Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

Позивач Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області звернулось в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю Мрія Фармінг Карпати про припинення права власності на земельні ділянки, шляхом їх конфіскації, мотивуючи тим, що відповідачем, який є громадянином російської федерації з 05 листопада 2018 року, тобто з моменту реєстрації права власності на земельні ділянки площами 1,2401 га та 1,0389 га, відповідно з кадастровими номерами 6124886200:01:001:0113 та 6124886200:01:001:0574, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Вербівського старостинського округу Підгаєцької міської ради Тернопільського району Тернопільської області (колишньої Вербівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області), упродовж строку встановленого ч.4 ст.81 ЗК України не відчужено їх. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та з підстав викладених у позовній заяві, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання без поважних причин не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Причин своєї неявки суду не повідомив та відзиву на позов не подав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ТзОВ Мрія Фармінг Карпати в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Крім того, подав до суду клопотання про виключення з числа третіх осіб, оскільки рішення у даній справі не може вплинути на його права та обов`язки, так як вказані земельні ділянки на даний час товариством не обробляються. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи із наступних підстав. В силу статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах Спорронґ і Льоннрот проти Швеції від 23 вересня 1982 року, Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21 лютого 1986 року, Щокін проти України від 14 жовтня 2010 року, Сєрков проти України від 07 липня 2011 року, Колишній король Греції та інші проти Греції від 23 листопада 2000 року, Булвес АД проти Болгарії від 22 січня\~2009 року, Трегубенко проти України від 02 листопада 2004 року, East/West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно суспільний, публічний інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися значною свободою (полем) розсуду. Принцип пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Справедлива рівновага передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом (ст.41 Конституції України). Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України (далі - ЗК України). У відповідності до ч. ч. 1-3 ст.1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу (ч. 5 ст. 22 ЗК України). За змістом ч. ч. 3-4 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно п.е\~ст.140\~ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до п.в ст.143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: конфіскації земельної ділянки. \~ \~ \~ \~Положеннями ч. ч.1, 2, 4 ст. 145 ЗК України визначено, що якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Судом встановлено,\~що 04\~квітня 2005\~року до\~Державного земельного\~кадастру внесено\~відомості про\~земельні ділянки\~сільськогосподарського призначення площами 1,2401 га та 1,0389 га, відповідно з кадастровими номерами 6124886200:01:001:0113 та 6124886200:01:001:0574, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Вербівського старостинського округу Підгаєцької міської ради Тернопільського району Тернопільської області (колишньої Вербівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області), що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку сформованими 22 грудня 2022 року. Як видно із нотаріально посвідчених свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 05 листопада 2018 року, зареєстрованих в реєстрі за №№1158, 1159, відповідач після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , успадкував дві земельні ділянки площами 1,2401 га та 1,0389 га, відповідно з кадастровими номерами 6124886200:01:001:0113 та 6124886200:01:001:0574, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Вербівського старостинського округу Підгаєцької міської ради Тернопільського району Тернопільської області (колишньої Вербівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області). Із інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна сформованих 16 грудня 2022 року, за відповідачем, який є громадянином російської федерації, 05 листопада 2018 року зареєстровано право приватної власності на вищевказані земельні ділянки. Підставою для державної реєстрації права власності за відповідачем на вищезазначене нерухоме майно, слугували свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 листопада 2018 року, зареєстровані в реєстрі за №№1158, 1159. Враховуючи, що [PERSON] не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутих земельних ділянок сільськогосподарського призначення протягом року, такі земельні ділянки з кадастровими номерами 6124886200:01:001:0113\~та 6124886200:01:001:0574 підлягають конфіскації за рішенням суду. Чинним законодавством передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартості, внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом. В даному випадку наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваних земельних ділянок, оскільки останній мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак до цього часу земельну ділянку не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Вказане узгоджується і з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №513/444/15-ц від 23 січня 2018 року. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~За таких обставин, суд, дійшов висновку, що позовні вимоги Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про припинення права власності на земельні ділянки, шляхом їх конфіскації підлягають до задоволення. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Встановлено, що при поданні позову до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 4962 грн, хоча відповідно до вимог Закону України Про судовий збір, слід було сплатити в сумі 2481 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Виходячи із наведеного, судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України, а саме сплачений позивачем при поданні позову до суду судовий збір в сумі 4962 гривні слід частково стягнути на його користь із відповідача в сумі 2481 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі наведеного,

Outcome: partial