Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

30 червня 2022 року\~позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва до\~відповідачки з позовом про поділ майна подружжя, в якому просить суд визнати за ним право власності на частину домоволодіння, загальною площею 261 кв.м, та на частину земельної ділянки загальною площею 594 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 1989 по 2019 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. 13.08.2019 року рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва шлюб між ними було розірвано. Під час перебування в шлюбі ними було придбано спірне нерухоме майно, право власності на яке було оформлено на відповідачку [PERSON] . Згоди на добровільний розподіл майна між сторонами не досягнуто, у зв`язку з чим, вимушений звернутися до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2022 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. 04.07.2022 року ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А. відкрито загальне позовне провадження у справі. 28.11.2022 року ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Крім того, відповідачка викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті Судова влада України. Відзив проти позову суду не надала. Відповідно до\~ст. 128 ч. 11 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. З\~01.03.1989 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Шлюб розірваний рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.08.2019 року у справі № 490/4256/19. Рішення суду набрало законної сили. За період шлюбу згідно договорів купівлі продажу від 13.02.1998 р. за р.№2-62, від 28.07.1999 р. за р. № 1-250 сторони придбали домоволодіння [ADDRESS] , яке було оформлено на відповідачку, та зареєстроване в Миколаївському МБТІвід 05.02.1999 року за реєстровим № 4146. Відповідно до положень ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України ( в редакції. що діяла на час виникнення спірних правовідносин) , майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до положень ст. 28 - 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України ( в редакції. що діяла на час виникнення спірних правовідносин) , в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. 12 квітня 2005 року на підставі рішення Миколаївської міської ради від 24.02. 2005 року за №31/21, відповідачці [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 594 кв.м, що розташована в м. Миколаєві з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та спорудза [ADDRESS] . Згідно з ч. 1ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно дост.71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. У відповідності до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічна позиція міститься у Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.05.2019 по справі № 522/19610/15-ц. За змістом частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Зі змісту п.п. 23, 24постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Аналіз вищенаведених норм закону та надані суду докази свідчать про те, що спірне майно домоволодіння загальною площею 261 кв.м. по [ADDRESS] та земельна ділянка площею 594 кв.м., кадастровий номер 4810137200:09:076:0004 за вказаною адресою, є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] , та [PERSON] , оскільки набуте ними під час шлюбу та ведення спільного господарства, за їх спільні кошти, тому належить кожному з них у рівних частках, тобто по частині кожному. Доказів протилежного відповідачем суду не надано. За такого, суд приходить до висновку про задоволення вимог позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved