Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

Виклад позиції позивача, відповідачів, третіх осіб. Процесуальні дії. Позивач звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з вказаною позовною заявою та просить визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,0460 га, кадастровий номер 5910136600:23:031:0034, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 2014303059101, укладений 26 жовтня 2020 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Лермонтовою Н.М. за номером 2027, припинивши право власності [PERSON] на цей об`єкт, скасувавши у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 26 жовтня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0460 га, кадастровий номер 5910136600:23:031:0034, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 2189568759101, укладений 26 жовтня 2020 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Лермонтовою Н.М. за номером 2029, припинивши право власності [PERSON] на цей об`єкт, скасувавши у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0460 га, кадастровий номер 5910136600:23:031:0034, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 26 жовтня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] . Позовну заяву мотивує тим, що позивач є власником 54/200 частин будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З моменту відкриття спадщини після смерті її батька її братові - [PERSON] , який вступив у спадщину, але ще не отримав свідоцтво про право на спадщину, також належать 54/200 частин будинку. Про це зазначено у виданому на її ім`я Свідоцтві про право на спадщину. Інші 46/100 частин зазначеного будинку, розташованого на земельній ділянці, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 5910136600:23:031:0001, належали на праві власності відповідачці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 24 травня 2004 року. [PERSON] поділ будинку між ними не проводився, фактично вони користувалися відокремленими, кожен своєю частиною будинку, маємо окремі входи, й, відповідно, користувалися земельною ділянкою - за порядком, який склався роками, а також господарськими спорудами. Окрім інших господарських споруд, користувалася гаражем з оглядовою ямою літ. «М», який був зведений її батьком, що підтверджується матеріалами БТІ, зокрема з акту поточних змін, копію якого додаю, вбачається, що [PERSON] (її батьком) збудований гараж, літера «М». Крім того, у матеріалах інвентаризаційної справи, яка знаходиться в МБТІ м. Суми, на аркуші 47,48, знаходяться довідка-характеристика та розрахунок часток та перелік приміщень та будівель, які відчужувались її дідом і кінцевим власником яких була відповідачка [PERSON] . Визначена її частка у розмірі 46/100 й на цю частку виділялись певні приміщення, в переліку яких був відсутній гараж «М». Гараж з оглядовою ямою літ. «М» є частиною мого будинковолодіння, він прибудований її батьками у вигляді тристінки до належної їй частини успадкованого житлового будинку, він підключений до її мережі електропостачання. З моменту його зведення й до сьогодні, більше 20 років, гаражем користувалася виключно їхня сім`я. У неї знаходяться ключі від гаража, у гаражі знаходиться належне особисте майно. Гараж огороджений парканом, має ворота. Територіально він ніяким чином не відноситься до території [PERSON] . Остання має свою, відокремлену територію, на якій знаходяться належні їй будівлі та споруди, у неї окремий заїзд на територію її двору, з іншої сторони будинковолодіння. У 2019 році [PERSON] , переслідуючи мету відчуження належних їй 46/100 частин будинку, не поставивши позивача до відому, звернулась до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до позивача про припинення права спільної часткової власності на житловий будинок та господарські споруди за адресою: [ADDRESS] . 14 листопада 2019 Ковпаківським районним судом м. Суми, без її відома і без її участі ухвалено рішення у справі № 592/14759/19, яким задоволені позовні вимоги [PERSON] Припинено право спільної часткової власності на житловий будинок та господарські споруди за адресою: [ADDRESS] . Виділено [PERSON] в житловому будинку літ. «А-1»: житлова 2-5 площею 9,1 M2; житлова 2-6 площею 13,4 M2; в житловій прибудові літ. «А 1 -1»: коридор 2-1 площею 5,8 M2; кухня 2-7 площею 9,6м2; в тамбурі літ. «а4»: коридор 2-2 площею 5,6 M2, прибудова літ. «а7»: санвузол 2-3 площею 7,4 M2; В тамбурі літ. «аб» з ганком: тамбур «Ш» площею 3,3 M2 (загальна площа 54,2 M2., житлова 22,5 M2); літні кухні літ. «Г1» та «К», прибудова літ «кі», вбиральня літ. «Д», погріб літ. «Е» з входом, сарай літ. «Ж», гараж з оглядовою ямою літ. «М», навіс літ. «С» та «Р», ворота №4 та №8, ворота з хвірткою №3, огорожа №6. Виділено [PERSON] приміщення житлового будинку літ.А-1: житлова кімната 1-3 площею 26,6 M2. В приміщенні житлової прибудови літ. А1-1: житлова кімната 1-2 площею 12,6м2. В приміщенні прибудови літ. «аі»: кухня 1-1 площею 7,5 M2. В приміщенні тамбуру літ. «а5»: тамбур «IV» площею 2,7м2. Господарські споруди: ганок, погріб літ. «п/г»; кухня літ. «Г», тамбур літ. «г»; убиральня лт. «З», сарай літ. «И»; сарай літ. «О»; сарай літ. «П»; хвіртка №1, огорожа №2, огорожа №5, огорожа №7. Ухвалою Ковпаківського районного суду від 02 грудня 2019 виправлена описка у рішенні суду від 14.11.2019, зазначений вірно номер домоволодіння [ADDRESS] , замість [ADDRESS] . Зазначеним судовим рішенням виділений [PERSON] гараж з оглядовою ямою літ. «М», який ніколи їй не належав, що вона визнала в суді апеляційної інстанції. Цим рішенням суд позбавив права власності її брата на належні йому 56/200 частин будинку, не залучивши його до участі у справі, не виділивши на його частину нерухоме майно. Після набранням законної сили даним рішенням, 17 лютого 2020, [PERSON] звернулася до суду з черговим позовом до Сумської міської ради, третя особа- [PERSON] про припинення спільної часткової власності на земельну ділянку шляхом поділу, обґрунтовуючи вимоги наявністю рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 листопада 2019 року про припинення права спільної часткової власності та виділення в натурі приміщення в житловому будинку, господарських спорудах. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 листопада 2019 року припинено право спільної часткової власності та виділено в натурі приміщення в житловому будинку, господарських спорудах за вищевказаною адресою. В подальшому 28 січня 2020 року на підставі наказу Управління архітектури та містобудування СМР № 11-а від 14 січня 2020 року присвоєна адресу: [ADDRESS] . Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 липня 2020 року №592/2181/20 позов [PERSON] про припинення спільної часткової власності на земельну ділянку шляхом поділу задоволено. Припинено спільну часткову власність на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом поділу згідно варіанту поділу, визначеному в технічній документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, що перебуває у приватній власності [PERSON] , в якому визначена площа та конфігурація земельної ділянки розміром 0,0460 га за [PERSON] та 0,0540 га за Сумською міською радою. Про подачу до суду позовів, про існування судових рішень їй не було відомо. Зазначеними рішеннями порушені її та її брата [PERSON] права як співвласників. Ковпаківський суд провів розподіл будинковолодіння та земельної ділянки таким чином, що [PERSON] був виділений у власність гараж з оглядовою ямою, й, відповідно, земельна ділянка під гаражем та прилегла до нього земельна ділянка, поділ земельної ділянки здійснений без врахування встановленого роками фактичного порядку користування земельними ділянками на підставі скасованого судового рішення. За результатами розгляду поданих апеляційних скарг Сумський апеляційний суд Постановами від 26.01.2021 та від 27.01.2021 скасував рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.11.2019 у справі №592/14759/19 та рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 липня 2020 року у справі №592/2181/20, й ухвалив нові постанови про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] про припинення спільної часткової власності і про поділ будинку і земельної ділянки. На підставі рішення Ковпаківського районного суду від 14 листопада 2019 у справі № 592/14759/19 та на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 липня 2020 року у справі №592/2181/20 [PERSON] зареєструвала право власності на об`єкти нерухомості - будинок та земельну ділянку, а 26 жовтня 2020 [PERSON] уклала з відповідачкою у справі [PERSON] договори купівлі-продажу, які посвідчені приватним нотаріусом Лермонтовою Н.М. Відповідно до договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2020 продавець [PERSON] передала, а покупець [PERSON] прийняла у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,0460 га, кадастровий номер 5910136600:23:031:0034. На вказаній земельній ділянці знаходяться: літ. «А-1» - житловий будинок, гіпсоблоки обкладені цеглою житловою площею 22,5 кв.м., загальною площею 54,2 кв.м., літ. «А1-1» - прибудова, літ. «а4» - тамбур, літ. «а6» - тамбур з ганком, літ. «а7» - прибудова літ. «Г1» - літня кухня, літ. «Д» - вбиральня, літ. «Ж» - сарай, літ. «К» - літня кухня, літ. «к1» - прибудова, літ. «Е» - потреб з входом, літ. «М» - гараж з оглядовою ямою, літ. «Р» - навіс, літ. «С» - навіс, №3 - ворота з хвірткою, №4 - ворота, №6 - огорожа, №8 - ворота. Відповідно до договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2020 продавець [PERSON] передала, а покупець [PERSON] прийняла у власність земельну ділянку загальною площею 0, 0460 га, кадастровий номер 5910136600:23:031:0034, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Укладені договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки є недійсним, оскільки продавець [PERSON] не являлась належним власником об`єктів відчуження. Рішення судів, на підставі яких вона зареєструвала своє право власності, скасовані. Наслідком скасування судових рішень є приведення сторін в попередній стан - перехід будинку і земельної ділянки у спільну часткову власність, без реального їх поділу. