Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

В жовтні 2022 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. В обґрунтування якого вказала, що 07 червня 2013 року між нею та відповідачем [PERSON] , було укладено шлюб, який був зареєстрований у Амур-Нижньодніпровському відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області(актовий запис №293). Від цього шлюбу у них є одна спільна дитина - [PERSON] ( [INFO] ). Позивач зазначає, що на даний момент дитина проживає разом з нею. Шлюб між нею та відповідачем розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпро від 09 листопада 2017 року. [PERSON] зазначила що після розірвання шлюбу, дитина залишилися проживати разом з нею, спорів про місце проживання дітей у сторін не було, відповідач сплачує аліменти відповідно до рішення, яке винесено Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпро від 24 жовтня 2017 року. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим що, донька має інвалідність, та потребує занять з логопедом-дефектологом, що підтверджується Висновком лікарсько-консультативної комісії від 23.04.2018 року №55. В серпні 2019 року між позивачкою та логопедом-дефектологом ФОП [PERSON] було укладено договір про надання медичних послуг з корекційних занять мовлення. Дитина пройшла курс занять з лютого 2021 року по лютий 2022 року, що підтверджується договором та копіями квитанцій про оплату послуг на загальну суму 37 236 грн. Тому, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину, а саме: [PERSON] ( [INFO] ), які були понесені на відвідування занять логопеда-дефектолога з 01.02.2021 року по 28.02.2022 року в розмірі частини витрат, що становить 18 618 грн. Позивач в судове засідання з`явилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на свій відзив. У відзиві поданому до суду, зазначив, що позивач ніяким чином не повідомляла про те, що донька відвідує приватного логопеда-дефектолога, із ним не погоджувала необхідність такого відвідування та разом з тим не надала доказів досудового врегулювання спору. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони проживали в шлюбі. Також, встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] ( [INFO] ). Дитина мешкає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні, що не спростовано відповідачем під час розгляду справи. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст. 182 СК України та роз`ясненнями, які містяться в п. 17 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов. Відповідно до ч.1 ст.185 Ск України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно зі ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доход, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Всебічно та повно дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги повністю та стягує з відповідача на користь позивача додаткові витрати на дитину, а саме: [PERSON] ( [INFO] ), які були понесені на відвідування занять логопеда-дефектолога з 01.02.2021 року по 28.02.2022 року в розмірі частини витрат, що становить 18 618 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved