Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

08.12.2022 позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до повноліття дитини. Позов обґрунтовано тим, що малолітня дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Позивач вказує, що у неї немає фінансового доходу, який би надавав можливість повністю забезпечити фізичний та духовний розвиток сина, розвиток його творчих та пізнавальних здібностей, тощо. Дитині виповнилось 11 років, він відвідує школу, що потребує значних грошових витрат - канцелярські приладдя, харчування, тощо. До того ж дитина потребує нормального харчування, одягу та взуття, коштів на лікування та придбання ліків, тощо. Крім того, дитина відвідує гуртки та секції, котрі теж потрібно оплачувати. Окрім витрат на дитину, позивачу потрібно оплачувати і комунальні послуги, купувати їжу, одяг. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, і таким чином відмовляється утримувати дитину. Позивач вказує, що сторони намагались в позасудовому порядку домовитись про конкретний розмір допомоги, котру б відповідач надавав дитині, але досягти згоди в даному питанні не вийшло, тому позивач змушена звернутись з даним позовом до суду. У позові вказано, що відповідач є військовослужбовцем, має регулярний дохід, задовільний стан здоров`я, працездатний, інших осіб на утриманні не має. Ухвалою суду від 05.01.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 17.02.2023 до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач вказав, що обставини, викладені позивачем у позові, не відповідають дійсності. Спільний син сторін більшість часу проживає з матір`ю. Однак, за спільною згодою з [PERSON] , частину шкільних канікул, вихідні, а також під час дистанційного навчання син проживає з відповідачем. Під час проживання [PERSON] разом з батьком, вони відвідують культурно-масові заходи, займаються спортом, проводять вільний час в розважальних комплексах для дітей, також відповідач проводить із сином навчання в напрямку ІТ-технологій, якими він зацікавився декілька років тому. Для розвитку сина у даному напрямку відповідач придбав ПЕОМ та регулярно оновлює комплектуючими деталями та програмним забезпеченням. З початку березня 2020 року дистанційне навчання [PERSON] проходить переважно за місцем проживання батька. Відповідно витрати на харчування, лікування, навчання та ін. на даний період покладені на відповідача. Після розірвання шлюбу з позивачем, відповідач не ухилявся та не ухиляється від надання матеріальної допомоги в добровільному порядку на утримання дитини в межах своїх можливостей. Протягом 2013-2019 років грошові кошти на утримання сина позивач отримувала переважно готівкою, на підтвердження чого надавала власноруч написані розписки. Також, на прохання позивача, неодноразово надавались кошти на оздоровлення, лікування, для придбання речей, тощо. У подальшому кошти на утримання сина надавались шляхом перерахування на банківську картку позивача. При цьому, підтверджуючих документів щодо цільового використання коштів позивач не надавала. Відповідачу відомо про факт використання коштів, які надавались їй на утримання дитини, на погашення боргових зобов`язань позивача перед банком. Також не відповідають дійсності посилання позивача на необхідність оплати секцій та гуртків, оскільки жодного з таких син не відвідує, а посилання на необхідність лікування сина та витрачання коштів на ліки жодними доказами не підтверджені. У відзиві вказано, що син [PERSON] постійно потребує нормального харчування, одягу, необхідного забезпечення для розвитку, нормальних умов та забезпечення для навчання. Зважаючи на індивідуальний обов`язок батьків утримувати своїх дітей, отримання відповідачем більшої частки доходу в натурі, мінливість отримання доходів, з метою забезпечення дитині достатнього, а не мінімального рівня збереження здоров`я та розвитку здібностей у спорті та навчанні, відповідач вважає за доцільне визначення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 5\~000,00 грн. На переконання відповідача, визначення аліментів в твердій грошовій сумі гарантуватиме стабільне забезпечення спільного з позивачем малолітнього сина та не залежатиме від мінливого розміру заробітної плати та наявності у відповідача постійного місця роботи. Вказаний розмір аліментів є достатнім для повноцінного забезпечення сина, а також позивача, всім необхідним. Відповідач вважає, що визначення аліментів у розмірі 1/4 частки від доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, значно зменшить розмір фактично отримуваних позивачем коштів, що, відповідно, суттєво вплине на забезпечення всім необхідним для гармонійного розвитку [PERSON] та порушить принцип захисту інтересів дітей у справах про стягнення аліментів на їх утримання. 23.03.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач вказує, що відповідач систематично надавав кошти на утримання дитини, однак їх розмір був щомісяця різним, сторони не змогли дійти згоди щодо розміру аліментів, які б сплачувалися відповідачем щомісячно. Щодо посилання відповідача на те, що він придбав для дитини комп`ютерну техніку та комплектуючі, то зазначений комп`ютер знаходиться у відповідача, та останній ним також користується, тому не можна стверджувати, що комп`ютер був придбаний виключно для дитини. Посилання відповідача на нецільове використання коштів, які перераховувались ним як аліменти, є лише його здогадками та жодними доказами не підтверджені. Позивач вказує, що визначення аліментів у частці від доходу є її правом та є доцільним, позов підтримує та просить його задовольнити. 15.03.2023 до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому відповідач вказав, що аргументи, викладені позивачем на спростування доводів відзиву, будь-якими доказами не підтверджені, доказів цільового використання коштів, наданих відповідачем на утримання дитини, позивачем до справи не долучено, так само, як і не надано доказів необхідності та доцільності стягнення аліментів у розмірі частки доходу відповідача. Посилання позивача на недостатність аліментів у запропонованому відповідачем розмірі 5\~000,00 грн жодними доказами не обґрунтовано. Посилаючись на те, що відповідач отримує мінливий дохід, просить стягнути аліменти у розмірі 5\~000,00 грн. Такий розмір аліментів відповідач визначив, виходячи з розміру коштів, які відповідач раніше сплачував на утримання дитини, а також виходячи з розміру середньомісячної заробітної плати, визначеної у пояснювальній записці до держбюджету на 2023 рік. Відповідач вказує, що визначення аліментів у розмірі частини доходу відповідача значно зменшить розмір фактично отримуваних позивачем коштів, що суттєво вплине на забезпечення дитини. Позов просив задовольнити частково та стягнути аліменти у розмірі 5\~000,00 грн. Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Згідно з ч. 5 ст.279\~ЦПК\~України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 01.08.2023 розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Згідно з копією довідки №570 від 05.12.2022, яка видана ПП «ВЖРЕП №4», [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , до складу родини входить син [PERSON] , 2011 року народження. Враховуючи відсутність добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації їх обов`язку щодо матеріального забезпечення дитини - наявні правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина. Відповідно із\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991\~та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.2\~ст.182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 181 СК України\~визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або\~інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3\~ст.181 СК України). Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, дочка, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року у справі №759/10277/18). Вказуючи на необхідність стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, відповідач послався, зокрема, на те, що у нього мінливий дохід, розмір якого не зазначив, проте доказів доходу відповідача матеріали справи не містять. Разом з тим, у заявах по суті справи відповідач зазначив про свою спроможність сплачувати аліменти у розмірі 5 000,00 грн щомісячно. У контексті наведених обставин, наявних в матеріалах справи доказів, наданого законом права тому з батьків, разом з яким проживає дитина, на обрання способу стягнення аліментів, а також враховуючи часткове визнання відповідачем позовних вимог, суд доходить висновку про задоволення позову [PERSON] . За своїм змістом аліменти - це грошові кошти на утримання дитини, які необхідні для забезпечення належного рівня її розвитку, виховання, забезпечення одягом, продуктами харчування тощо. При визначенні розміру аліментів суд керується положеннями ст. 182 СК України, бере до уваги, що дитина проживає разом з матір`ю; враховуючи загальновідомий розмір витрат, необхідних для забезпечення дитини повноцінним харчуванням, сезонним одягом, приладдям для розвитку та навчання, речами особистої гігієни, тощо, суд, присуджує аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до повноліття дитини. Щодо доводів відповідача про те, що визначення аліментів у зазначеному розмірі погіршить становище дитини, оскільки є меншим розміру утримання, який відповідач надає дитині наразі, суд зазначає, що обов`язок того з батьків, який не проживає з дитиною, щодо утримання дитини, не повинен зводитись лише до сплати аліментів у визначеному рішенням суду розмірі, оскільки визначений рішенням суду розмір аліментів є мінімальним розміром, який повинен сплачувати відповідач, у той же час батьки зобов`язані забезпечити дитині достатній життєвий рівень, та відповідач жодним чином не позбавлений права надавати кошти на утримання дитини понад визначений рішенням суду розмір аліментів, що здійснюється виключно в інтересах дитини. Згідно з частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved