Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернувся до Красногвардійського районного суду із позовною заявою до Чечелівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), [PERSON] про визнання фіктивним розірвання шлюбу, якою просив суд: -визнати фіктивним розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 04.04.2007 року, актовий запис №124; -анулювати актовий запис №124 від 04.04.2007 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, та видані на підставі вказаного актового запису Свідоцтва про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив суду, що 16 травня 1997 року він уклав шлюб з [PERSON] , який 04.04.2007 року було розірвано. Подружжя прийняло рішення фіктивно розірвати шлюб через проблеми, що виникли під час здійснення позивачем підприємницької діяльності, а саме, з метою збереження спільного майна та сімейного спокою, однак вони не мали наміру розлучатись, оскільки насправді продовжували проживати спільним подружнім життям, мали сімейний бюджет, вели спільне господарство, дбали один про одного, що вказує на наявність взаємних прав та обов`язків, які притаманні подружжю. Позивач зазначає, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02.04.2019 року було встановлено факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, але у зв`язку із тим, що апеляційний суд виявив спір про право у вказаній справі, дане рішення було скасовано. Позивач зазначає, що підставою для прийняття рішення про фіктивне розірвання шлюбу обумовлене життєвими обставинами, які терміново вимагали від чоловіка прийняття рішення щодо захисту здоров`я та життя дружини, та захист набутого майна. Так, під час здійснення позивачем підприємницької діяльності в 2006 році по виготовленню «євро-забору та тротуарної плитки», на його адресу почали поступати дзвінки з різного роду вимогами про повернення грошових коштів, з погрозами вбивства та фізичної розправи з ним та його сім`єю. В подальшому на адресу [PERSON] надійшла позовна заява від [PERSON] з вимогою про повернення боргових коштів в розмірі 12 000,00 доларів США, начебто отриманих позивачем для здійснення підприємницької діяльності. При неодноразовій зустрічі в приміщенні суду [PERSON] погрожував завданням фізичною розправою над позивачем та його сім`єю, у зв`язку із чим [PERSON] неодноразово звертався до правоохоронних органів, про захист та притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності. Побоюючись настання несприятливих наслідків для своєї сім`ї, та спільного майна, позивачем було прийнято рішення здійснити фіктивне відчуження нерухомого майна, а саме: виробниче приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , уклавши договір купівлі-продажу від 15.02.2007 року за ціною 50000,00 грн., відповідно до Висновку №1813-11 судової будівельно-технічної експертизи в кримінальній справі №33101726, ринкова вартість виробничого приміщення складала 966 267,00 грн., та фіктивно припинити шлюб зі своєю дружиною, заради захисту її та її дитини від посягань на їх життя та здоров`я. Як факт продовження сімейних та шлюбних відносин, позивач вказує на те, що після розірвання шлюбу, [PERSON] та [PERSON] , продовжували жити разом, позивач не знімався з державної реєстрації за адресою, де проживало подружжя, а саме: буд. [ADDRESS] , де і продовжують проживати і по цей час. У зв`язку із зазначеним, позивач вимушений звернутись до суду із вказаною позовною заявою. У судовому засіданні представник позивача адвокат Коломоєць С.В. позовну заяву підтримав та просив задовольнити, посилаючись на підстави, які в ній зазначені. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, попередньо надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача - Чечелівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) у судове засідання не з`явився, надавши на адресу суду письмову заяву про неможливість прибуття у судове засідання у зв`язку з великою завантаженістю, в подальшому просив суд розглядати справу за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 16 травня 1997 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 27 лютого 2007 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.14). Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 04 квітня 2007 року Дніпропетровським міським управлінням юстиції Дніпропетровської області, шлюб між чоловіком [PERSON] і дружиною [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №124 від 04 квітня 2007 року (а.с.15). На підтвердження спільного проживання позивачем надається суду Акт про фактичне місце проживання громадянина на території м.Дніпро від 03 грудня 2018 року, що видана загальним відділом Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, за підписами сусідів [PERSON] та [PERSON] . Із вказаної довідки вбачається, що громадянин [PERSON] , 1965 року народження, фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2003 року єдиною родиною з [PERSON] до теперішнього часу (а.с.17). Із Акту обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 18 листопада 2021 року, виданого квартальним комітетом №9 Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради, вбачається, що в ході обстеження будинку [ADDRESS] , комісія встановила, що громадянка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає з 31.03.2014 року по теперішній час разом з [PERSON] , [INFO] , що підтверджують свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.18). Крім того, на підтвердження своєї позиції, позивачем надано Довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у будинку осіб, яка видана 29 листопада 2018 року квартальним комітетом №9 Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради (а.с.19), згідно якої, до складу сім`ї зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] входять: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 квітня 2019 року встановлено факт проживання однією сім`єю без шлюбу чоловіка [PERSON] , [INFO] , і жінки [PERSON] , [INFO] , протягом часу з 04 квітня 2007 року по теперішній час (а.с.16). Проте, судом встановлено, що за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк», постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2021 року рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 квітня 2019 року - скасовано; заяву [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу залишено без розгляду. Відповідно до ухвали Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 грудня 2008 року, суд дійшов висновку про наявність боргових зобов`язань на той час між [PERSON] та [PERSON] (а.с.28). Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Державна реєстрація розірвання шлюбу передбачена ст.115 СК України. Відповідно до положень ст.106 СК України, подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Орган державної реєстрації актів цивільного стану складає актовий запис про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання такої заяви, якщо вона не була відкликана. Орган державної реєстрації актів цивільного стану складає актовий запис про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання такої заяви, якщо вона не була відкликана. Шлюб розривається незалежно від наявності між подружжям майнового спору. Статтею 108 СК України передбачено, що за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім`єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини. На підставі рішення суду актовий запис про розірвання шлюбу та Свідоцтво про розірвання шлюбу анулюються органом державної реєстрації актів цивільного стану. Між тим, суд зауважує, що подальше спільне проживання сторін після 04.04.2007 року само по собі є недостатньою підставою для визнання шлюбу фіктивним. Для визнання розірвання шлюбу фіктивним необхідно наявність не лише факту спільного проживання, а і фактів, які підтверджують існування у обох з подружжя внутрішньої волі до підтримання подальших шлюбних відносин та її виявлення у вигляді активних дій. Такими активними діями є: 1) дії спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин (наприклад репродуктивної функції); 2) подальше активне ведення спільного господарства, подальша спільна праця, спрямована на забезпечення фінансової стабільності союзу чоловіка та жінки та збільшення їх спільного капіталу. Матеріали справи\~свідчать про\~те,\~що з\~31.03.2014\~року [PERSON] \~проживала разом\~з [PERSON] \~за адресою: [ADDRESS] . Проте, сам факт реєстрації в одній квартирі не свідчить про наявність шлюбних відносин та про фіктивність розірвання шлюбу, яке відбулось у квітні 2007 року. Згідно ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, яки вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Те саме стосується і розірвання шлюбу. На даний час, встановити умисел [PERSON] на «фіктивне» розлучення з [PERSON] не видалось за можливе. При цьому, суд звертає увагу на те, що сторони не ставили питання про «фіктивність» розлучення, що мало місце 04.04.2007 року, а дане питання стало актуальним для них тільки після спливу 16 років. Отже, звернення до суду з вказаним позовом розцінюється судом як засіб вирішення спірних боргових зобов`язань позивача з фізичною особою та боргових зобов`язань відповідача з банком, де остання є поручителем. Доказів того, що [PERSON] та [PERSON] не мали наміру припинити шлюбні відносини, позивачем суду не надано, у зв`язку з чим, суд вважає, що позов слід залишити без задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed