Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

01 березня 2023 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач вказала, що 23 червня 2012 року між нею та [PERSON] зареєстрований шлюб. Сторони мають одну спільну неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем. На цей час через різні погляди на життя та відсутність взаєморозуміння, шлюбні відносини між сторонами припинились. Відновлювати шлюбні стосунки позивач не бажає, в зв`язку із чим прохає суд розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON] . Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03 березня 2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач,\~ [PERSON] та її представник, адвокат Симоненко Т. В, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, однак останній подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника. Відповідач, [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що 23 червня 2012 року у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 91 (а.с. 6). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). На цей час спір щодо місця проживання дитини відсутній. Статтями 51 Конституції України та 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки, чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має суттєве значення. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами статтей 110, 114 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони фактично припинили шлюбні стосунки, постійно проживають окремо та відновлювати їх позивач не має наміру. У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді подружжя, а позивач не бажає продовжувати шлюбні стосунки, тому збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням думки позивача, вважаю, що після розірвання шлюбу її необхідно надалі іменувати прізвищем [PERSON] .

Outcome: approved