної сфери с.Дубинове (згідно рішення загальних зборів КСП «Колос» від 25.08.1999р.) (а.с.40), а також архівний витяг зі списку працівників соціальної сфери с.Дубинове, сертифікати яких на право на земельну частку (пай) являються недійсними, який є додатком до вказаного розпорядження РДА, та в якому під №26 значиться [PERSON] (а.с.41). Відповідач подав до суду архівну довідку Подільської РДА від 17.10.2022р. №08.6-06-04/273, в якій зазначено, що в протоколах засідань правління та загальних зборів членів КСП «Колос» за 1993 - 1995 роки відомостей про прийняття позивача в члени або звільнення його з членів КСП «Колос» немає (а.с.39), а також архівну довідку КП «Трудовий архів Савранської селищної ради Одеської області» від 18.10.2022р. №222, з якої вбачається, що згідно книг обліку і розрахунків з працівниками колгоспу ім.Леніна (СВК «Колос») с.Дубинове Савранського району Одеської області за 1993 - 1994 роки є відомості про трудовий стаж позивача [PERSON] , а за 1995 рік відомості про його трудовий стаж відсутні (а.с.42). Також, відповідач надав суду лист Савранського ліцею Савранської селищної ради Одеської області від 25.10.2022р. №34, в якому вказано, що позивач навчався в Дубинівській середній школі (на даний час філія Савранського ліцею) з 1983 року по 1994 рік. У 1994 році закінчив даний заклад і одержав атестат про середню освіту (а.с.43). Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Пунктом 2 Указу Президента України від 08.08.1995р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», також встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Виходячи з аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що право на земельну частку (пай) виникає саме з моменту передачі державного акта конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа. Тобто, особа набуває право на земельну частку (пай) за умови, якщо на момент передачі державного акта на землю, вона залишалась членом відповідного сільськогосподарського підприємства. Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду України від 28.01.2009р. у справі №6-17012св08. Як вбачається з матеріалів справи, рішення про видачу КСП «Колос» державного акту на землю було прийнято 22.08.1995р., а згідно трудової книжки в члени цього колгоспу позивача було прийнято 20.07.1993р., де він працював до 08.10.1995р. різноробочим, тобто не відносився до працівників соціальної сфери. При цьому, відомості про виключення позивача або звільнення його з членів колгоспу до або під час розпаювання земель в матеріалах справи відсутні, а записи в трудовій книжці, які стосуються його трудової діяльності в КСП «Колос», не змінювалися та не скасовувалися. Встановлено, що на момент видачі КСП «Колос» державного акту на землю позивачу виповнилося 17 років, тобто він досяг 16 річного віку, визначеного ст.5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», з якого особа може бути членом КСП. Виникнення права особи на земельну частку (пай) не залежить від кількості років її перебування у членстві відповідного сільськогосподарського підприємства, трудового стажу, характеру виконуваної роботи, кількості трудоднів, виробленого мінімуму вихододнів або соціальної чи іншої сфери, в якій особа працювала. Інших умов, необхідних для виникнення права на земельну частку (пай), крім перебування особи у членстві відповідного сільськогосподарського підприємства на момент отримання ним державного акта на землю, чинним національним законодавством не передбачено. Таким чином, на момент розпаювання землі та передачі державного акту на право колективної власності на землю КСП «Колос» позивач залишався його членом та був включений до списку, що додається до державного акту, а також отримав сертифікат на право на земельну частку (пай), у зв`язку з чим він не може бути позбавлений права на земельну частку (пай). Відповідно до абз.3 п.2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). З огляду на викладене, вимога позивача про визнання за ним права на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього КСП «Колос» підлягає задоволенню. Разом з цим, суд не може перебирати на себе повноваження органу місцевого самоврядування щодо прийняття рішення, пов`язаного з реалізацією його виключної компетенції, зокрема, про виділення земельної частки (паю), а тому вимога позивача про зобов`язання Савранської селищної ради Одеської області виділити йому земельну частку (пай) задоволенню не підлягає. Тобто суд не може підміняти інші органи влади та зобов`язувати уповноважений орган прийняти рішення визначеного судом змісту. Крім того, у даному випадку, вимога зобов`язати виділити земельну частку (пай) є похідною вимогою від вимоги визнати за нею право. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) із земель колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, така земельна частка (пай) відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995р. №720/95 має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. При вирішенні питання щодо застосування позовної давності, про яку заявлено відповідачем, суд керується вимогами ч.4 ст.263 ЦПК України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд у постанові від 03.11.2021р. по справі №540/1100/18 дійшов такого висновку. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому, поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Таким чином, оскільки право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай), це право є непорушним, строк на його реалізацію законодавством не встановлено, а відтак воно підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.09.2021р. по справі №181/257/19. Враховуючи викладене, наслідки спливу строку позовної давності застосуванню не підлягають.

Outcome: partial