Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У вересні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є користувачем квартири [ADDRESS] , зареєстрований та проживає в ній з 28.06.1991р. Разом з позивачем з 14.10.1994р. у квартирі зареєстрований та до 2016р. проживав [PERSON] . Вказана квартира розташована по [ADDRESS] комунальної власності, не приватизована, знаходиться у користуванні позивача на підставі ордеру. Вдповідач не проживає у квратирі з 2016р., що підтверджується актами про не проживання від 15.12.2016р., 03.02.2017р. Просить позов задовольнити. ІІ. Процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.09.2022року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.10.2022р. відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивач [PERSON] у судовому засіданні просив задвольнити позов з підстав викладений у позові та вказав, що відповідач не проживає у спірній квартирі. Відповідач у судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність не надходило, відзив не надав. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права,які підлягають застосуванню та мотиви суду,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Суд, вислухавши думку позивача, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ордеру № 3062 на право зайняття жилого приміщення виданий [PERSON] , що працює в ЖЕК 1106 на посаді двірника -доглядача було надано жиле приміщення на період роботи на даній посаді за адресою: [ADDRESS] . Разом з [PERSON] були заселені [PERSON] , [PERSON] /а.с.14/. Відповідно до акта від 15.12.2016р. встановлено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , фактично за адресою не проживає/а.с.16/. Відповідно до акта від 03.02.2017р. встановлено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , фактично за адресою не проживає/а.с.17/. З інформації про заделароване/зареєстроване місце проживання особи [PERSON] з 14.10.1994р. по теперішній час зареєстрований [ADDRESS] /а.с.22/. Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ч. 1,2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до частини першої статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У частині третій статті 71 ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Вичерпного переліку поважності причин непроживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Згідно зі статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів. Доказів, що відповідач відсутній у спірній квартирі та не користується нею, суду не надано. Належних доказів того, що відповідач не мешкає у квартирі без поважних причин суду не надано. Суд не приймає до уваги, надані позивачем акти від 15.12. 2016р. та 03.02.2017р., оскільки не є достатнім та беззаперечним доказом для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене та оцінивши усі надані стороною докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи принцип пропорційності у цивільному судочинстві та дотримання розумного балансу інтересів сторін, дійшов висновку, що допустимих доказів того, що відповідач з 2016 року не проживає в спірній квартирі, а також доказів того що він втратив інтерес до житла, позивач, не надав, а тому підстав для задоволення позову, суд не вбачає. V. Розподіл судових витрат між сторонами. За положеннями статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи норми ст. 141 ЦПК , оскільки суд відмовив у задоволенні позову, витрати щодо розгляду покладаються на позивача.

Outcome: dismissed