Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

Керівник Самбірської окружної прокуратури Львівської області Олександр Теличко в інтересах держави в особі Львівської міської ради Львівської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за лікування потерпілого від кримінального правопорушення в сумі 11\~104 грн. 01 коп. У якості третьої особи у даній справі залучено Комунальне некомерційне підприємство «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» Львівської міської ради. В обґрунтування позову посилається на те, що вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 13.03.2020 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Відповідно до ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки. Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст.76 КК України засудженого зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. Вироком встановлено, що [PERSON] 31 грудня 2019 року о 19.00 год. в с. Вільшаник по вул. Мостовій неподалік будинку №10 Самбірського району Львівської області, керуючи автомобілем марки «Opel Vectra» із державним реєстраційним номером [NUMBER] , у котрому перевозив пасажирів [PERSON] та [PERSON] , рухаючись по автодорозі Мостиська-Самбір-Борислав-Дрогобич від с. Черхава Самбірського району Львівської області в напрямку до м. Самбір Львівської області, порушив вимоги п.1.2 розділу 1 (в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів), п.п. «б» п.2.3 розділу 2 (бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п.п. «д» п.2.3 розділу 2 (не створювати своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху), п. 12.1 розділу 12 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), п.12.4 розділу 12 (у населених пунктах рух швидкістю не більше 50 км/год.) та п. 19.3 розділу 19 (у разі погіршення видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар повинен зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, а в разі засліплення) - зупинитися, не змінюючи смуги руху, і увімкнути аварійну світлову сигналізацію. Відновлення руху дозволяється лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення) чинних Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, які виразились в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухався з перевищенням дозволеної на вказаній ділянці дороги швидкості, а саме рухався в межах населеного пункту з швидкістю близько 80 км/год., не врахував стан дорожнього покриття, будучи засліпленим світлом фар зустрічного транспортного засобу, не вжив заходів для зменшення швидкості руху та зупинки керованого транспортного засобу, а навпаки продовжив рух та змінив напрямок свого руху праворуч до засніженого узбіччя, внаслідок чого не впорався з керуванням вказаною автомобіля, здійснив виїзд на смугу зустрічною руху, де допустив наїзд керованого ним транспортного засобу по напрямку руху автомобіля на нерухому перешкоду, - перило автомобільного моста через річку Вільшаник. У результаті пасажир автомобіля [PERSON] отримав внутрішньочерепну травму, яка супроводжувалась множинними переломами кісток лицевого черепа та кісток основи черепа, крововиливами в оболонки, тканину і шлуночки мозку, і ускладнились набряком-набуханням речовини мозку, що призвело до смерті останнього 01.01.2020 року о 01.30 год. в КНП СМР та СРР Самбірська ЦРЛ», а [PERSON] отримав згідно висновку судово-медичної експертизи черепно-мозкову травму, травму у вигляді забою головного мозку важкого ступеня із крововиливом між оболонки мозку, що супроводжувалась мозковою комою, із наявністю ран на обличчі та травму тулуба із переломами ребер справа із забоєм-розривом правої легені, що супроводжувалась накопиченням повітря в плевральній порожнині, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення, перелом правої променевої кістки, який відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я. Таким чином, [PERSON] скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого [PERSON] та заподіяло тяжке тілесне ушкодження [PERSON] . Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] , знаходився на лікуванні в нейрохірургічному відділенні КНП «ЛТМО «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» ЛМР з 03.02.2020 року по 17.02.2020 року, діагноз: «Поєднана травма тіла. Закрита черепно-мозкова травма із крововиливом між оболонки мозку, що супроводжувалася комою. Забій головного мозку важкого ступеня. Переломи ребер справа із забоєм-розривом правої легені. Закритий перелом правої променевої кістки зі зміщенням». Всього на лікування [PERSON] затрачено бюджетних коштів на суму 11 104 грн. 01 коп. На час розгляду судом кримінального провадження відносно [PERSON] цивільний позов на захист інтересів держави у порядку ст.128 КПК України прокурором не заявлявся. Враховуючи наведене, [PERSON] , зобов`язаний у відповідності до вимог ст. 1206 ЦК України відшкодувати витрати, понесені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] від завданого кримінального правопорушення в сумі 11 104 грн. 01 коп. Відсутність відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоров`я з вини [PERSON] на лікування потерпілого від кримінального правопорушення негативно впливає на фінансування витрат на лікування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою для звернення прокурора в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів. КНП «ЛТМО «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» ЛМР є комунальним некомерційним підприємством Львівської міської ради. ЇЇ засновником, власником та органом управління майном є Львівська міська рада Львівської області. Підприємство є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним засновнику. З огляду на те, що КНП «ЛТМО «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» ЛМР відноситься до установ комунальної власності, кошти, які виділяються на лікування хворих, надходять із