Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення ним 23 років. У подальшому, ухвалою суду від 08.02.2023 року судом залучено до участі в справі в якості третьої особи [PERSON] (далі - третя особа). Свої вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народилися сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з батьком. Не зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дітей відповідач коштів на утримання синів не надає, при цьому, повнолітній син продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, що змушує позивача звернутись до суду з даним позовом. У судове засідання позивач та третя особа не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, у якій вказали що підтримують позов та просять його задовольнити, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, конверт із судовою повісткою повернувся без вручення із зазначенням працівника поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання». Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» №12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (ч. 4 ст. 130 ЦПК України). Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як передбачено ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.11.2022 року було відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18.08.2021 року (справа №381/1439/21), яке набрало законної сили 20.09.2021 року (а.с. 10). Як вбачається із свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є [PERSON] до [PERSON] (а.с. 8-9). Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18.02.2022 року (справа №381/2825/21), яка набрала законної сили, затверджено мирову угоду від 18 лютого 2022 року, укладену між [PERSON] та [PERSON] , за змістом якої малолітній син [PERSON] , проживає у будинку, де зареєстровані батьки дитини по [ADDRESS] , а батько дитини не заперечує щодо короткострокового проживання сина з матір`ю в іншому житловому помешканні, з урахуванням інтересів та думки дитини, його стану здоров`я (а.с. 13-14). У відповідності до довідки Приватного закладу вищої освіти «Київський міжнародний університет» від 15.09.2022 року №006, [PERSON] є студентом 3 курсу (спеціальність 122 Комп`ютерні науки, галузь знань 12 «Інформаційні технології») факультет інформаційних технологій (денна форма навчання). Навчання здійснюється на контрактній основі, стипендія не нараховується. Термін навчання з 01.09.2022 року по 30.06.2024 року (а.с. 18). Згідно договору про надання платних освітніх послуг №012/22, а саме, п. 3.1., вартість освітніх послуг за освітньою програмою за один навчальний рік становить 17 200,00 грн. (а.с. 17). У вказаному договорі адреса місця проживання [PERSON] вказана як [ADDRESS] , тобто за місцем проживання його батька [PERSON] , де, у відповідності до довідки від 19.09.2022 року №495 [PERSON] не проживає з січня 2021 року (а.с. 19). Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України , якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України). Згідно із ч. 1 ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При визначенні розміру аліментів, судом враховано вимоги ст. 182 СК України, а також приписи ст. 180 СК України. Так, з вище перелічених норм закону вбачається, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та повнолітню дитину, яка продовжує навчання, і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, до 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього та неповнолітнього сина по 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) матері. У такому разі з відповідача будуть стягуватись аліменти на двох дітей у розмірі, що становить 1/2 частки доходу, тобто у більшому розмірі, ніж закріплено законом, що призведе до порушення її прав. Виходячи з наведеного, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати неповнолітню дитину, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі - 1/6 частини усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 31 жовтня 2022 року, до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму і не більше 10-ти прожиткових мінімумів для дитини відповідно віку. Крім того, беручи до уваги можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує допомоги, так як відповідач є особою працездатного віку, з неї на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, у розмірі - 1/6 частини усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 31 жовтня 2022 року до 30.06.2024 року, тобто до закінчення сином навчання. Суд також вважає, що такий розмір аліментів є виправданий дійсними потребами дітей і не призведе до порушення прав відповідача. Таким чином, позовні вимоги підлягаючи частковому задоволенню. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1 984,00 грн. (992,40 грн.*2).

Outcome: partial