Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

До суду 16.11.2022 року з позовом до [PERSON] звернулась [PERSON] . Посилається на те, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2016 р. по справі №333/1592/16-ц позовні вимоги ФОП [PERSON] були задоволені та стягнуто з [PERSON] суму боргу в розмірі 82460,10 грн. у зв`язку з невиконанням рішення суду відповідачем, позивач звернувся із заявою до державної виконавчої служби, 11.08.2016 р. було відкрито виконавче провадження №51926166 про стягнення з відповідача боргу. Потім це виконавче провадження було завершене та виконавчий лист повернутий без виконання. 15.06.2018 р. було відкрито виконавче провадження №56610836 про стягнення з відповідача боргу, 05.12.2019 року це виконавче провадження було закінчено у зв`язку із повним виконанням рішення суду. Борг був погашений відповідачем 12.11.2019 року. Оскільки рішення суду не виконувалось протягом 28.06.2016 р. 12.11.2019 р., позивачка просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 32283,95 грн. та 3% річних в сумі 8353,25 грн. Ухвалою судді від 18.11.2022 року провадження по справі відкрито, постановлено справу розглядати у спрощеному провадженні. Відзив на позов не надійшов. В судове засідання позивачка не з`явилась, надала заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позов підтримує, проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідачка в\~судове засідання\~не з`явилась,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~сповіщалась належним\~чином,\~повісткою,\~направленою рекомендованим\~листом на\~адресу,\~вказану в\~позові,\~яка є\~зареєстрованим її\~місцем проживанням. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» №12307 учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.1 ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши письмові докази, суд прийшов до таких висновків. З постанови про відкриття виконавчого провадження №56610836 від 15.06.2018 р. судом встановлено, що за виконавчим листом №333/1592/16-ц від 11.07.2016 р. виданим Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] в сумі 82460,10 грн. відкрито виконавче провадження 15.06.2018 р. (а.с.10). Закінчене це виконавче провадження 05.12.2019 р. у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду згідно заяви стягувача від 12.11.2019 р., що підтверджується поставною про закінчення виконавчого провадження (а.с.11). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України врегульовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц виклала свої висновки про те, що положеннями статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання не залежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду розглядаючи справу № 905/600/18 навела свої висновки про те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України сум. Для розрахунку інфляційних втрат підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, і Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 1078). Разом з тим, проаналізувавши розрахунок нарахування інфляційних втрат та 3% річних, який наданий позивачем, встановлено, що він складений та розрахований відповідно до вимог законодавства, а суми, виходячи з яких здійснювались розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, відповідають встановленим обставинам справи. За таких обставин, враховуючи невиконання відповідачем рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя №333/1592/16-ц від 11.07.2016 р. про стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] в сумі 82460,10 грн. в період з 28.06.2016 р. по 12.11.2019 р., вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 32283,95 грн. та 3 % річних у розмірі 8353,25 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданих платіжних доручень (а.с. 12), позивач сплатив судовий збір усього у розмірі 992,40 грн., а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved