Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житлом у будинку по [ADDRESS] , а також стягнути з останньої на її користь судові витрати у розмірі 1073,0 гривень. Як підставу позову зазначила, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . У спірному житлі зареєстрований її син, [PERSON] , а також колишня невістка, [PERSON] . Однак, з 2019 року остання у вказаному будинку не проживає, майна та особистих речей її немає. Відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, і взагалі житлом не цікавиться. Добровільно виписатись з спірного будинку відмовляється. Позивач вказує, що оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми із оформленням субсидії, чим об`єктивно порушуються її права, як власника житла. Ухвалою суду від 02.02.2023 відкрито спрощене позовне провадження, у якій роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Копію ухвали надіслано сторонам. У наданий в ухвалі термін від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилась, надіславши письмову заяву про розгляд справи у її відсутність. Зазначила, що позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позові, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судові засідання неодноразово не з`являлась, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом надіслання на адресу реєстрації судового повідомлення та оголошення про виклик осіб на офіційному веб-порталі судової влади України відповідно до частини одинадцятої\~статті 128 ЦПК України. Отже, відповідач вважається повідомленою належним чином. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-282 ЦПК України. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи не безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Положеннями ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. У відповідності до вимог ст. ст. 316, 328 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.06.2010 власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , значиться [PERSON] , форма власності приватна, частка 1/1. /а. с. 10/. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.06.2010, власником домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] /а. с. 9/. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов в будинку за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрована, однак там не проживає та не з`являється з 2019 року /а. с. 11/. Довідкою, виданою старостою Мединського старостинського округу Галицької міської ради від 12.01.2023 № 10 підтверджено, що [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] /а с. 12/. Частиною 1 статті 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з частиною 4 статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у частині 2 статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Позивач є власником спірного житлового будинку, де зареєстрована відповідач, яка не є власником нерухомого майна. Предметом позову є визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом у зв`язку з не проживанням в ньому з 2019 року. Отже, на встановлені правовідносини поширюються норми статей 64, 156 ЖК України, статті 405 ЦК України. Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, тільки наявність перешкод у користуванні житлом з боку його власника унеможливлює визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Викладене узгоджується з постановою Верховного Суду № 621/795/17 від 27.12.2018). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. З огляду на викладене вище, суд вважає, що є правові підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved