Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. \~ \~ \~ \~ 27.12.2022 року представник позивача адвокат Кудін О.М. звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що з 24.09.2011 року [PERSON] проживав з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають доньку [PERSON] , [INFO] . Від першого шлюбу відповідачка має доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживала разом з ними. Однак, сімейне життя не склалося та рішенням Шишацького районного суду Полтавської області шлюб між сторонами розірвано. Позивач зазначає, що відповідачка самоусунулася від виховання дітей, не проявляє уваги до них, виїхала на постійне місце проживання до м.Київ, тому просить визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання її батька [PERSON] . Процесуальні дії в справі та аргументи сторін. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28.12.2022 року відкрито провадження в даній справі за правилами загального позовного провадження. 17.01.2023 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що у справі відсутній предмет спору, оскільки сторони дійшли до спільної згоди щодо проживання їх доньки [PERSON] разом з батьком [PERSON] , вона ніколи не заперечувала, щоб донька проживала разом з позивачем. Відсутність предмету спору та наявність спільної згоди на проживання доньки [PERSON] з позивачем, свідчить про відсутність будь-яких звернень з її боку до правоохоронних органів із заявою про повернення доньки чи зверненням до суду з позовом про витребування дитини. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26.01.2023 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду, від Служби у справах дітей Охтирської районної державної адміністрації витребувано висновок щодо визначення місця проживання [PERSON] . Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовільнити. Позивач пояснив, що з відповідачкою шлюб розірвано, мають спільну дитину, яка на даний час проживає з ним. Він працює, є добровольцем територіальної оборони за контрактом, тому хвилюється, що його можуть забрати на війну, а дитина залишиться без батьківського нагляду. Мати дитини проживає і працює в м. Київ. Його батьки проживають в с. Комиші, Охтирського району, тому дочка [PERSON] перебуває по можливості у них. Відповідачка в судовому засіданні пояснила, що з [PERSON] сімейне життя не склалося, вона його повідомила, що дітей Ізабеллу та дочку [PERSON] від першого шлюбу залишила у своєї матері в с.Мала Павлівка, Охтирського району, Сумської області, а сама поїхала працювати і проживати в м. Київ. Однак, вона з дітьми підтримує тісний зв`язок, забезпечує їх усім необхідним. Після 24.02.2022 року як почалася війна позивач згодом повідомив її, що забрав дочку [PERSON] до себе. Відповідачка вважає, що відсутній предмет спору, оскільки сторони дійшли до спільної згоди щодо проживання їх доньки [PERSON] разом з батьком [PERSON] , вона ніколи не заперечувала, щоб донька проживала у свого батька. Представник Служби у справах дітей Охтирської районної державної адміністрації в судовому засіданні поклалася на розсуд суду, надала висновок від 31.01.2023 року за № 01-20/197 та акт обстеження житлово-побутових умов, згідно якого батько дитини має належні умови для проживання. Свідок [PERSON] пояснив, що є товаришем позивача, знає добре і відповідачку, йому відомо, що їх спільна дитина живе на даний час з батьком, спір про це між ними відсутній. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дитину Ізабеллу відповідачка залишила в с. Мала Павлівка у своєї матері з іншою дитиною від першого шлюбу [PERSON] , а вона разом з позивачем забрали Ізабеллу до себе, на даний час дитина проживає разом з батьком. Суд, проаналізував матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, заслухавши думку дитини, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Встановлено, що сторони з 24.09.2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 20.10.2022 року шлюб між ними розірвано (а.с.11). Від спільного життя [PERSON] та [PERSON] мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Крім того, відповідачка має дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Комишанської сільської ради від 29.11.2022 року за № 759 про склад сім`ї, [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , до складу сім`ї входить [PERSON] - колишня дружина, однак за даною адресою не проживає, [PERSON] донька дружини, [PERSON] (а.с.12). Довідкою-характеристикою Комишанської сільської ради від 15.12.2022 року (а.с.16) підтверджується, що позивач зареєстрований та проживає в с.Комиші, Охтрського району, Сумської області у будинку, який належить йому на праві власності за вищевказаною адресою (а.с.5, 13-15). [PERSON] з 04.03.2022 року є членом добровольчого формування Комишанської територіальної громади, що підтверджується копією контракту добровольця територіальної оборони від 04.03.2022 року (а.с. 17-18). Орган опіки та піклування Охтирської районної державної адміністрації в своєму висновку від 31.01.2023 року за № 01-20/197 вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини, визначити місце проживання дитини [PERSON] за місцем проживання її батька [PERSON] (а.с. 52-53). Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частин першої, другої статті 24\~Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Згідно із частиною восьмою\~статті 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частиною шостою\~статті 19 СК України\~суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечать інтересам дитини. У статті 141\~СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятоюстатті 157 цього Кодексу. Стаття 157\~СК України \~врегульовує відносини вирішення батьками питань щодо виховання дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин першої та другої статті 171\~СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Судом установлено, що малолітня [PERSON] після розірвання шлюбу її батьками, проживає разом з батьком. Сторони досягли згоди щодо місця проживання їх доньки [PERSON] [INFO] . У судовому засіданні встановлено, що відповідачка разом з позивачем та їх донькою не проживає, однак фактично ніяких дій, які б вказували на реальний намір забрати дитину проживати до себе [PERSON] не вчиняє. Тобто фактично