Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона з 18.09.2010 року по 13.04.2017 року перебувала у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір`ю. Місце проживання позивача та її малолітнього сина зареєстровано за адресою: [ADDRESS] у трикімнатній квартирі, яка належить на праві власності матері позивача. Син забезпечений всім необхідним, умови проживання є комфортними та належними, наявна окрема дитяча кімната. Дитина навчається в 5 класі Харківської гімназії № 46 ім. М.В. Ломоносова ХМР, яка територіально розташована поряд із місцем проживання. Відповідач є громадянином України, який після розірвання шлюбу проживає на тимчасово окупованій території в Автономній Республіці Крим, має дружину та двох малолітніх дітей. Бачиться з [PERSON] один раз на рік, матеріальну допомогу на утримання дитини надає добровільно. Позивач офіційно працевлаштована, має самостійний дохід і постійне місце проживання. Забезпечує повноцінний та всебічний розвиток дитини, за наявності матеріальної можливості подорожує разом з дитиною за кордон. Відповідач проти тимчасових виїздів сина разом з позивачкою за межі території України з метою відпочинку не заперечує. Проте позивач з сином позбавлені можливості вільно подорожувати, оскільки для виїзду за кордон України малолітньої дитини обов`язковою є нотаріально посвідчена згода батька, яку він не в змозі надавати за кожної їх потреби. Крім того, у позивача виникали труднощі з оформленням державної допомоги (субсидії) на сплату житлово-комунальних послуг, оскільки шлюб між сторонами розірвано, але місце проживання дитини з матір`ю не визначено (не підтверджено) рішенням суду. В зв`язку з чим позивач звернулась до суду із вказаним позовом. 17.02.2023 року Департаментом служб у справах дітей надано висновок № 60 від 10.02.2023 року щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] . Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.12.2022 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.03.2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила позовну заяву задовольнити та проводити розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі. Також зазначив, що проти позовних вимог не заперечує. Третя особа у судове засідання представника не направила. Від представника надійшла заява, в якій він просить проводити розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Згідно копії свідоцтва про народження (повторно) серії [NUMBER] від 25.11.2015 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії витягу з реєстру територіальної громади Харківської міської ради від 17.11.2022 року, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання особи від 22.06.2017 встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З копії довідки № 520/04-07/22 від 14.11.2022 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , навчається в 5-Б класі Харківської гімназії № 46 ім. М.В. Ломоносова Харківської міської ради Харківської області. [PERSON] , мати [PERSON] , бере активну участь у навчанні та вихованні дитини, відвідує батьківські збори, спілкується з класним керівником, цікавиться успіхами дитини у навчанні. З копії листа № 13/0/541-22 від 02.12.2022 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку КНП "Міська дитяча поліклініка № 12" ХМР з народження. Поліклініку [PERSON] відвідує в супроводі матері. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей № № 60 від 10.02.2023 року орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо визначення місця проживання дитини, що регулюються нормами Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, приписами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Приймаючи до уваги, що відповідач не заперечує щодо визначення місця проживання [PERSON] разом з матір`ю, враховуючи висновок органу опіки та піклування, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved