Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

У липні 2021 року позивач пред`явила через суд зазначений позов до [PERSON] на предмет захисту свого права власності на будинок [ADDRESS] з підстав того, що вона несе тягар обов`язків з утримання майна та оплати комунальних послуг з розрахунку на спільне проживання з нею відповідача [PERSON] , брата позивача, який зареєстрований у зазначеному будинку, однак понад десять років не проживає за даною адресою, його особистих речей у будинку не має, комунальні послуги відповідач не сплачує та взагалі будинком, як житловою площею не цікавиться, та не претендує на нього. При цьому, позивач не чинила перешкод у проживанні відповідача у зазначеному будинку, він у добровільному порядку виїхав з нього, тому позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 405, ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, просила визнати [PERSON] таким, який втратив право на користування будинком [ADDRESS] . З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 03 лютого 2023 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка. Відповідач свій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляв і про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином згідно з ст. ст. 131, 187 ч. 6 ЦПК України за останнім відомим суду підтвердженим зареєстрованим місцем його постійного проживання (перебування). В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та наполягали на задоволенні позовних вимог з наведених у позовній заяві підстав, погодившись на розгляд справи в заочному порядку, про що зазначили в судовому засіданні. Відповідач в судове засідання не з`явився і про причини своєї неявки не повідомив та про розгляд справи в його відсутність не клопотав, на підставі чого проведений заочний розгляд справи згідно з ст. ст. 280, 281 ЦПК України з урахуванням згоди позивача та її представника на це в судовому засіданні. Свідок [PERSON] , будучи допитаною під присягою, в судовому засіданні показала, що проживає в кв. [ADDRESS] з 1969 року, тобто, через паркан з домоволодінням [ADDRESS] , де мешкала [PERSON] з чоловіком, з якими вона та її сім`я дуже товаришували по-сусідськи, а в подальшому, приблизно з 1989 року до них з м. Жовті Води переїхав онук [PERSON] зі своїми батьками, який з ними проживав до свого одруження у 2004-2005 роках. Після того, як він з дружиною посварився, приблизно у 2007-2009 роках, приїхав до бабусі, однак був зовсім недовго і знову поїхав жити окремо. За життя [PERSON] , жалілася і сумувала, що [PERSON] навіть не телефонує, не то щоб хоч колись приїхати, не провідує ніколи, натомість з ними постійно проживала онука [PERSON] , якій бабуся подарувала будинок, та яка займалася доглядом і похованням бабусі, тоді як онук [PERSON] навіть на похорон не приїхав. Свідок [PERSON] , будучи допитаною судом під присягою, в судовому засіданні показала, що проживає з народження, тобто з 1970 року в кв.1 домоволодіння [ADDRESS] , тобто через паркан з домоволодінням [ADDRESS] , де мешкала сім`я [PERSON] . Потім, приблизно в 1989 році до них приїхав онук [PERSON] з батьками з м. Жовті Води, і вони разом росли, спілкувалися, ходили в гості один до одного додому. Коли [PERSON] одружився, приблизно у 2005 році, то поїхав жити до помешкання дружини і після цього вже до бабусі на постійне проживання не повертався. Лише коли пішов від дружини, десь у 2009 році, він повернувся, проте невдовзі поїхав, став мешкати з іншою жінкою, а до бабусі навіть не навідувався, з нею доглядала онука [PERSON] , якій врешті [PERSON] і подарувала будинок років два-три тому. Суд, заслухавши усні пояснення позивача та її представника, дослідивши зібрані докази, допитавши свідків, дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог з задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що на підставі договорів дарування, посвідчених приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. 09 квітня 2021 року, зареєстрованих в реєстрі під № 728, та № 731, житловий будинок та земельна ділянка площею 0,0680 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , подарований [PERSON] позивачу [PERSON] (а.с. 10, 11), та з цього часу позивач є власником зазначеного житлового будинку та земельної ділянки, що узгоджується з даними витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 251958436 та 3 251962057 від 09 квітня 2021 року (а.с. 8, 9). За даними довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур 05 грудня 2022 року під № 8196, в будинку [ADDRESS] , окрім позивача та її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , зареєстрований брат позивача [PERSON] , відомості про що повністю узгоджуються з даними Відділу формування та ведення Реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради за вих.№ 6/5-500 від 19 січня 2023 року, а також паспорту відповідача, де міститься відмітка з реєстрацією за зазначеною адресою (а.с. 12, 14). Також в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у будинку [ADDRESS] не користується жилим приміщенням зазначеного будинку та не проживає у ньому, про що свідчить акт про непроживання [PERSON] за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , складений 30 листопада 2022 року сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 38), щонайменше на час складення такого акту, оскільки в частині встановлення обставини за інші періоди такий акт до уваги прийнятий бути не може, з огляду на те, що таким документом фіксуються обставини на день його складення , а не за будь-які періоди минулого чи майбутнього. Разом з тим, фактичні обставини непроживання і відсутність речей відповідача у будинку відповідача понад 10 років, тобто щонайменше з 2012 року, підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , допитані судом під присягою, показання яких суд оцінює як належні, допустимі, достовірні та достатні, з огляду на послідовність, логічність та відсутність протиріч у показаннях свідків, а також зважаючи на обставини постійного проживання останніх в суміжному від паркану позивачки домоволодінні з 1969 року, обізнаність з усіма життєвими обставинами членів родини сусідів в силу постійного спілкування, частого перебування по-сусідськи в будинку Мішковичів, та показання цих свідків повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи та письмовими доказами. Оскільки іншого відповідачем не доведено, то за встановлених судом обставин підстави для користування спірним житловим приміщення у будинку [ADDRESS] згідно з ч. 3 ст. 810 ЦК України і ст. 158 ЖК УРСР на умовах договору у відповідача відсутні, а тому належить визнати, що мало місце користування житлом не зобов`язальне позадоговірне, а на обмеженому речовому праві особистого сервітуту з листопада 2019 року відповідно до ст. 405 ЦК України з наслідками, передбаченими ч. 4 ст. 156 і ст. ст. 157, 162 ЖК УРСР. Відтак, оскільки відповідач відсутній у спірному будинку позивача з часу набуття нею права власності на нього, тобто, з 09 квітня 2021 року, житловим приміщенням не користується, хоч об`єктивно має таку можливість, то суд дійшов висновку, що сервітут ним не використовується без поважних причин більше строку його збереження за особою, на підставі чого згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України сервітут відповідача припинився, а відповідача по суду належить визнати таким, який втратив право користування спірним житловим приміщенням у зазначеній квартирі відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 406 ЦК України внаслідок задавненості користування. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, у спосіб, визначений законами України, а тому відповідно до ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» ухвалене судом у цій справі рішення є достатньою підставою для зняття з реєстрації місця проживання відповідача за заявою позивача. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати належить покласти на відповідача.

Outcome: approved