Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

13.12.2022 року позивачка звернулася до суду із даною позовною заявою, в якій просила визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , посвідчений державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області за реєстровим №1-747 від 12.07.2017 року через помилку щодо мотивів правочину у порядку ч.1 ст.229 Цивільного кодексу України. Через помилку у написанні прізвищ відповідачки та дітей 15.12.2023 року позивачка надала суду відповідну позовну заяву із виправленнями, які не пов`язані із предметом чи підставами позову, яка є ідентичної до первинної позовної заяви за виключенням написання прізвищ відповідачки та дітей, на користь яких було відчужено об`єкт спору в справі (а.с.20-24). В обгрунтування позову було зазначено, що [INFO] помер син позивачки [PERSON] . Після поховальних процедур, отримавши смартфон сина, позивачка дізналася, що [PERSON] та [PERSON] не є її онуками та записи про їх народження та подальшу зміну прізвищ здійснені відповідачкою без згоди померлого сина. При цьому при укладанні оспорюваного правочину у 2017 році позивачка не знала про вказані факти, які стали їй відомі лише після смерті сина, а тому при ознайомленні із вказаними фактами, вона ніколи б не уклала вказаний договір, що і примушує її звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді від 29.12.2022 року було відкрито загальне позовне провадження, призначено перше судове засідання у підготовчому провадженні, визначено відповідачці законодавчо встановлений строк для подання відзиву, наданий позивачу строк для подання відповіді, а відповідачу заперечення у порядку статей 178-180 ЦПК України, залишено без розгляду клопотання позивачки про витребування доказів через відсутність аргументування необхідності їх витребування та порушення вимог ст.95 ЦПК України щодо завірення копій документів, оригінали яких у неї відсутні (а.с.27). Ухвалою суду від 26.01.2023 року на підставі клопотання позивачки та за ініціативою суду було витребувано відповідні документи для розгляду справи по суті з відповідних органів місцевого самоврядування та державних установ, встановлено кінцевий строк для подання відповідачкою відзиву, підготовче провадження відкладено (а.с.40). 30.01.2023 року від відповідачки в особі її представниці надійшов відзив з додатками, в якому сторона відповідача заперечували проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність вимог позивачки та відсутності доказів на підтвердження її вимог (а.с.43-66). Ухвалою суду від 08.02.2023 року на підставі заяви позивачки від 02.02.2023 року було виправлено дві описки в ухвалі суду від 26.01.2023 року про витребування доказів, яка згодом набула чинності (а.с.114). У судовому засіданні 20.02.2023 року представниця відповідачки відмовилася від проведення заявленої по справі експертизи на підставі власно написаної заяви, встановлено надходження усіх витребуваних судом документів, окрім спадкової справи після померлого [PERSON] , підготовче провадження протокольною ухвалою суду у зв`зку з цим відкладено (а.с.134). 01.03.2023 року у порядку ст.43 ЦПК України від представниці відповідачки надійшли додаткові пояснення щодо заявлених позовних вимог, відповідно до яких суду було вказано на встановлення факту батьківства померлого [PERSON] відносно дітей [PERSON] та [PERSON] із внесенням відповідних змін до актових записів про народження дітей на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 08.02.2023 року по справі №632/4/23, провадження №2/632/157/23, де позивачка була відповідачкою та позовні вимоги визнала (а.с.155-156), відсутність нормативного підтвердження заявлених вимог, визначення підставою позову саме мотиву, що не може бути підставою для визнання договору дарування недійсним (а.с.153-154). Після судового засідання 01.03.2023 року, у зв`язку із видаленням суду до нарадчої кімнати через закінчення робочого часу, ухвалою суду від 02.03.2023 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до слухання по суті, задоволено клопотання представниці відповідачки про допит 4 свідків та поставлення позивачці 3 питань у порядку ст.93 ЦПК України безпосередньо при розгляді справи по суті, відмовлено позивачці у особистій участі відповідачки у судовому засіданні, встановлено наявність в матеріалах справи усіх витребуваних ухвалою суду від 26.01.2023 року документів (а.с.161-162). У судовому засіданні 20.03.2023 року свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надали пояснення як близькі особи та сусіди по квартирі, що вони сім`ю позивачки та відповідачки знають давно, даних про те, що діти померлого [PERSON] були зареєстровані на вказане прізвище відповідачкою особисто не мають, щодо укладеного правочину у 2017 році даних не мають, оскільки усі вони вважали, що зміна місця проживання позивачки відбулася за згодою як позивачки, так і відповідачки з померлим [PERSON] , а деталі таких змін їм не відомі. Таким чином, суд вважає покази свідків такими, що не мають доказового значення для предмета спору та є поверхневими, а тому як доказ покази свідків не приймає. При усному опитуванні позивачки у порядку ст.93 ЦПК України за 3 питаннями, які були затвердженні для з`ясування ухвалою суду від 02.03.2023 року, [PERSON] , повідомила, що мешкає за адресою, вказаною як її у позовній заяві, у квартирі [ADDRESS] мешкає відповідачка та її онуки, яка там і зареєстровані, сама позивачка змінила місце проживання із вказаного житла на своє теперішнє у 2017 році після укладання оспорюваного правочину та через звільнення квартири [ADDRESS] після смерті її недієздатної сестри [PERSON] . Вказані факти відповідають обставинам на час подання як позовної заяви, так і відзиву на неї, а тому судом приймаються як підтверджуючі обставини, які прямого відношення до предмету спору не мають. У судовому засіданні при розгляді справи по суті позивачка повідомили, що між нею та відповідачкою особисті відносини погіршилися у середині жовтня 2022 року перед 40-денними роковинами після смерті [PERSON] у зв`язку з повідомленням відповідачкою позивачці, що [PERSON] та [PERSON] не є її рідними онуками, після чого з нею вказані особи та відповідачки перестали спілкуватися. Позивачка вважає, що обставини зазначені у позовній заяві мають пряме відношення до укладання оспорюваного договору, оскільки б якщо б позивачка знала б, що [PERSON] та [PERSON] мають такі прізвища не за згодою відповідачки та померлого сина [PERSON] , які лише з 2011 року перебували у шлюбі, то вона б ніколи не дала згоди на укладання вказаного договору, а склала б заповіт, де чітко визначила, кому вона залишить квартиру на випадок своєї смерті. Дії відповідачки вона бажала аморальними та такими, що призвели до введення її в оману у 2017 році, про що вона дізналася лише у жовтні 2022 року. Представниця відповідачки у судовому засіданні при розгляді справи по суті проти позову заперечували з мотивів, викладених у відзиві та у письмових поясненнях від 01.03.2023 року, вважала вимоги безпідставними як загалом, так і щодо кожного конкретного відповідача, враховуючи досягнення повноліття [PERSON] [INFO] , та відсутності вимог до померлого [PERSON] , щодо якого жодних вимог по суті заявлено не було, хоча він був учасником оспорюваного правочину. Вислухавши свідків, позивачку, представницю відповідачки, дослідивши позовну заяву, відзив, додаткові письмові пояснення сторони відповідачки, витребувані судом докази, рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 08.02.2023 року по справі №632/4/23, провадження №2/632/157/23, яке 17.03.2023 року набуло чинності, суд приходить до думки, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного. 12.07.2023 року був укладений договір дарування квартири [ADDRESS] , посвідчений державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області Мірошниченко О.М. та зареєстрований в реєстрі за №1-747, відповідно до якого позивачка подарувала померлому сину [PERSON] особисто та як законному представнику малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , вказану квартиру в рівних частках по 1/3 частці кожному (а.с.11-12). При укладанні договору нотаріусом було роз`яснено його повнолітній учасникам, якою була і позивачка по справі, усі істотні умови його укладання, виникнення права власності, відсутності між сторонами спорів та розбіжностей у розумінні деталей правочину (пункти 8-11 оспорюваного правочину). Жодних посилань на те, що вказаний договір здійснюється в інтересах малолітніх дітей як онуків позивачки вказаний договір не містить. Підставою його укладання був дозвіл виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області на його укладання, закріплений рішенням №118 від 26.06.2017 року з додатками, якими були заяви відповідачки та померлого [PERSON] (а.с.85-99). У вказаному рішенні жодних вказівок на те, що він укладається саме щодо онуків позивачки [PERSON] та [PERSON] не малося. [INFO] у м. Первомайський помер [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Первомайським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (актовий запис №854 віл 26.08.2022 року)(а.с.16). Після його смерті відкривалася спадщина, у склад якої входить у частині спірної квартири, належна померлому, спадкоємцями на частину якої є як позивачка та відповідачка безпосередньо, так і відповідачка як законний представник неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , а також вже повнолітній [PERSON] , який щодо частки спірної квартири спадкує у порядку ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України, оскільки від спадщини він не відмовився, не зважаючи на те, що він заяву про прийняття спадщини після померлого до нотаріуса не подавав. Вказані обставини підтверджуються копією спадкової справи №385/2022 до майна померлого [PERSON] , заведеною Первомайською Державною нотаріальною конторою 21.10.2022 року (а.с.136-151). Через наявність вказаного спору та іншої цивільної справи між сторонами у суді свідоцтво про право на спадщину державним нотаріусом не видавалося. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 08.02.2023 року, яке 17.03.2023 року набуло чинності, у цивільній справі №632/4/23, провадження №2/632/157/23 встановлений факт батьківства щодо [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , померлим [INFO] [PERSON] , внесено зміни у актові записи про народження вказаних осіб (а.с.169-170). Вказаним рішенням презюмується факт того, що [PERSON] та [PERSON] є рідними дітьми померлого та не зважаючи на факт набуття рішенням суду чинності 17.03.2023 року, вказаний факт, встановлений судом, стосується вказаних осіб з моменту їх народження. Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що вимоги відносно 1/3 частки квартири, яка належала померлому [PERSON] взагалі позивачкою у позовній заяві не визначалися, тобто не входили до предмету спору в даній справі, тому в цій частині підстав для їх розгляду немає, незважаючи на те, що позивачка просила визнати договір дарування недійсним загалом, що вказує на факт нерозуміння позивачкою об`єму заявлених вимог та доказів на підтвердження заявлених вимог. Відносно вимог щодо [PERSON] , то в цій частині суд зазначає, що під час судового розгляду вказана особа 25.01.2023 року набула повноліття. Суд неодноразово вказував позивачці, зокрема у судових засіданнях 20.02.2023 року та 01.03.2023 року на необхідності зміни позовних вимог та залучення до участі у справі [PERSON] як співвідповідача, однак жодних дій з цього приводу позивачка не зробила, а тому в цій частині суд окремо відмовляє позивачці у задоволенні позовних вимог не через безпідставність, а через не залучення [PERSON] до участі у справі як співвідповідача. Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Відповідно до постанови Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється у порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Згідно постанов Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі № 664/1893/17, та 12 серпня 2020 року у справі № 761/42332/17 пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до постанови Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 295/5066/19 визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Відносно вимог до відповідачки як законної представниці неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , то в цій частині суд зазначає, що не оспорювалося позивачкою при розгляді справи по суті, що нею оспорюється правочин саме з мотивів його укладання у 2017 році, тобто наявності інформації, отриманої після смерті сина, яка, на думку позивачки, не надала їй можливості укладання оспорюваного правочину, якщо б вона знала її раніше. Вказана позиція позивачки прямо суперечить вимогам матеріального права, оскільки вказує на те, що вона помилялася щодо мотивів укладання оспорюваного договору, що вказує для суду на безпідставність вимог позивачки в цій частині. Так, ч.1 ст.229 ЦК України встановлено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Крім цього, ані сам оспорюваний договір, ані згода органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області перед його укладанням не містять жодних посилань на те, що договір укладається щодо сина та онуків позивачки, що вказує, що його укладання не було пов`язано саме з родинними відносинами між позивачкою, її померлим сином та онуками [PERSON] та [PERSON] . Окремо суд зазначає, що він відхиляє усні посилання представниці відповідачки на застосування в даній справі строку позовної давності, передбаченого ст.728 ЦК України, про що нею було зазначено у судовому засіданні 22.03.2023 року, оскільки для його застосування суду, по-перше, суду повинна бути надана відповідна письмова заява з цього приводу, а, по-друге, таке застосування можливо виключно при визнанні заявлених позовних вимог, які, як вбачається з відзиву та додаткових письмових пояснень сторони відповідача, ними не визнавалися під час розгляду справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України через відмову у задоволенні позовних вимог судові витрати слід віднести на рахунок позивачки. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed