Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-16 00:00:00

31 жовтня 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (надалі АТ КБ «Приватбанк», Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] , у якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 23 вересня 2011 року. В обґрунтування позову посилається на те, що 23 вересня 2011 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, за яким [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Таким чином, сторонами були досягнуті усі істотні умови договору. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг. Банк в повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 26 травня 2015 року було задоволено позовну заяву та стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість у розмірі 18538 гривень, яка була станом на 31 січня 2015 року. Представник позивача зазначає, що винесення рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 травня 2015 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання і прострочена сума заборгованості становить 9542 гривні 61 копійка. Оскільки з відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Ірпінського міського суду Київської області від 26 травня 2015 року, тобто за період з 23 вересня 2011 року по 31 січня 2015 року, то за період після подання позовної заяви від 07 квітня 2015 року, з 08 квітня 2015 року по 11 травня 2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 10448 гривень 77 копійок, яка складається з наступного: 16567 гривень 55 копійок індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 3281 гривня 59 копійок 3% річних від простроченої суми, яку позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] , а також судові витрати у розмірі 2481 гривня 00 копійок. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до частини 8 статті 279\~ЦПК\~України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174\~ЦПК\~України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до поштового повідомлення, копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви разом з копіями доданих до неї документів, які направлялись за місцезнаходженням відповідача [PERSON] (рекомендоване відправлення №0820508380400), повернулись на адресу суду з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». У відповідності до статей 174, 178\~ЦПК\~України відповідач не скористалася своїм правом та не направила суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною 8 статті 178, статтею 181 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом установлено та вбачається із матеріалів справи, що відповідно до укладеного 23 вересня 2011 року Договору [PERSON] , [INFO] , отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» відповідач 23 вересня 2011 року отримала кредитну картку [NUMBER] , строк дії якої до 01/13 (а.с. 31). Кредитний ліміт встановлений на картці 300 гривень, в подальшому кредитний ліміт збільшено до 8\~000 гривень (а.с. 32). 07 квітня 2015 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] . Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 26 травня 2015 року було задоволено позовну заяву та стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість у розмірі 18538 гривень, яка була станом на 31 січня 2015 року. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом з 08 квітня 2015 року до 11 травня 2021 року заборгованість відповідача за кредитом складає 9542 гривні 61 копійку, індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання за період з 08 квітня 2015 року по 11 травня 2021 року нараховано в розмірі 8\~704 гривні 43 копійки; 3 % річних від простроченої суми за вказаний період 1744 гривні 34 копійки (а.с. 15-18). Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднається до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 23 вересня 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналогічна позиція міститься в Постанові Верховного суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 ЦК України). Таким чином, суд погоджується з тим, що позивачем обґрунтовано зазначено про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на заборгованість за кредитним договором у розмірі 9542 гривні 61 копійка, у сумі 10448 гривень 77 копійок, з яких: 8 704 гривні 43 копійки - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 1744 гривні 34 копійки - 3 % річних від простроченої суми Розподіл судових витрат здійснити відповідно до статті 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved