Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, в якому просить стягнути Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 000,00 грн., завданої незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування, прокуратури. Позов обґрунтовує тим, що 06.03.2009 року постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області Корженка Д.О. відносно нього порушено кримінальну справу № 80-1098 за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 368 КК України. В цей же день він затриманий в порядку ст. 115 КПК України за підозрою у вчиненні зазначеного злочину. 13.03.2009 року йому пред`явлено обвинувачення за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України. Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.03.2009 року строк затримання продовжений до 16.03.2009 року. 16.03.2009 року за постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда до нього застосовано запобіжний захід у вигляді взяття під варту. Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.12.2011 року запобіжний захід - тримання під вартою замінено на заставу. 13.03.2009 року за постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області Корженка Д.О. накладено арешт на усе його майно і майнові права. Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2019 року його визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 368 в редакції від 10.11.2015 року КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення інкримінованих йому злочинів. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23.06.2021 року апеляційна скарга прокурора на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2019 року залишено без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції без змін. Ухвалою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в справі № 1-317/11 (провадження № 51-5924км20) від 23.02.2022 року вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2019 року та ухвала Черкаського апеляційного суду від 23.06.2021 року щодо нього залишено без зміни, а касаційна скарга прокурора - без задоволення. Таким чином, він повністю реабілітований в у пред`явленому обвинуваченні та виправданий за ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 368 в редакції від 10.11.2015 року КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення інкримінованих йому злочинів. Позивач стверджує, що прокуратурою Кіровоградської області він незаконно:притягнутий до кримінальної відповідальності, що підтверджується постановою слідчого про пред`явлено обвинувачення від 13.03.2009 року, тобто перебував в статусі обвинуваченого з 13.03.2009 року по 23.06.2021 року (час набрання законної сили ухвалою Черкаського апеляційного суду), отже більше ніж 12 років - 12 років 03 місяці 10 днів; взятий під варту і тривалий час утримувався в умовах ізоляції, що підтверджується протоколом його затримання, від 06.03.2009 року та Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.03.2009 року обрання запобіжного заходу, а також листом ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» від 05.11.2021 року № 7/6920/Чбн [PERSON] прибув до ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» 18.03.2009 року. Затриманий 06.03.2009 року. Звільнений 29.12.2011 року під заставу. Тобто, він перебував в умовах ізоляції від суспільства протягом 06.03.2009 року - 29.12.2011 року. Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.12.2011 року запобіжний захід - тримання під вартою замінено на заставу. Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2019 року запобіжний захід у вигляді застави, застосований до нього, відповідно до постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.12.2011 року скасований. Також накладений арешт на його майно, що підтверджується постановою слідчого прокуратури Кіровоградської області від 14.03.2009 року про накладення арешту на усе його майно і майнові права, в тому числі грошові кошти, автомобіль «Додж Калібр» SNХ 1.8L державний номер [NUMBER] ; проводилися оперативно-розшукові заходи із застосуванням технічних засобів, що підтверджується протоколами про наслідки їх проведення від 09.03.2009 року з додатками, згідно яких зафіксовано його переговори з іншими учасниками справи (т. 9 а.с. 2-46 кримінальної справи); аудіо записами негласного контролю за його телефонними розмовами (т. 12 а.с. 101-160 кримінальної справи); отримувалися роздруківка деталізації телефонних з`єднань (т. 13 а.с. 164-167 кримінальної справи). Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, у нього виникло на підставі ухвали Черкаського апеляційного суду від 23.06.2021 року, згідно до якої апеляційна скарга прокурора на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2019 року залишено без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції без змін. Розмір моральної шкоди ним визначено в сумі 1 440 000 грн. Моральну шкоду обґрунтовує перебуванням під кримінальним переслідуванням 12 років 03 місяців 10 днів, проведення відносно нього досудового слідства, пред`явлення обвинувачення, застосування запобіжного заходу - тримання під вартою, накладення арешту на його майно, проведення відносно нього оперативно-розшукових заходів, що обмежили його права, багаторічні судові засідання у справі, на яких він доводив свою невинуватість у вчиненні злочинів, носили для нього характер моральних страждань, які полягають у душевних стражданнях, пов`язаних з явно несправедливими принизливими діями органів державної влади та їх посадових осіб, глибокими переживаннями, страхи щодо можливості безпідставно понести кримінальне покарання, бути позбавленим волі на тривалий строк, опинитися в чужому для нього кримінальному середовищі, бути відірваним від родини, близьких йому людей. Порушення його нормальних життєвих зв`язків полягає у тому, що працевлаштуватись за фахом, був відірваний від своїх колишніх друзів, колег, однодумців. Його знаходження під вартою призвело до втрати зв`язків з особами, які підтримували з ним раніше нормальні відносини, тому що в їхніх очах він був злочинцем. Протиправні дії посадових осіб призвели до суттєвого звуження кола спілкування, втрати довіри людей, він був фактично самотнім і відчував підтримку лише своєї дружини. Всі ці обставини вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, відновлювати свої життєві зв`язки та стосунки з людьми, нормалізувати стосунки у власній сім`ї. Притягненням до кримінальної відповідальності, знаходження тривалий час в умовах ізоляції був порушений нормальний ритм життя, його плани, завдано шкоди його фізичному та психічному здоров`ю, яке в силу віку та хронічних хвороб, не є бездоганним, необхідністю лікування, прийняттям ліків. Також позивач стверджує, що протягом часу перебування під вартою з 06.03.2009 року по 29.12.2011 року він був незаконно позбавлений можливості працевлаштуватися та отримати доходи, необхідні для утримання як себе, так і своєї родини. Враховуючи, що перебування в умовах ізоляції від суспільства продовжувалося протягом вказаного часу його права на отримання заробітної плати порушувались протягом 2 років 9 місяців 23 дні, а всього 33 місяці 23 дні, а тому стягненню на його користь підлягає матеріальна шкода в сумі 28 074 грн., виходячи із розміру мінімальної заробітної плати та просить поновити його трудові права та зарахувати 33 місяці 23 дні до загального трудового стажу, так і до стажу роботи за спеціальністю, стажу державної служби, безперервного стажу. При розгляді кримінальної справи його інтереси захищав адвокат Фільштейн В.Л., з яким він укладав договори про надання правової допомоги та сплачувались гонорари. Адвокатом за весь час підготовлено та складено значну кількість процесуальних документів, заяв, звернень, клопотань, запитів, скарг, дві апеляційні скарги, заперечення на апеляційну скаргу прокурора, заперечення на касаційну скаргу прокурора тощо, він приймав участь в судових засіданнях в судах всіх інстанцій, що підтверджується матеріалами кримінальної справи. Позивач вважає, що понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 93 000 грн. є цілком обгрунтованими, пов`язані з довготривалістю досудового слідства (розслідування), розглядом справи в суді, підготовкою захисником значної кількості різноманітних, складних документів, що долучені до матеріалів кримінальної справи (провадження) та отриманим позитивним результатом. Крім того, він вимушений звертатися за правовою допомогою до адвоката Фільштейна В.Л. та нести витрати на правову допомогу в зв`язку зі зверненням з позовною заявою про відшкодування шкоди, завданої незаконними діяти органів досудового розслідування та прокуратури, що включає повторне вивчення матеріалів кримінальної справи (кримінального провадження) та нормативно-правових документів, підготовка позовної заяви, відбірка та копіювання необхідних матеріалів. Адвокат приймає участь в якості представника в цій цивільній справі на підставі договору і в зв`язку з цим, здійснено виплату гонорару в сумі 6 000 грн. Посилаючись на вказані обставини, викладені в позовній заяві, норми діючого законодавства, просив задовольнити позов. Ухвалою суду від 27.06.2022 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 08.07.2022 року відповідачем - Кіровоградською обласною прокуратурою подано відзив на позов в якому просить позовну заяву [PERSON] залишити без задоволення, а рішення в частині стягнення моральної шкоди винести у відповідності із законом. 18.07.2022 року відповідачем - Державною казначейською службою України подано відзив на позов в якому просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. Ухвалою суду від 01.08.2022 року за клопотанням позивача у справі призначена судова психологічна експертиза, провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 21.12.2022 року провадження у справі відновлено після отримання висновку експерта. 17.01.2023 року позивачем подана заява про збільшення позовних вимог відповідно до якої він просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, на його користь матеріальну шкоду в розмірі 28 074 грн.; моральну шкоду в розмірі 3 618 000 грн.; витрати на правову допомогу; 5 719,40 грн. витрати, пов`язані з проведенням судової психологічної експертизи; 496,20 грн. витрати за подання заяви про забезпечення доказів (призначення судової психологічної експертизи). Ухвалою суду від 27.01.2023 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті. 01.02.2023 року відповідачем - Кіровоградською обласною прокуратурою подано заперечення на заяву позивача про збільшення позовних вимог. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові та заяві про збільшення позовних вимог, просили позов задовольнити. Представник відповідача - Кіровоградської обласної прокуратури в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позов та запереченнях на заяву про збільшення позовних вимог, просила винести рішення в частині стягнення моральної шкоди у відповідності до діючого законодавства. Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився. про час та місце слухання справи повідомлений, причини неявки суду не сповістив. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. В судовому засіданні встановлено, що06.03.2009 року постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області Корженка Д.О. відносно [PERSON] порушено кримінальну справу № 80-1098 за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 368 КК України. В цей же день [PERSON] затриманий в порядку ст. 115 КПК України за підозрою у вчиненні зазначеного злочину і 13.03.2009 року йому пред`явлено обвинувачення за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України. Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.03.2009 року строк затримання [PERSON] продовжений до 16.03.2009 року. 16.03.2009 року відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда до [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді взяття під варту. Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.12.2011 року запобіжний захід - тримання під вартою замінено на заставу. 13.03.2009 року за постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області Корженка Д.О. накладено арешт на усе майно і майнові права [PERSON] . Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2019 року [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 368 в редакції від 10.11.2015 року КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення інкримінованих йому злочинів. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23.06.2021 року апеляційна скарга прокурора на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2019 року залишено без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції без змін. Ухвалою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в справі № 1-317/11 (провадження № 51-5924км20) від 23.02.2022 року вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2019 року та ухвала Черкаського апеляційного суду від 23.06.2021 року відносно [PERSON] залишено без зміни, а касаційна скарга прокурора - без задоволення. Таким чином, [PERSON] повністю реабілітований в у пред`явленому обвинуваченні та виправданий за ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 368 в редакції від 10.11.2015 року КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення інкримінованих йому злочинів. [PERSON] перебував в статусі обвинуваченого з 13.03.2009 року по 23.06.2021 року (час набрання законної сили ухвалою Черкаського апеляційного суду) 12 років 03 місяці 10 днів. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду» (зі змінами) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1. незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2. незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3. незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених в частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1. постановлення виправдувального вироку; 1-1. встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2. закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутність у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4. закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених п. 1-1 частини 1 цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Згідно ст. 3 цього Закону, у наведених в ст. 1 цього Закону випадках, громадянинові відшкодовуються: 1. заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2. майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3. штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4. суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; 5. моральна шкода. Статтею 4 цього Закону визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4, і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету, розмір сум, які передбачені п.1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відповідно до вимог ст. 4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених п.п. 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Частиною 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України встановлено, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно з підпунктом 5 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затверджене Указом Президента України від 13.04.2011 року № 460/2011, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Стаття 12 вищезазначеного Закону передбачає, що розмір відшкодування шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 ст. 3 цього Закону, незалежно від того, який орган проводив слідчі дії чи розглядав справу, в місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу). У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державною у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Частинами 2, 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду» визначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом провадиться відповідно до розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Вказане кореспондується і п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, визначаючи межі перебігу таких строків, слід виходити з того, що в кримінальному провадженні враховується як період досудового розслідування, так і період судового розгляду і апеляційного провадження. При цьому перебіг строків у кримінальному провадженні починається з часу, коли особі повідомлено про підозру або з моменту затримання особи за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, а закінчується у момент, коли вирок набрав законної сили або кримінальне провадження закрито в цілому чи щодо конкретної особи. Критеріями для визначення розумності строків під час кримінального провадження є складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження: спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень (справи «Вітрук проти України» від 16.09.2010 року, «Юртаєв проти України» від 31.01.2006 року, «Меріт проти України» від 30.03.2004 року та інші). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2022 року, який складає 6 500 грн. Позивачем надані обґрунтування та доведені відповідно до п.5 Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» наявність завданої йому моральної шкоди, необхідність застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими. Судом враховується, що незаконне кримінальне переслідування, обмеження громадянських прав і свобод, для позивача були вкрай стресовою (психотравмуючою) ситуацією, що підтверджується висновком експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи у даній цивільній справі № 3983/22-27 від 19.12.2022 року і призвели до руйнування значущих взаємовідносин з оточенням, моральних цінностей та викликало значні негативні переживання: обурення, приниження, сорому, тривалої емоційної напруги, тривоги, невизначеності, необхідності виправдовуватись та доводити свою невинність в інкримінованих діяннях, втрати можливостей самореалізації, приниження його честі та гідності, сприяли суттєвому зниженню авторитету серед оточуючих, поваги та доброзичливого ставлення. Тривалий час він був позбавлений можливості вільно жити, вільно реалізовувати себе як особистість та у професійному житті, пересуватись за власним вибором та планувати власний час, безпідставність чого особливо принижувала мою людську гідність. На даний час позивач має хронічні захворювання. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності і справедливості, а тому в цій частин розмір моральної шкоди, завданої позивачеві судом визначається в сумі 2 000 000 грн., які суд вважає за необхідне стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду на користь позивача. При розгляді кримінальної справи інтереси [PERSON] захищав адвокат Фільштейн В.Л., з яким він (позивач) укладав договори про надання правової допомоги та сплачувались гонорари. Адвокатом за весь час підготовлено та складено значну кількість процесуальних документів, заяв, звернень, клопотань, запитів, скарг, дві апеляційні скарги, заперечення на апеляційну скаргу прокурора, заперечення на касаційну скаргу прокурора тощо, він приймав участь в судових засіданнях в судах всіх інстанцій, що підтверджується матеріалами кримінальної справи та копіями документів, наданих суду (а.с. 91 - 99). Наданими документами - копіями розрахункових квитанцій, підтверджено витрати на допомогу адвоката у кримінальному провадженні на загальну суму 83 000,00 грн., є цілком обгрунтованими, пов`язані з довготривалістю досудового слідства (розслідування), розглядом справи в суді, підготовкою захисником значної кількості різноманітних, складних документів, що долучені до матеріалів кримінальної справи (провадження) та отриманим позитивним результатом та мають бути стягнуті на користь позивача. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Судом встановлено, що 27.04.2022 року між позивачем та адвокатом Фільштейн В.Л. укладено договір № 1про надання правничої допомоги у даній цивільній справі (а.с.100) та розрахункову квитанцію серії ААКЄ № 139306 від 27.04.2022 року про понесення позивачем витрат за надання юридичної допомоги (відшкодування шкоди) за договором № 1 від 27.04.2022 року в сумі 6 000 грн. Таким чином, понесені позивачем судові витрати підтверджені належними доказами, а тому підлягають стягненню на його користь. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягненню на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 496,20 грн. (а.с. 139) за подання заяви про забезпечення позову та 5 663,10 грн. за проведення психологічної експертизи у даній справі (а.с. 165), а всього на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 12 159,30 грн. Щодо вимог [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди та поновлення трудових прав судом відмічається наступне. У своєму позові позивач [PERSON] зазначає, що протягом часу перебування під вартою з 06.03.2009 року по 29.12.2011 року, а всього 2 роки 9 місяців та 23 дні, він не працював, але згідно запису в трудовій книжці з 20.01.2009 року він отримував допомогу по безробіттю відповідно до п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Точну дату коли позивачу були припинені виплати допомоги по безробіттю позивач не вказав. Інші відомості, щодо періодів роботи чи розміру заробітної плати, яку отримував чи міг би отримувати [PERSON] - відсутні. Крім того, в протоколі затримання підозрюваного 06.03.2009 року [PERSON] , а саме в пункті «місце роботи/навчання», він значиться тимчасово не працюючим. Для обчислення середньомісячної заробітної плати, яка підлягає відшкодуванню особі через втрату заробітку у зв`язку із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, підлягає з`ясуванню, чи був позивач працевлаштований, яку посаду займав до притягнення до кримінальної відповідальності, яку роботу він виконував, або якою професійною діяльністю займався. Враховуючи вище викладене, розмір матеріальної шкоди, заявленої позивачем до відшкодування, у сумі 28 074 грн. є необгрунтованим, не підтверджується належними, достовірними та достатніми доказами в розумінні ст. 81 ЦПК України. Крім того, відповідно до ст. 7 Закону та п. 19 Положення термін перебування під вартою та термін відбуття покарання, а також час, протягом якого громадянин не працював у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи (посади), зараховується як до загального трудового стажу, так і до стажу роботи за спеціальністю, стажу державної служби, безперервного стажу. Згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У разі відсутності трудової книжки, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, а у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (постанова Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній»). Постановою Кабінету Міністрів України № 829 від 11.08.2021 року «Про внесення змін до пункту 12 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та час перебування в засланні і на примусовому лікуванні підтверджується довідками МВС та/або довідками правоохоронних органів і зараховується до трудового стажу за наявності документів про реабілітацію (довідки суду, органів прокуратури чи досудового розслідування про закриття кримінального провадження або довідки суду про ухвалення виправдувального вироку). У разі відсутності документів, зазначених в абзаці першому цього пункту, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та час перебування в засланні і на примусовому лікуванні може бути встановлено в судовому порядку. Згідно п. 1 п. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Таким чином, вирішення даного питання можливе в порядку адміністративного судочинства і відповідачем має бути відповідне управління Пенсійного фонду України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди та поновлення трудових прав. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок держави.

Outcome: partial