Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

В грудні 2022 року позивач звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя, в якому просила визнати спільною власністю подружжя позивача та відповідача автомобіль GEELY EMGRAND, 2013 року випуску номер кузова [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] зареєстрований на ім`я [PERSON] та в порядку розподілу спільного майна стягнути з [PERSON] на користь позивача частину вартості майна в сумі 117000 грн., залишивши автомобіль у власності [PERSON] . Позов обґрунтовує тим, що сторони з 16.05.2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду 16.12.2020 року. Під час перебування в шлюбі та ведення спільного господарства в інтересах сім`ї на початку 2019 року сторонами за спільні кошти придбано автомобіль GEELY EMGRAND, 2013 року випуску. Ринкова вартість автомобіля на день звернення до суду з позовом складає 5850 доларів США, що еквівалентно 234000 грн. Враховуючи, що спільний автомобіль набутий сторонами під час шлюбу, він є об`єктом поділу між сторонами, просила позовні вимоги задовольнити. 03 лютого 2023 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та призначення спрощеного провадження. 21 березня 2023 року представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву в якому останній просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Факт придбання транспортного засобу під час шлюбу відповідач не заперечує, але під час спільного проживання автомобіль 21.10.2020 року був відчужений третій особі відповідно до договору купівлі-продажу, грошові кошти були витрачені на потреби родини. Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 09.03.2023 року вартість спірного автомобіля складає 128965,19 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримав, пояснив, що подружжям у шлюбі придбано спірний автомобіль. Шлюб між сторонами розірвано. Ще до розірвання шлюбу, але вже після припинення спільного проживаня та ведення господарства відповідач за договором без згоди позивача відчужив спірний автомобіль своїй матері, а після розірванняи шлюбу знову оформив на себе право власності. Позивач не претендує на втомобіль, а просить суд стягнути з відповідача половину його вартості. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнав, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Пояснив, що автомоібль відповідач відчужив своїй матері за відплатним договором ще під час перебування сторін у шлюбі, отримані від продажу кошти були витрачені на потреби сім`ї. Визнав, що на даний час спірний транспортний засіб зареєстронаний за ним. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та цивільної справи 372/3421/20, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що 16 травня 2009 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Під час перебування сторін у шлюбі, 26 лютого 2019 року було придбано автомобіль марки GEELY EMGRAND 7, 2013 року випуску свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] номерний знак [NUMBER] . Право власності на транспортний засіб було зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до рішенням суду та оглянутих в судовому засіданні матеріалів цивільної справи 372/3421/20 про розучення сторін бачається, що з серпня 2020 року шлюбні відносини між сторонами припинені, разом вони не мешкають, спільне господарство ними не ведеться. Позов про розірвання шлюбу позивачем, який відповідач повністю визнав, подано до суду 07.10.2020 року В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу 324420202260949 від 21.10.2020 року [PERSON] продав, а [PERSON] придбала у власність спірний автомобіль. За згодою сторін ціна транспортного засобу становить 170000 грн. Згодана позивача, як дружини продавця, на укладення вказаного договору не надавалась, що не заперечується сторонами під час розгялду справи. Згідно інформації Начальника ТСЦ МВС №3244 від 19.08.22 №31/10 09.06.2022 на ім`я [PERSON] зареєстровано транспортни йзасіб GEELY EMGRAND 7, 2013 року випуску. Позивач визначила вартість автомобіля згідно даних сайту продажу автомобілів Авторіа в розмірі 5850 доларів США, що є еквівалентом 234000 грн. Згідно наданого представником відповідача звіту №71/73.03.23 від 09.03.2023 року про оцінку колісного транспортного засобу, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Ткачук Максим Сергійович» 09.03.2023 року ринкова вартість колісного транспортного засобу GEELY EMGRAND 7, реєстраційний номер [NUMBER] складає 128965,19 грн. Оцінюючи доводи представника позивача на підтвердження своїх позовних вимог, а також заперечення представника відповідача, суд виходить з наступного. За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватись за письмової згоди другого з подружжя. Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя. Приведені норми чинного законодавства України та досліджені обставини в ході судового розгляду дають підстави зробити висновок про те, що спірний автомобіль був придбаний під час шлюбу подружжя, тобто є їх спільним сумісним майном. Доводи представника відповідача, що спірний автомобіль був відчужений матері відповідача за відплатним договором, а кошти від його продажу витрачені на потреби сторін у справі як сім`ї не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та спростовуються встановленими в судовому засіданні обставинами. При цьому суд враховує, що позивач не надавала дозволу на відчуження вказаного майна, на час його відчуження сторони припинили спільне проживання, після розірвання шлюбу автомоібль перейшов у власність відповідача, що визнано відповідачем по даній справі. Згідно вимог п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна,що підлягає поділу, визначається за погодженням між сторонами, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи вартість спірного транспортного засобу суд приймає до уваги звіт №71/73.03.23 від 09 березня 2023 року оскільки при його складанні предмет спору досліджувався безпосередньо, коли у випадку позивача оцінка проводилась за даними Інтернет ресурсу щодо аналогічного транспортного засобу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що спірний транспортний засіб придбаний подружжям у період шлюбу за спільні кошти, є спільним майном подружжя, а тому вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача частку вартості автомобіля та залишення його у власності відповідача. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір.

Outcome: partial