малолітня [PERSON] проживає з батьком і обставин, які б вказували на ймовірність зміни місця проживання судом не встановлено. На необхідність доведення обставин наявності спору між сторонами щодо місця проживання дитини вказано і в правовій позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 10.06.2021 у справі № 369/1587/19, висновок якої у відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватися судом. Як встановлено судом в межах даної справи, [PERSON] \~ не заперечувала проти того, щоб донька проживала разом із батьком. Жодних доказів того, що між сторонами виникали непорозуміння або конфлікти з приводу визначення місця проживання спільної доньки сторін, суду надано не було. Заслухавши думку учасників справи, суд встановив відсутність спору між сторонами щодо місця проживання дитини, [PERSON] з батьком дитини [PERSON] добровільно визначили, з ким проживатиме дитина, жодних спірних питань не виникало, мати дитини піклується про свою дитину, забезпечує її всім необхідним, про що Ізабелла підтвердила в судовому засіданні. Суд з`ясував думку самої дитини. Зокрема Мостова Ізабелла в судовому засіданні висловилася, що на даний час вона проживає зі своїм батьком, в цьому ж селі недалеко від них проживають дід і баба, батьки позивача, в яких вона також перебуває, з матір`ю вона спілкується щоденно, спір між батьками з даного питання відсутній. З пояснень дитини суд встановив про відсутність будь-якого конфлікту між сторонами, дитиною опікуються обоє батьків. Одним із проявів принципу диспозитивності у цивільному судочинстві є те, що сторони вільно розпоряджаються наданими їм процесуальними правами, за допомогою яких вони можуть впливати на хід процесу. Зокрема, відповідно до ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст.175 ЦПК України\~підставами позову, які відповідно до ст. ст.\~49,\~265\~цього\~Кодексу, суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. За встановлених судом обставин під час розгляду даної справи, відсутні підстави вважати, що на час звернення позивача до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка фактично проживає разом з ним, між матір`ю дитини виник спір саме щодо її місця проживання, оскільки мати дитини не вимагає від батька дитини змінити її місце проживання, не порушує в судовому порядку питання щодо відібрання дитини у позивача, не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з нею, про що [PERSON] підтвердила в судовому засіданні. В контексті наведених вище аргументів позивача та його представника, суд вважає необхідним зазначити, що судове рішення про визначення місця проживання дитини з один із батьків, може бути ухвалено лише якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, тобто за наявності між ними такого спору, а тому в даному випадку позов є необґрунтованим, заявлений з надуманих підстав, так як відповідачка не перешкоджає батькові спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні, дозволила, щоб донька проживала разом з ним, при цьому зберігаючи доброзичливі взаємовідносини між сторонами, як з батьком дитини, так і тісно спілкуючись із самою дитиною, яка це підтвердила в суді та суд переконався в цьому під час безпосереднього допиту дитини. З урахуванням всіх обставин справи, викладені у позові обставини не є підставою для задоволення таких вимог. З огляду\~на наведене, відсутні підстави вважати порушеним, невизнаним чи оспорюваним право позивача, яке підлягає судовому захисту, оскільки малолітня дитина проживає разом з ним, спору щодо визначення її місця проживання немає. Судом не встановлено порушення прав позивача, які підлягають захисту. Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Суд вважає, що позов щодо місця проживання дитини був ініційований по надуманим підставам батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживає і від якого мати дитини не вимагала зміни її місця проживання, спір фактично відсутній, про що сторони підтвердили в суді. Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга\~статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Ретельно дослідивши та перевіривши обставини справи, суд встановив про відсутність спору між батьками щодо місця проживання дитини, позов заявлений з надуманих підстав, порушень прав позивача, які б підлягали захисту в судовому порядку не встановлено. Твердження позивача щодо визначення його статусу як батька, з яким проживає дитина, не заслуговують на увагу суду та не є підставою для задоволення позову. Висновок органу опіки та піклування\~\~ Охтирської районної державної адміністрації від 31.01.2023 року за № 01-20/197 щодо визначення місця проживання дитини разам з батьком [PERSON] , суд оцінює критично, він не є обов`язковим для суду (частини п`ять, шість\~статті 19 СК України), такий висновок є формальним і не може братися судом до уваги, оскільки орган опіки не з`ясував, що фактично між батьками відсутній спір про місце проживання дитини. Суд оцінивши\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~їх дослідженні,\~надавши їм\~оцінку в\~цілому так\~і кожному\~окремо,\~вислухавши \~сторін,\~свідків,\~ малолітньої\~дитини дійшов\~висновку щодо\~відсутності підстав\~для задоволення\~позову. Враховуючи, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання їх спільної дитини, оскільки відповідачка не заперечує проти проживання малолітньої доньки разом з батьком, яку за її згодою батько забрав до себе проживати. Зважаючи на відсутність порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача, які підлягають захисту в судовому порядку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Висновок суду. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи у справі докази в цілому, так і кожний доказ, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку, що в даному випадку фактично відсутній спір між сторонами щодо місця проживання дитини, не встановлено порушень прав позивача, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні його позовних вимог, з вищевикладених підстав. Згідно\~ст.141 ЦПК України\~судові витрати у справі залишаються за позивачем, оскільки у задоволенні позову відмовлено. Доказів понесення відповідачкою витрат на правничу допомогу суду не надано. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed