Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

13 березня 2014 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого посилалося на те, що 27 липня 2012 року між Банком і відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № R53100307283В, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 41 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 34,5% річних, зі строком повернення до 27 липня 2015 року. Позивач зазначив, що Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором. У свою чергу відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на нього обов`язки перед Банком не виконав, порушив умови кредитного договору, в зв`язку з чим станом на 09 січня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 96 880,90 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 41 000,00 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 01.08.2012 року по 08.01.2014 року в сумі 19 538,06 грн.; пені за період з 10.01.2013 року по 09.01.2014 року в сумі 36 342,84 грн. Зазначену суму заборгованості, а також судові витрати в розмірі 968,81 грн. позивач просив стягнути з відповідача на його користь. Ухвалою суду від 04 квітня 2014 року відкрите провадження у справі. Заочним рішенням суду від 15 серпня 2014 року позовні вимоги ПАТ «ВТБ Банк» задоволено, з відповідача [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № R53100307283Ввід 27 липня 2012 року, яка утворилася станом на 09 січня 2014 року в розмірі 96 880,90 грн.,що складається з наступного: заборгованості за кредитом - 41 000,00 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 19 538,06 грн.; пені за період з 10.01.2013 року по 09.01.2014 року - 36 342,84 грн. 15 лютого 2019 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, в обґрунтування якої позовні вимоги не визнав, зокрема просив поновити йому строк на подання даної заяви та скасувати заочне рішення суду. Ухвалою суду від 31 липня 2019 року відповідачу [PERSON] поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення; заочне рішення суду від 15 серпня 2014 року скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 11 березня 2020 року до участі у справі в якості правонаступника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВТБ Банк» залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс». Ухвалою суду від 05 січня 2022 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті. Таким чином, судом розглядались вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в той же час звернувся до суду з відзивом, згідно якого вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на те, що вимоги необґрунтовані та належними доказами не підтверджені. Наголошує на тому, що він не підписував, не укладав будь-яких кредитних договорів з ТОВ «ВТБ Банк», а також не отримував у даному Банку відповідних карток. Крім того вважає, що дана справа повинна розглядатися Третейським судом, оскільки це передбачено п. 8.1 Кредитного договору. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані сторонами докази, дійшов такого висновку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 27 липня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № R53100307283В, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби в сумі 41 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 34,5% річних, зі строком повернення до 27 липня 2015 року (п.п. 1, 2.1, 3, 3.2, 3.3 Договору). Згідно з Графіком платежів, який є невід`ємною частиною Договору (п. 4.18 Договору), з яким позичальник [PERSON] був ознайомлений та підписав, сторонами погоджено графік повернення кредиту і сплату процентів та розрахунки вартості сукупних послуг, що передбачені п. 3.4 Кредитного договору. Так, позичальник повинен був повертати кредит та відсотки до 28 числа кожного місяця. Відповідно до п. 3.9 кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, операції за якими можуть надаватися з використанням спеціальних платіжних засобів, 26256001078347 у Відділенні «Новомосковське» ПАТ «ВТБ Банк». Пунктом 4.6 Договору передбачено, що повернення кредиту та процентів за кредитом здійснюється щомісячно згідно з Графіком. Сума щомісячного ануїтетного платежу розраховується таким чином, що протягом строку кредитування, вказаного в п. 3.2 цього Договору, сума кредиту, вказаного в п. 3.1 цього Договору, та нараховані проценти повертаються в повному обсязі рівними частинами. У відповідності до п. 7.1 Кредитного договору, сторони погодили, що у разі прострочення позичальником зобов`язання з повернення кредиту та/або процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору позичальник зобов`язаний сплатити на користь Банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов`язань за кожен день порушення виконання зобов`язань, включаючи день погашення. Факт отримання кредитних коштів відповідачем [PERSON] на суму 41 000,00 грн. підтверджується меморіальним ордером № 41482 від 27 липня 2012 року. Згідно з розрахунком заборгованості, проведеного первісним кредитором ТОВ «ВТБ Банк» станом на 09 січня 2014 року, заборгованість за кредитним договором № R53100307283В від 27 липня 2012 року становить 96 880,90 грн.,яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 41 000,00 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 01.08.2012 року по 08.01.2014 року в сумі 19 538,06 грн. та пені за період з 10.01.2013 року по 09.01.2014 року в сумі 36 342,84 грн. Встановлено, що 27 серпня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір про відступлення права вимоги № 270815нв, за умовами якого ПАТ «ВТБ Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» право вимоги за кредитним договором R53100307283В від 27 липня 2012 року. 27 серпня 2015 року ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» підписали акт приймання-передачі документації, а також заборгованості боржника [PERSON] за кредитним договором R53100307283В від 27 липня 2012 року. Згідно Додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги № 270815нв від 27 серпня 2015 року (Реєстру прав вимоги № 1) заборгованість за кредитним договором R53100307283В від 27 липня 2012 року становить 75 545,37 грн., яка складається із: простроченого основного боргу за кредитом- 41 000,00 грн. тасуми прострочених відсотків - 34 545,37 грн. Встановлено, що 29 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» (правонаступником якого є позивач) укладено договір факторингу № 29/01/19-1, за умовами якого ТОВ «Довіра та Гарантія» відступило на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» право вимоги за кредитним договором R53100307283В від 27 липня 2012 року. 29 січня 2019 року ТОВ «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» (правонаступником якого є позивач) підписали акт приймання-передачі, а також заборгованості боржників, що підтверджується Витягом з акту приймання-передачі та Витягом з реєстру боржників. Згідно Додатку № 1 до договору факторингу № 29/01/19-1 від 29 січня 2019 року (Витягу з Реєстру боржників) заборгованість за кредитним договором R53100307283В від 27 липня 2012 року становить 75 545,37 грн., яка складається із: суми кредиту - 41 000,00 грн. та суми прострочених відсотків - 34 545,37 грн. Позивач ТОВ «ФК «Прайм Альянс» стверджує, що воно наділено правом грошової вимоги до відповідача, оскільки первісний кредитор ПАТ «ВТБ Банк» втратив такі права. В свою чергу, відповідач [PERSON] не погоджується з вимогами товариства з підстав, викладених у відзиві. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Главою 47-51 України, Главою 71 ЦК України та Главою 19 ЦК України Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права. Згідно ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язання є договір. У визначені ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст.3 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як вже було встановлено, 27 липня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № R53100307283В, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби в сумі 41 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 34,5% річних, зі строком повернення до 27 липня 2015 року (п.п. 1, 2.1, 3, 3.2, 3.3 Договору). Згідно з Графіком платежів, який є невід`ємною частиною Договору (п. 4.18 Договору), з яким позичальник [PERSON] був ознайомлений та підписав, сторонами погоджено графік повернення кредиту і сплату процентів та розрахунки вартості сукупних послуг, що передбачені п. 3.4 Кредитного договору. Так, позичальник повинен був повертати кредит та відсотки до 28 числа кожного місяця. Своїм підписом у кредитному договорі відповідач [PERSON] підтвердив, що ознайомлений з правами та обов`язками сторін, порядком розрахунків. Відповідно до умов кредитного договору первісний кредитор ПАТ «ВТБ Банк» зобов`язаний був надати відповідачу кредит на умовах, передбачених кредитним договором. Судом встановлено, що первісний кредитор ПАТ «ВТБ Банк» виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі в зазначеному в договорі розмірі, проте відповідач належним чином не виконує умови договору, який як позичальник зобов`язувався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, дотримуватися графіку повернення кредитних коштів, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші зобов`язання згідно кредитного договору, й погасити всю суму кредиту у визначений договором строк. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Судом також встановлено, що відповідач належним чином ознайомлений зі змістом кредитного договору, що засвідчується його особистим підписом; його умови останнім не спростовуються. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (частина 1 статті 1048 ЦК України). У разі порушення відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, позивач має право достроково стягнути заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії, вимагати виконання інших зобов`язань за кредитним договором відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з розрахунком заборгованості, проведеного первісним кредитором ТОВ «ВТБ Банк» станом на 09 січня 2014 року, заборгованість за кредитним договором № R53100307283В від 27 липня 2012 року становить 96 880,90 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 41 000,00 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 01.08.2012 року по 08.01.2014 року в сумі 19 538,06 грн. та пені за період з 10.01.2013 року по 09.01.2014 року в сумі 36 342,84 грн. Як встановлено вище, 27 серпня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір про відступлення права вимоги № 270815нв, за умовами якого ПАТ «ВТБ Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» право вимоги за кредитним договором R53100307283В від 27 липня 2012 року. 27 серпня 2015 року ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» підписали акт приймання-передачі документації, а також заборгованості боржника [PERSON] за кредитним договором R53100307283В від 27 липня 2012 року. Згідно Додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги № 270815нв від 27 серпня 2015 року (Реєстру прав вимоги № 1) заборгованість за кредитним договором R53100307283В від 27 липня 2012 року становить 75 545,37 грн., яка складається із: простроченого основного боргу за кредитом - 41 000,00 грн. та суми прострочених відсотків - 34 545,37 грн. 29 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» (правонаступником якого є позивач) укладено договір факторингу № 29/01/19-1, за умовами якого ТОВ «Довіра та Гарантія» відступило на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» право вимоги за кредитним договором R53100307283В від 27 липня 2012 року. 29 січня 2019 року ТОВ «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» (правонаступником якого є позивач) підписали акт приймання-передачі, а також заборгованості боржників, що підтверджується Витягом з акту приймання-передачі та Витягом з реєстру боржників. Згідно Додатку № 1 до договору факторингу № 29/01/19-1 від 29 січня 2019 року (Витягу з Реєстру боржників) заборгованість за кредитним договором R53100307283В від 27 липня 2012 року становить 75 545,37 грн., яка складається із: суми кредиту - 41 000,00 грн. тасуми прострочених відсотків - 34 545,37 грн. Пунктом 1 ч.1ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (частина друга статті 516 ЦК України). Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі Так, в ході розгляду справи відповідач [PERSON] посилався на те, що позивачем не доведено наявність прав кредитора за кредитним договором. Проте з такими доводами відповідача суд не погоджується, з огляду на таке, що в матеріалах справи міститься достатньо доказів, досліджених судом вище щодо набуття позивачем ТОВ «ФК «Прайм Альянс» прав вимоги за кредитним договором до відповідача. При цьому, відповідач [PERSON] не спростовує виникнення кредитних зобов`язань, проте заперечує суму отриманих кредитних коштів. В той же час, суд критично відносить до обраної позиції сторони відповідача, оскільки факт кредитних правовідносин підтверджено, зокрема: даними Кредитного договору про надання кредиту на споживчі потреби R53100307283В від 27 липня 2012 року; Графіком платежів, який є невід`ємною частиною Договору, з я ким позичальник [PERSON] був ознайомлений та підписав; меморіальним ордером № 4142 від 27 липня 2012 року, а також відступленням права вимоги за договорами та Витягами з Реєстру боржників за договорами про відступлення права вимоги. Доводи відповідача про те, що меморіальний ордер № 4142 від 27 липня 2012 року про перерахування кредитних коштів в сумі 41 000,00 грн. на ім`я останнього, не може бути належним доказом на підтвердження отримання ним грошових коштів на вказану суму, судом не беруться до уваги з огляду на те, що внесені працівником банківської установи відомості щодо призначення платежу (а саме: надання кредиту згідно договору № R53100307283В від 27 липня 2012 року на картковий рахунок № [NUMBER] ) ідентифікують відповідача [PERSON] як позичальника, окрім того, матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження наявності кредитних правовідносин за вказаним договором. Також, суд критично ставиться до тверджень відповідача [PERSON] з приводу його підпису на кредитному договорі та Графіку платежів, оскільки відповідачем не порушувалося питання щодо недійсності його підпису. З приводу посилань відповідача на п. 8.1 Кредитного договору, що дана справа повинна розглядатися Третейським судом, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону «Про третейські суди», юридичні та фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. В той же час, Законом про внесення змін щодо підвідомчості справ третейським судам стаття 6 Закону «Про третейські суди» була доповнена п.14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), незважаючи на наявність у договорі третейського застереження. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25 квітня 2019 року у справі № 774/64/18 (провадження N 61-46196ав18) та від 10 травня 2022 року у справі № 181/1144/20 (провадження № 61-14505св21). Так, з п. 2.1 та п. 3 Кредитного договору № R53100307283В від 27 липня 2012 року вбачається, що кредит в сумі 41 000,00 грн. був виданий відповідачу на споживчі потреби, а тому незважаючи на наявність у договорі третейського застереження Третейський суд не може розглядати дану справу. В той же час, попри встановлення між сторонами кредитних правовідносини та факту отримання відповідачем кредитних коштів на суму 41 000,00 грн., суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості на загальну суму 96 880,90 грн. не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Як зазначалося вище, у позові первісний кредитор ПАТ «ВТБ Банк» (правон6аступником якого є позивач - ТОВ «ФК «Прайм Альянс») просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором R53100307283В від 27 липня 2012 року, яка виникла станом на 09 січня 2014 року в розмірі 96 880,90 грн.,яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 41 000,00 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 01.08.2012 року по 08.01.2014 року в сумі 19 538,06 грн.; пені за період з 10.01.2013 року по 09.01.2014 року в сумі 36 342,84 грн. При цьому, згідно Додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги № 270815нв від 27 серпня 2015 року (Реєстру прав вимоги № 1) та Додатку № 1 до договору факторингу № 29/01/19-1 від 29 січня 2019 року (Витягу з Реєстру боржників) заборгованість за кредитним договором № R53100307283В від 27 липня 2012 року становить 75 545,37 грн., яка складається із: суми кредиту - 41 000,00 грн. та суми прострочених відсотків - 34 545,37 грн. Окрім того, судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Євгена Сергійовича перебуває виконавчий напис № 1298 від 28 квітня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» заборгованості за кредитним договором № R53100307283В від 27 липня 2012 року в розмірі 76 290,72 грн., яка складається з: заборгованості по основному боргу - 40 990,00 грн.; заборгованості по відсоткам - 34 545,37 грн. та 755,35 грн. за вчинення виконавчого напису. Водночас, суд звертає увагу на те, що при зверненні до суду первісний кредитор ПАТ «ВТБ Банк» (правонаступником якого є позивач - ТОВ «ФК Прайм Альянс») у позові просило стягнути зокрема відсотки за користування кредитом за період з 01.08.2012 року по 08.01.2014 року в сумі 19 538,06 грн. в межах строку кредитування (27 липня 2015 року), в той час як у Витягу з Реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги та у виконавчому написі нотаріуса заборгованість по відсоткам вже становила 34 545,37 грн., що значно більше заявленої в позові суми. При цьому, суд зауважує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користуванням кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Зазначене свідчить про те, що у разі ухвалення судом рішення у даній справі про задоволення вимог та наявності виконавчого напису нотаріуса, який вже перебуває на виконанні у приватного виконавця, відбудеться подвійне стягнення з відповідача на користь позивача. Окрім того, в матеріалах справи відсутні відомості щодо визнання даного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, зокрема позивачем ТОВ «ФК «Прайм Альянс» під час розгляду справи не надано уточненого детального розрахунку заборгованості за кредитним договором за всіма її складовими, здійсненого в межах строку кредитування. Отже, ТОВ «ФК «Прайм Альянс» в силу приписів ст. 81 та ст. 77 ЦПК України, не доведено розміру заборгованості за кредитним договором, а навпаки наявні розбіжності. За таких обставин, аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовним вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс». Окрім того, за приписами ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати в розмірі 968,81 грн. покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed