Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

28.12.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 гривень з дня подачі заяви та до закінчення навчання - 30.06.2026 року. В обгрунтування позову зазначено, що спільна повнолітня дочка на даний час продовжує навчання на денному відділенні Національного університету харчових технологій на платній основі з вересня 2022 року. Термін закінчення навчання - 30.06.2026 року. Вказує, що у зв"язку із стаціонарним навчанням дочка ніяких джерел доходу немає, тому потребує матеріальної допомоги від батьків. Дочка потребує коштів на харчування, ліки, одяг, канцелярію, проїзд до місця навчання, оплату гуртожитку тощо. Коштів позивача не вистачає на утримання дочки, оскільки ще має на утриманні одну неповнолітню дитину. У свою чергу відповідач відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу дочці, хоча має таку змогу. Оскільки добровільної угоди про розмір матеріального допомоги дочці з відповідачем не досягнуто, змушена звернутися до суду. 12.01.2023 року, після виконання вимог ст. 187 ЦПК України, провадження у справі було відкрито та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не прибула, про дату час та місце розгляду справи повідомлена, подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, які просила задовольнити. Відповідач до суду повторно не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений вчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі, відзиву на позов від якого не надходило. 16.03.2023 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного. Дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, заслухавши сторін у справі, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення за наступних підстав. Так, судом встановлено, що батьками повнолітньої [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Згідно до Довідки про реєстрацію місця проживання, Витягу та Повідомлення з реєстру територіальної громади повнолітня [PERSON] зареєстрована та проживає з матір`ю, позивачем у справі /а.с.7,14,21/. Згідно довідки №99/347 від 16.12.2022 року є студенткою 1 курсу денної платної форми навчання Національного університету харчових технологій. Термін навчання з 26.09.2022 року по 30.06.2026 року /а.с.9/. Згідно до Договору про надання платної освітньої послуги Національним університетом харчових технологій від 02.09.2022 року загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання [PERSON] становить 114000,00 грн, з неї рік навчання - 28500,00 грн/а.с.10-11/. Як вбачається з копій квитанцій, позивач здійснила оплату навчання дочки 12.09.2022 року у сумі 14250,00 грн, оплату проживання в гуртожитку у сумі - 8000,00 грн /а.с.12/. Позивач посилається на те, що у зв`язку з навчанням дочка потребує матеріального утримання також від батька, який такого утримання не надає, хоча має таку змогу. Відповідно до ч.1 та 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Правовідносини батьків щодо утримання повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Отже обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Так, пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У відповідності з ч.1 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. А тому, з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже на підставі наданих доказів, при розгляді справи судом встановлено, що у зв`язку з продовженням навчання повнолітня дочка сторін потребує матеріальної допомоги також від батька, який таку допомогу не надає добровільно, хоча має таку змогу, оскільки є здоровим та працездатним. Протилежного відповідачем не доведено та судом не встановлено. Тому, суд вважає за необхідне врахувати дійсну потребу повнолітньої дочки у наданні їй матеріальної допомоги та матеріальний стан відповідача, приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дочкою 23-х років. Саме такий розмір буде справедливим, зможе забезпечити належні умови утримання доньки, однак не буде порушувати права відповідача. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст.141 ЦПК України. Згідно з п. 3, 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - зокрема у справах про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору, а тому судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1073 грн 60 коп. необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved