Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] ) звернулась до Обухівського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] (далі - [PERSON] ), у якій просила суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 21.11.2018 року у розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) доларів США, що еквівалентно 2 220 800 (два мільйони двісті двадцять тисяч вісімсот) грн. 00 коп. На обґрунтування позовної заяви зазначила, що 21.11.2018 року позивач та відповідач уклали договір позики, за яким [PERSON] передала у власність [PERSON] грошові кошти на придбання квартири у розмірі 80 000 доларів США, що станом на 21.11.2018 року еквівалентно 2 220 800 грн. 00 коп. Згідно п.2.1. договору позики від 21.11.2018 року, договір є безпроцентний та остаточний розрахунок щодо повернення коштів має бути здійснений не пізніше 01.02.2022 року, однак, боргові зобов`язання відповідачем виконано не було, а тому [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 05 грудня 2022 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд цивільної справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 14 березня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала, не заперечила щодо їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне. 21.11.2018 між позивачем, як позикодавцем, та відповідачем, як позичальником, укладено договір позики, за яким передано у власність позичальникові грошові кошти на придбання квартири за адресою: [ADDRESS] , житловий комплекс « [INFO] », яка знаходиться на 3-му поверсі, загальною площею 85.5 кв.м. житловою площею -20,6 кв.м. кількість кімнат-3, за номером №2-163, у розмірі 80 000 дол. США, 2 220 800 грн. згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 21.11.2018 року. Відповідно до пункту 2.1 договору останній є безпроцентним та остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 01.02.2022 року. У пункті 3.7 договору вказано, що сума, що підлягає поверненню, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений цим договором або законом. З огляду на те, що відповідач не повернула грошові кошти в установлений договором строк, позивач зверталася до відповідача з претензією від 03.10.2022 року. Дана претензія отримана відповідачем 05.10.2022 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та трекінгом щодо пошуку поштових відправлень, однак грошові кошти відповідач не повернула. Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України. Правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем регулюються приписами параграфом 1 Глави 71 Цивільного кодексу України. За приписами статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За викладеною в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 740/2904/17-ц правовою позицією договір позики, укладений у письмовій формі, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Із умов договору позики слідує, що відповідач мала повернути надані позивачем у позику грошові кошти не пізніше 01.02.2022 року. Разом із цим, відповідач в установлений договором строк та на вимогу позивача від 03.10.2022 року грошові кошти не повернула, чим допустила порушення договірного зобов`язання. За положеннями статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до умов договору позики сторони передбачили порядок повернення позики в загальній сумі 80 000 дол. США в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу. З огляду на те, що доказів повернення відповідачем суми позики позивачу матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 526, 1046, 1049 ЦК України,

Outcome: approved