Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

І. Короткий зміст клопотання. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.03.2023 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною\~власністю подружжя та визнання права власності на частку в майні - задоволено. У судовому засіданні представником позивача до закінчення судових дебатів було заявлено про продовження строку подання доказів сплати судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Оскільки питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішено, просить суд винести додаткове рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8492,00 грн. ІІ. Процедура та позиції сторін. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.03.2023 заяву про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі 274/6280/22 передано судді Большаковій Т.Б. Сторони в судове засідання не з`явилися про день, час і місце розгляду повідомлені належним чином. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд заяви про винесення додаткового рішення за відсутності учасників провадження, які належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосування Згідно з п. 3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно достатті 137 ЦПК України,за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду. Судом встановлено, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.03.2023 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною\~власністю подружжя та визнання права власності на частку в майні - задоволено. Визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя квартиру загальною площею 79,2 кв.м., житловою площею 42,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири загальною площею 79,2 кв.м., житловою площею 42,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2223,20 грн. Повернуто з державного бюджету на користь [PERSON] сплачений на підставі квитанції №39324062 від 02.11.2022 судовий збір у розмірі 2223,20 грн. Враховуючи, що представник позивача у передбачений ч.8 ст. 141 ЦПК України строк направив до суду докази понесення позивачем судових витрат, а також те, що під час ухвалення рішення у справі судом не вирішено питання про розподіл судових витрат, суд вважає наявними підстави для ухвалення додаткового рішення у справі. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з\~пункту 4\~частини 1статті\~1\~Закону України\~від 05\~липня 2012\~року №\~5076-VI\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність»(далі\~-\~Закон №\~5076-VI),\~договір про\~надання правової\~допомоги -\~домовленість,\~за якою\~одна сторона\~(адвокат,\~адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини 1статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно достатті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З матеріалів справи вбачається, що позивачу надавалась правнича допомога адвокатом Романюк О.В., яка здійснює свою діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЖТ № 001058 від 23.04.2019, виданого Радою адвокатів Житомирської області та представляла інтереси позивача за договором про надання правової допомоги від 02.09.2022 за №14/22 Представником позивача було заявлено про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8492 грн. На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу заявником подано договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 02.09.2022 за №14/22; ордер про надання правничої (правової) допомоги серії АМ №1039110, 02.09.2022 року, актом надання послуг № 01 від 31.10.2022, рахунком на оплату № 011 від 31.10.2022, актом надання послуг №01 від 31.01.2023, рахунком на оплату №001 від 31.01.2023, актом надання послуг №02 від 06.03.2023, рахунком на оплату №002 від 06.03.2023 та відповідні платіжні інструкції про оплату наданих послуг. Відповідно до пункту 4.1 Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги за №14/22 вартість послуг Адвокатського бюро вищзначена у додатку 1 до договору, який узгоджується сторонами під час укладення договору. Згідно договору про надання правничої допомоги №14/22 від 02.09.2022 [PERSON] отримала наступні види правничої допомоги та понесла відповідні витрати, оплативши надані послуги: підготовка позовної заяви з додатками 4550,00 грн; участь в судовому засіданні 31.01.2023 - 1300,00 грн; участь в судовому засіданні 06.03.2023 - 1300,00 грн; підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу з додатками та направлення її відповідачу - 1342 грн. А всього вартість наданих послуг становить 8492,00 грн. Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, з аналізу наведених норм законодавства встановлено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленомузакономпорядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду № 810/3213/16 від 04 серпня 2020 року, № 640/15803/19 від 05 серпня 2020 року. У постанові від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З урахування вищевикладеного, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial