Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС`до Непріцького Станіслава Володимировича, за участі третьої особи: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЄВРОІНС Україна» про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позов обґрунтований такими обставинами. 30.06.2021 року, відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме водій [PERSON] керуючи транспортним засобом «Geely», д.н.з. [NUMBER] , допустив зіткнення з транспортним засобом «BMW», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до Постанови Малиновського районного суду міста Одеси по справі № 521/10519/21 від 30 липня 2021 року, [PERSON] , визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «BMW» д.н.з. [NUMBER] було застраховано АТ «СК «АРКС» за полісом добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 58336а0ао. Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень, АТ «СК «АРКС» здійснила виплату власнику транспортного засобу «BMW» д.н.з. [NUMBER] у розмірі 74 221,63 грн. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна», то остання відшкодувала нанесену шкоду у розмірі 64 676,52 грн. Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 9 545,11 грн. Таким чином, позивач вважає, що в розумінні ст.ст. 993, 1187, 1194 ЦК України у відповідача перед ним виникло зобов`язання відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого страхового відшкодування. Судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 1 ст. 274 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Представник позивача про дату, місце та час судового засідання повідомлявся належним чином, проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення не заперечував. 22 березня 2023 року відповідач подав до суду заяву, в якій позов визнав частково. Вважає, що сума збитків є завищеною та не співмірною із завданою шкодою. У разі задоволення позову просив відстрочення виконання рішення до 30 липня 2023 року, у зв`язку із тим, що є пенсіонером та його матеріальний стан не дозволяє оплатити сумі страхового вішкодування одним платежем. Представник третьої особипро дату, місце та час судового засідання повідомлявся належним чином, будь-яких заяв та клопотань не подавав. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Між сторонами виникли позадоговірні зобов`язання у зв`язку із завданням майнової шкоди, які регулюються главою 67, 82 ЦК України та Законом України «Про страхування». Судом встановлено, що 02.09.2020 року АТ «СК «АРКС» укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 58336а0ао. Предметом договору страхування є транспортний засіб «BMW» д.н.з. [NUMBER] . 30.06.2021 року, відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме водій [PERSON] керуючи транспортним засобом «Geely», д.н.з. [NUMBER] , допустив зіткнення з транспортним засобом «BMW», д.н.з. [NUMBER] . Постановою Малиновського районного суду м. Одеси № 521/10519/21 від 30 липня 2021 року [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30.06.2021 року, додатковому доказуванню не підлягає. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль«BMW», д.н.з. [NUMBER] , що був застрахованим АТ «СК «АРКС» отримав механічні пошкодження. АТ «СК «АРКС» здійснила виплату власнику транспортного засобу «BMW» д.н.з. [NUMBER] у розмірі 74 221,63 грн. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна», то остання відшкодувала нанесену шкоду у розмірі 64 676,52 грн. Разом із цим, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 9 545,11 грн. Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до пункту 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до роз`яснень викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується' у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Таким чином, різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий; випадок, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Згідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо доводів відповідача про те, що сума збитків є завищеною та не співмірною із завданою шкодою, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджується, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2481,00 грн., який відповідно до розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Суд звертає увагу, що відповідач визнав позов частково, а тому питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України не вирішується. Відповідно до приписів ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Враховуючи те, що відповідач є пенсіонером та його майновий стан не дає змоги одразу оплати різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, суд вважає, що з метою належного виконання рішення суду, заява відповідача про відстрочення виконання рішення підлягає задоволенню, та виконання рішення необхідно відстрочити до 30 липня 2023 року.

Outcome: approved