Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 09.09.2017 року, від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , на даний час сімейні відносини припинені, через відсутність спільних інтересів, наявність різних поглядів на життя. Позивач стверджує, що ведення спільного господарства, шлюбні відносини повністю припинені з 2020 року. Позивач вважає, що примирення в сім`ї неможливе, а тому просить розірвати шлюб з [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належно, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила не надавати строку для примирення, судові витрати просила залишити за собою. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву про визнання позову та просив розглядати справу за його відсутності, строку для примирення не надавати. Відповідно до положення ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 09.09.2017 року у Білоцерківському міськрайонному відділі ДРАЦС ГТУЮ у Київській області сторони зареєстрували шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (серія [NUMBER] ), актовий запис №1300 (а.с.8) Встановлено, що сторони по даній справі є батьками малолітньої [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (серія [NUMBER] від 12.09.2018 року (а.с. 9). Зі змісту позовної заяви слідує, що сторони в 2020 році припинили шлюбні відносини, проживають окремо, фактично шлюбних відносин між сторонами не існує. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 1 СК України, завданням Сімейного кодексу України є зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб. Відповідно до ч. 2 п. 3 ст. 1 цього Кодексу, завданням Сімейного кодексу України є побудова сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію сторін щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить їх інтересам. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Позивач просила залишити судові витрати за собою. Позивач просила не змінювати прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved