Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту постійного проживання разом з спадкодавцем на момент відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно за заповітом, посилаючись на те, що 06 грудня 2012 року [PERSON] склав заповіт, в якому заповів позивачу належні йому земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,6052 га, 0,1032 га, та 0,8445 га. Заповіт складений 06.12.2012 року та посвідчений секретарем виконавчого комітету Банилово-Підгірнівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області та зареєстровано в реєстрі за №1-60. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом, яке знаходиться на території с.Банилів-Підгірний, Чернівецького району Чернівецької області та складається з земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,6052 га кадастровий номер 7324580500:03:002:0049, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 627951 від 21.11.2012 року; земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1032 га кадастровий номер 7324580500:02:005:0075, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 627950 від 21.11.2012 року; земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,8445 га кадастровий номер 7324580500:03:002:00599, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 627949 від 21.11.2012 року. Однак оригінали Державних актів на землю відсутні. Посилаючись на обставини викладені вище позивач просив встановити факт постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] та визнати за ним право власності на спадкове майно за заповітом на земельні ділянки площею 0,6052 га, 0,1032 га, та 0,8445 га для ведення особистого селянського господарства. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду направив письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, підтримав позовні вимоги та просив суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак до суду направив письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову. Визнання позову відповідачем, згідно вимог ч.3 і ч.4 ст.200 та ст.206 ЦПК України, є підставою для задоволення позову. При цьому суд знаходить, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що [PERSON] 06 грудня 2012 року склав заповіт, в якому заповів [PERSON] земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,6052 га, 0,1032 га, та 0,8445 га. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Банилово-Підгірнівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області та зареєстровано в реєстрі за №1-60. Заповіт не змінювався та не скасовувався (а.с.12). [INFO] [PERSON] помер. Факт його смерті підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.11). У позивача відсутні необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину правовстановлюючі документи, оскільки спадкодавець при житті втратив оригінали Державних актів на земельні ділянки, а у позивача наявні тільки копії Державних актів на земельні ділянки. Відповідач [PERSON] , будучи спадкоємцем за законом, спадщину за заповітом не прийняв та подав до суду відповідну заяву. Позивач після смерті спадкодавця в установлений законом шестимісячний строк, не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що прийняв спадщину так як постійно проживав із спадкодавцем. Спадкова справа не відкривалася. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від неї. Згідно ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] належали земельні ділянки: з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,6052 га кадастровий номер 7324580500:03:002:0049, що належала на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 627951 від 21.11.2012 року; з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1032 га кадастровий номер 7324580500:02:005:0075, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 627950 від 21.11.2012 року; з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,8445 га кадастровий номер 7324580500:03:002:00599, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 627949 від 21.11.2012 року. Оригінали Державних актів на землю втрачені. Підсумовуючи викладене і зважаючи на підтвердження в суді всіх зазначених обставин, визнання позову відповідачами, суд знаходить, що позовні вимоги щодо визнання права на спадкове майно за законом підлягають задоволенню. Крім того судом встановлено, що згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 27.01.2023 року за №123, [PERSON] постійно проживав з [PERSON] ( а.с.14). Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Будь-яких даних про те, що після смерті [PERSON] є спадкоємці у порядку, передбаченому нормами ЦК України, які би оспорювали право заявника на прийняття спадщини, до суду не надано. За таких обставин суд вважає, що необхідно встановити факт постійного проживання[PERSON] як спадкоємця разом із [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто смерті [PERSON] [INFO] . Згідно ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи, що законом не визначено іншого порядку встановлення вказаного юридичного факту, він має бути встановлений в судовому порядку. Задоволення вимог про встановлення юридичного факту має юридичне значення для позивача. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених ним та підтверджених документами. На підставі ст.ст. 1223, 1261, 1269, 1270 ЦК України, суд

Outcome: approved