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.04.2021 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу усунути зазначені недоліки. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.06.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 07.07.2021 від представника третьої особи Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» надійшли заперечення, відповідно до яких просить розглядати справу за відсутності представника, у прийнятті рішення покладаються на розсуд суду. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.08.2021 зупинено провадження у справі до закінчення касаційного провадження по справі № 592/14759/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Сумська міська рада про виділ в натурі частки із спільного майна. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.05.2022 поновлено провадження у справі. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.09.2022 заяву судді Ковпаківського районного суду м. Суми Алфьорова А.М. про самовідвід задоволено. Цивільну справу № 592/4541/21, провадження № 2/592/358/22 передано до канцелярії суду для визначення судді відповідно до положень ст. 14 ЦПК України. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2022 цивільну справу передано на розгляд судді Ковпаківського районного суду м. Суми Литовченко О.В. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.10.2022 прийнято до свого провадження справу та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. 16.11.2022 від представника відповідача [PERSON] адвоката Сергєєвої С.А. надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що [PERSON] не визнає позовні вимоги у повному обсязі. Зазначила, що на час укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки правовстановлюючі документи на зазначені об`єкти нерухомості були дійсні, посвідчені відповідно до вимог, встановлених законом, нотаріально. [PERSON] відповідно до укладених договорів сплатила обумовлену суму за придбані об`єкти нерухомості. Право власності на придбані об`єкти [PERSON] зареєстровані у встановленому порядку. Позивач вважає, що оспорюваними договорами вона позбулася спадкового майна - гаражу з оглядовою ямою та земельної ділянки. [PERSON] вважає, що оспорювані договори можуть бути визнані недійсними в частині відчуження гаражу з оглядовою ямою та земельної ділянки. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.02.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Позиції учасників судового провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Дубровна В.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник адвокат Сергєєва С.А. просили відмовити у задоволенні позовних вимог. У судове засіданні відповідач [PERSON] не з`явилася, належним чином повідмолена про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила. Треті особи у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Надали письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Фактичні обставини, встановлені судом. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст . 78 ЦПК України). Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який набрав законної сили. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення для справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Судом встановлено. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.11.2019 по справі №592/14759/19 (провадження №2/592/4537/19), позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Сумська міська рада про виділ в натурі частки із спільного майна задоволено. Припинено право спільної часткової власності на житловий будинок та господарські споруди за адресою: [ADDRESS] . Виділено [PERSON] в житловому будинку літ. «А-1»: житлова 2-5 площею 9,1 м2; житлова 2-6 площею 13,4 м2; в житловій прибудові літ. «А1-1»: коридор 2-1 площею 5,8 м2; кухня 2-7 площею 9,6м2; в тамбурі літ. «а4»: коридор 2-2 площею 5,6 м2, прибудова літ. «а7»: санвузол 2-3 площею 7,4 м2; в тамбурі літ. «а6» з ганком: тамбур «Ш» площею 3,3 м2 (загальна площа 54,2 м2., житлова 22,5 м2); літні кухні літ. «Г1» та «К», прибудова літ «к1», вбиральня літ. «Д», погріб літ. «Е» з входом, сарай літ. «Ж», гараж з оглядовою ямою літ. «М», навіс літ. «С» та «Р», ворота №4 та №8, ворота з хвірткою №3, огорожа №6. Виділено [PERSON] приміщення житлового будинку літ.А-1: житлова кімната 1-3 площею 26,6 м2. В приміщенні житлової прибудови літ. А1-1: житлова кімната 1-2 площею 12,6м2. В приміщенні прибудови літ. «а1»: кухня 1-1 площею 7,5 м2. В приміщенні тамбуру літ. «а5»: тамбур «IV» площею 2,7м2. Господарські споруди: ганок, погріб літ. «п/г»; кухня літ. «Г», тамбур літ. «г»; убиральня лт. «З», сарай літ. «И»; сарай літ. «О»; сарай літ. «П»; хвіртка №1, огорожа №2, огорожа №5, огорожа №7. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.12.2019 по справі №592/14759/19 (провадження №2/592/4537/19), виправлено описку у рішенні Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.11.2019 р. у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Сумська міська рада про виділ в натурі частки із спільного майна, зазначивши вірно номер домоволодіння [ADDRESS] замість [ADDRESS] ». Постановою Сумського апеляційного суду від 26.01.2021 по справі №592/14759/19 (провадження №22-ц/816/119/21), апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 листопада 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Сумська міська рада про виділ в натурі частки із спільного майна, відмовлено. Постановою Верховного суду від 23.02.2022 по справі №592/14759/19 касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Постанову Сумського апеляційного суду від 26 січня 2021 року залишено без змін. Поновлено дію постанови Сумського апеляційного суду від 26 січня 2021 року. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28.07.2020 по справі №592/2181/20 (провадженняя №2/592/1338/20) позов [PERSON] про припинення спільної часткової власності на земельну ділянку шляхом поділу задоволено. Припинено спільну часткову власність на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом поділу згідно варіанту поділу, визначеному в технічній документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, що перебуває у приватній власності [PERSON] , в якому визначена площа та конфігурація земельної ділянки розміром 0,0460 га за [PERSON] та 0,0540 га за Сумською міською радою. Постановою Сумського апеляційного суду від 27.01.2021 по справі №592/2181/20 (провадженняя №22-ц/816/150/21) апеляційні скарги [PERSON] та [PERSON] задоволено повністю. Скасовано рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 липня 2020 року та прийнято постанову. Відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Сумської міської ради, третя особа - [PERSON] про припинення спільної часткової власності на земельну ділянку шляхом поділу. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом Серія ННР №506142 від 06.02.2019, спадкоємцями зазначеного у свідоцтві майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його донька [PERSON] на 1/2 частку, у тому числі з урахуванням 1/6 частки від якої відмовилася мати - [PERSON] , та [PERSON] на 1/2 частку, у тому числі з урахуванням 1/6 частки від якої відмовилася мати [PERSON] . Спадщина на яку в указаній частці видано свідоцтво, складається з 54/100 часток житлового будинку під номером [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину за законом на 54/200 частки житлового будинку видано [PERSON] , інше на 54/200 частки житлового будинку не видано. Відповідно до договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2020 продавець [PERSON] передала, а покупець [PERSON] прийняла у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,0460 га, кадастровий номер 5910136600:23:031:0034. На вказаній земельній ділянці знаходяться: літ. «А-1» - житловий будинок, гіпсоблоки обкладені цеглою житловою площею 22,5 кв.м., загальною площею 54,2 кв.м., літ. «А1-1» - прибудова, літ. «а4» - тамбур, літ. «а6» - тамбур з ганком, літ. «а7» - прибудова літ. «Г1» - літня кухня, літ. «Д» - вбиральня, літ. «Ж» - сарай, літ. «К» - літня кухня, літ. «к1» - прибудова, літ. «Е» - потреб з входом, літ. «М» - гараж з оглядовою ямою, літ. «Р» - навіс, літ. «С» - навіс, №3 - ворота з хвірткою, №4 - ворота, №6 - огорожа, №8 - ворота. У п. 2 Договору зазначено, що відчужуваний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Краснощок Л.М. 24.05.2004 за р/н 1578, зареєстрованого в КП «Сумське міське БТІ» 03.06.2004 за р/н 5483, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, сформованого КП «Сумське міське БТІ» 03.06.2004 за р/н 3753934, та рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.11.2019. У п. 5 договору визначено, що за свідченням продавця відчужуваний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на момент укладення цього договору ним нікому іншому не проданий не подарований, іншим способом не відчужений, під заставою, забороною (арештом) не перебуває, податковій заставі не перебуває, що підтверджується витягами з державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави від 26.10.2020; судового спору щодо нього, а також прав третіх осіб, яку межах так і за межами України, не має. Згідно п. 10 Договору, продавець стверджує, що відчужуваний житловий будинок є її особистою приватною власністю, оскільки на момент набуття права власності на житловий будинок в шлюбі не перебувала, осіб, які могли поставити питання про визнання за ними права власності на житловий будинок, у тому числі відповідно до ст.ст. 65, 74, 97 Сімейного кодексу України - відсутні. Вона є повноважним власником житлового будинку і має усі права щодо вільного розпорядження ним. Також продавець стверджує, що від покупця не приховано обставин, які мають істотне значення для цього договору. Відповідно до договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2020 продавець [PERSON] передала, а покупець [PERSON] прийняла у власність земельну ділянку загальною площею 0,0460 га, кадастровий номер 5910136600:23:031:0034, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови. Відповідно до п. 2 вказаного договору земельна ділянка належить продавцю на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 298737, виданого Сумською міською радою Сумської області 05.10.2011, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №591010001001162 та рішення Ковпаківського районного суду м. Суми про припинення спільної часткової власності на земельну ділянку шляхом поділу від 28.07.2020. Згідно п. 6 продавець передала у власність, а покупець прийняла у власність по даному договору земельну ділянку вільну від будь-яких майнових прав та претензій третіх осіб, про яких в момент підписання договору сторони не могли не знати. Від покупця не приховано обставин, які мають істотне значення для цього договору. Щодо земельної ділянки відсутні судові спори; внаслідок продажу земельної ділянки не буде порушено прав та законних інтересів третіх осіб. Згідно п. 9 Договору, продавець стверджує, що відчужувана земельна ділянка є її особистою приватною власністю, оскільки на момент набуття права власності на неї в шлюбі не перебувала, осіб, які могли поставити питання про визнання за ними права власності на земельну ділянку, у тому числі відповідно до ст.ст. 65, 74, 97 Сімейного кодексу України - відсутні. Вона є повноважним власником земельної ділянки і має усі права щодо вільного розпорядження нею. Також продавець стверджує, що від покупця не приховано обставин, які мають істотне значення для цього договору. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин 1,2 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена. Аналіз змісту частини третьої статті 215 ЦК України свідчить про те, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї, визначено: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальній, інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів». Пунктом 38 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) Суд повторює, що стаття 1 Першого протоколу, по суті, гарантує право власності і містить три окремі норми: перша норма, що сформульована у першому реченні частини першої та має загальний характер, проголошує^ принцип мирного володіння своїм майном; друга, що міститься в другому реченні частини першої цієї статті, стосується позбавлення особи її майна і певним чином це обумовлює; третя норма, зазначена в частині другій, стосується, зокрема, права держави регулювати питання користування майном. Однак ці три норми не можна розглядати як «окремі», тобто не пов`язані між собою: друга і третя норми стосуються певних випадків втручання у право на мирне володіння майном і, отже, мають тлумачитись у світлі загального принципу, проголошеного першою нормою (пункт 106 рішення Європейського суду з прав людини від 08.07.1986, серія А, № 102 «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства» (Lithgow and Others v. the United Kingdom). Суд погоджується з твердженням позивача [PERSON] - вона є заінтересованою особою, має конкретний майновий інтерес в оспорюваних договорах, що визначається тим, що, її законні інтереси порушені договорами, оскільки внаслідок їх укладення вона позбулася спадкового майна - гаражу з оглядовою ямою та земельної ділянки, також у результаті визнання договорів недійсними її майнові інтереси будуть відновлені, буде співвласником 56/200 частин будинковолодіння, в склад якого входить гараж з оглядовою ямою та користувачем земельної ділянки. За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання недійсним договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки обґрунтованими, оскільки відповідач [PERSON] не являлась належним власником об`єктів відчуження. Рішення судів, на підставі яких було зареєстровано право власності скасовані. Через скасування рішень суду, наслідком є приведення сторін в попередній стан, а саме - перехід будинку та земельної ділянки у спільну часткову власність всіх співвласників, без реального їх розподілу. Відповідно пп. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Відповідно п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. У зв`язку з викладеним, для захисту порушеного права, також підлягає скасуванню у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності відповідача [PERSON] , яке виникло на підставі визнаних судом недійсних договорів купівлі продажу, з одночасним припиненням речових прав на нерухоме майно. Таким чином позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Щодо ненадання судом оцінки кожному аргументу сторін, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судові витрати. Пунктом 12 статті 2 ЦПК України встановлено, що одним з основних принципів цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України встановити [PERSON] п`ятиденний строк після ухвалення рішення для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат, згідно заявленого клопотання.

Outcome: approved