Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

Позивач ТОВ «Кей-Колект» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення з стягнення суми 3 % річних та інфляційних втрат, посилаючись на те, що 31.03.2008 між відповідачем [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №11322735000, за умовою якого [PERSON] отримав кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 19000 доларів США зі сплатою відсотків за використання кредиту, у розмірі 12, 40 % річних. У забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] , 31.03.2008 між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір поруки №1. У зв`язку з невиконанням відповідачами умов договору про надання споживчого кредиту та договору поруки №1, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Борщівського районного суду щодо примусового стягнення заборгованості. Рішенням Борщівського районного суду від 12.08.2010 у справі №2-521/10 ухвалено стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 153233, 38 грн, сума якого станом на 25.05.2010 в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 19271, 13 доларів США і 500 грн штрафу та 1652, 33 грн сплаченого судового збору та витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду в суді цивільної справи. 13.02.2012 між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем було укладено договір факторингу №2, відповідно до умов якого, позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової та майнової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за договором про надання споживчого кредиту №11322735000, договором поруки №1. 10.08.2012 Борщівським районним судом, за заявою ТОВ «Кей - Колект» замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №2-521/10, виданого 12.08.2010 Борщівським районним судом, з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект». 19.09.2022 Борщівським ВДВС у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Івано - Франківськ) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням, однак грошові кошти надійшли на рахунки ТОВ «Кей-Колект» тільки 04.10.2022. У зв`язку із несвоєчасним виконанням судового рішення, більше 12 років, у відповідачів виникла заборгованість, яка складається з 3 % річних та інфляційних втрат. А тому, просив стягнути солідарно з відповідачів 3 % річних за період з 01 грудня 2019 року по 04 жовтня 2022 року за прострочення сплати заборгованості в розмірі 13085, 71 грн, та суму інфляційних втрат за період з грудня 2019 року по жовтень 2022 року в розмірі 67303, 15 грн. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. 30.01.2023 відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вважає необгрунтованими вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, що нараховані за період дії в Україні воєнного стану. Так, позивачем нараховано інфляційні втрати у розмірі 67303,15 грн за період часу з грудня 2019 року по жовтень 2022 року та 3% річних у розмірі 13085, 71 грн за період часу з 01 грудня 2019 року по 04 жовтня 2022 року. Згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан. Відповідно до Указу Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні із 05 год. 30 хв. 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні із 05 год. 30 хв. 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Згідно з Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Відповідно до Указу Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2500-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022, внесено зміни до Цивільного кодексу України, зокрема розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України. 2003 р., № 40-44, ст. 356) доповнено пунктом 18 такого змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». За період дії в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року по жовтень 2022 року позивачем нараховано інфляційні втрати, а саме: лютий 2022 року - 511,25 грн, березень 2022 року - 8181,07 грн, квітень 2022 року - 5889,46 грн, травень 2022 року - 5288, 55 грн, червень 2022 року - 6235, 98 грн, липень 2022 року - 1451, 78 грн, серпень 2022 року - 2297, 33 грн, вересень 2022 року - 4011,77 грн, жовтень 2022 року - 5378, 94 грн, а всього за цей період 39246,13 грн. Також, за період дії в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року по 04 жовтня 2022 року позивачем нараховано 3% річних в сумі 2821,17 грн. За таких обставин, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів в користь позивача 3% річних та інфляційних втрат, що нараховані за період дії в Україні воєнного стану. На момент розгляду справи судом, відповіді на відзив позивачем подано не було. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. З матеріалів справи встановлено, що 31 березня 2008 року між АТ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] укладений договір про надання споживчого кредиту № 11322735000, відповідно до умов якого, [PERSON] отримав кредит в іноземній валюті в сумі 19000 доларів США, сума яких дорівнює еквіваленту 95950,00 гривням за курсом Національного Банку України на день укладення договору, з кінцевим терміном їх повернення 30 березня 2029 року. За користування кредитом передбачено зобов`язання відповідача сплачувати позивачу проценти в розмірі 12,4 % річних. Зобов`язання за вказаним договором забезпечено порукою, а саме договір № 1 від 31 березня 2008 року укладений з поручителем - відповідачкою [PERSON] . Оскільки відповідачем [PERSON] належним чином не виконувалися зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитом, ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до Борщівського районного суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Борщівського районного суду від 12 серпня 2010 року у цивільній справі №2-521/10, яке набрало законної сили 30 серпня 2010 року, стягнуто солідарно з відповідачів в користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу за договором про надання споживчого кредиту №11322735000 від 31 березня 2008 року, в розмірі 153233 грн. 38 коп., сума якого станом на 25 травня 2010 року в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 19271, 13 доларів США і 500 грн. штрафу, та 1652, 33 грн. сплаченого судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду в суді цивільної справи. Вищенаведене підтверджується копією рішення Борщівського районного суду від 12 серпня 2010 року (цивільна справа №2-521/10). Судом також встановлено, що 12 серпня 2010 року Борщівським районним судом Тернопільської області було видано виконавчий лист № 2-521/10 про стягнення солідарно з відповідачів в користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 11322735000 від 31 березня 2008 року в розмірі 153 233, 38 грн. і 500 грн. штрафу, 1652,33 грн. сплаченого судового збору та витрат на ІТЗ розгляду в суді цивільної справи, на підставі якого 19 листопада 2010 року державним виконавцем ВДВС Борщівського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП 22733023. 13 лютого 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей - колект» укладено договір Факторингу № 2, згідно якого відбулося відступлення/купівля - продаж права вимоги за кредитним договором 11322735000 від 31 березня 2008 року, що був укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] . Відповідно до договору ПАТ «УкрСиббанк» у виконавчому провадженні відступило право вимоги за кредитним договором № 11322735000 від 31 березня 2008 року, а ТзОВ «Кей - колект» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до [PERSON] . У зв`язку з наведеним, ухвалою Борщівського районного суду від 10 серпня 2012 року, яка набрала законної сили 16.08.2012 (цивільна справа №1902/1454/2012), за заявою ТОВ «Кей-Колект», замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №2-521/10, виданого 12 серпня 2010 року Борщівським районним судом, з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект». Наведене підтверджується ухвалою Борщівського від 10 серпня 2012 року, (цивільна справа №1902/1454/2012). В силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст. 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. З викладеного можна зробити висновок, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, регулюються нормами ЦК України, що передбачають відповідальність за порушення грошового зобов`язання (ч. 2 ст. 625 цього Кодексу). Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15ц. При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 62759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 62491цс15, за яким дія ст. 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а ч. 5 ст. 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Суд зазначає, що у рішенні суду від 12 серпня 2010 року визнано грошові зобов`язання відповідачів, визначено їх розмір, ці зобов`язання виконані відповідачами через 12 років, тому в цьому випадку положення ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають застосуванню. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного суду в своїй постанові від 19 червня 2019 року у справі за номером 646/14523/15ц. Відповідно до змісту здійсненого позивачем розрахунку, такий проведено з 01 грудня 2019 року по 04 жовтня 2022 року. Сума заборгованості згідно якої нараховано інфляційні втрати та 3 відсотки річних становить 153233, 38 грн. В додатку до позовної заяви позивачем додано розрахунки інфляційних втрат та 3% річних. У п. 54 постанови від 04 червня 2019 року справа № 916/190/18 Велика Палата Верховного Суду, вказує на те, що, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду. Перевіряючи такий розрахунок, суд вважає за необхідне врахувати і таке. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, наданий позивачем розрахунок суми трьох процентів річних підлягає перерахунку з урахуванням вищевказаного пункту Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та розраховується за період з 01 грудня 2019 року до 23 лютого 2022 року, про що зазначив відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву, надавши розрахунок таких за період з 01 грудня 2019 року до 23 лютого 2022 року.Згідно розрахунку, сума 3 % річних від суми боргу за період з 01 грудня 2019 року по 23 лютого 2022 року становить 10264 грн 54 коп., а сума інфляційних втрат за період з грудня 2019 року по лютий 2022 року становить 28057 грн. 02 коп. Наданий відповідачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, який не спростований позивачем, прийнятий судом. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково шляхом стягнення солідарно з відповідачів в користь позивача 3 % річних від суми боргу за період з 01 грудня 2019 року по 23 лютого 2022 року в сумі 10264 грн 54 коп., а також інфляційні втрати за період з грудня 2019 року по лютий 2022 року в сумі 28057 грн. 02 коп., всього в сумі 38321, 56 грн. Позовні вимоги задоволені частково: 38321, 56 грн. х 100 % : 80388, 86 грн. = 48 %, тому з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення 1190, 88 грн. сплаченого судового збору пропорційно до задоволених вимог. На підставі ст.ст. 526, 530, 625 ЦК України та

Outcome: approved