місцевого та обласного бюджету, у даному випадку відсутність коштів, призводить до ненадходження коштів до бюджету, що створює навантаження на бюджет та ускладнює процес безкоштовного лікування осіб, які цього потребують, чим завдається істотна шкода державним інтересам в цілому, відтак Самбірська окружна прокуратура з метою захисту державних інтересів вважає за необхідне звернулися із позовом в інтересах держави в особі Львівської міської ради про відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я. Львівська міська рада наділена повноваженнями щодо звернення до суду за захистом порушеного права як власник майна, в тому числі коштів, виділених із державного та місцевого бюджетів на фінансування діяльності лікарні. Водночас, заходів до звернення з позовом до суду в рамках кримінального провадження та поза ним Львівською міською радою, до теперішнього часу не вжито, що свідчить про невиконання ними повноважень із захисту інтересів держави в суді. У даному випадку інтерес держави полягає у поверненні майна - бюджетних коштів, витрачених на лікування потерпілого від кримінального правопорушення і він потребує захисту шляхом здійснення прокурором представництва інтересів держави у суді, оскільки Львівською міською радою не вжито заходів щодо стягнення таких коштів. За таких умов представництво прокурором інтересів держави у суді шляхом звернення із цим позовом є спрямованим на захист саме державних інтересів, а не інтересів окремого підприємства, а тому сумісним з поняттям «інтереси держави». У вказаному позові прокурор є представником позивача, зокрема, територіальної громади органу місцевого самоврядування - Львівської міської ради. Із врахуванням наведеного та поданих документів, просив суд стягнути із [PERSON] на користь Львівської міської ради до місцевого бюджету м.Львова, понесені Комунальним некомерційним підприємством «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» Львівської міської ради витрати на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення в сумі 11\~104 (одинадцять тисяч сто чотири) гривні 01 копійка; судові витрати просив покласти на відповідача. Прокурор Коваленко Т.М. в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та просила його задовольнити. Представник позивача Львівської міської ради Львівської області у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, у встановлений судом строк відзив не подав, тому це не перешкоджає вирішенню спору в порядку ч.1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач проти цього не заперечує, а відповідач був належно повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» Львівської міської ради у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи. Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: Відповідно до вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 13.03.2020 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Відповідно до ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки. Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст.76 КК України [PERSON] зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. Вироком встановлено, що [PERSON] 31 грудня 2019 року о 19.00 год. в с. Вільшаник по вул.Мостовій неподалік будинку №10 Самбірського району Львівської області, керуючи автомобілем марки «Opel Vectra» із державним реєстраційним номером [NUMBER] , у котрому перевозив пасажирів [PERSON] та [PERSON] , рухаючись по автодорозі Мостиська-Самбір-Борислав-Дрогобич від с. Черхава Самбірського району Львівської області в напрямку до м. Самбір Львівської області, порушив вимоги п.1.2 розділу 1, п.п. «б» п.2.3 розділу 2, п.п. «д» п.2.3 розділу 2, п. 12.1 розділу 12, п.12.4 розділу 12 та п. 19.3 розділу 19 чинних Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, які виразились в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухався з перевищенням дозволеної на вказаній ділянці дороги швидкості, а саме рухався в межах населеного пункту з швидкістю близько 80 км/год., не врахував стан дорожнього покриття, будучи засліпленим світлом фар зустрічного транспортного засобу, не вжив заходів для зменшення швидкості руху та зупинки керованого транспортного засобу, а навпаки продовжив рух та змінив напрямок свого руху праворуч до засніженого узбіччя, внаслідок чого не впорався з керуванням вказаною автомобіля, здійснив виїзд на смугу зустрічною руху, де допустив наїзд керованого ним транспортного засобу по напрямку руху автомобіля на нерухому перешкоду, - перило автомобільного моста через річку Вільшаник. У результаті пасажир автомобіля [PERSON] отримав внутрішньочерепну травму, яка супроводжувалась множинними переломами кісток лицевого черепа та кісток основи черепа, крововиливами в оболонки, тканину і шлуночки мозку, і ускладнились набряком-набуханням речовини мозку, що призвело до смерті останнього 01.01.2020 року о 01.30 год. в КНП СМР та СРР Самбірська ЦРЛ», а [PERSON] отримав згідно висновку судово-медичної експертизи черепно-мозкову травму, травму у вигляді забою головного мозку важкого ступеня із крововиливом між оболонки мозку, що супроводжувалась мозковою комою, із наявністю ран на обличчі та травму тулуба із переломами ребер справа із забоєм-розривом правої легені, що супроводжувалась накопиченням повітря в плевральній порожнині, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення, перелом правої променевої кістки, який відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я. Таким чином, [PERSON] скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого [PERSON] та заподіяло тяжке тілесне ушкодження [PERSON] (а.с. 14-17). Із довідки № 50 від 28.11.2022 року виданої Комунальним некомерційним підприємством «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» Львівської міської ради (далі - КНП «ЛТМО «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» ЛМР) відокремлений підрозділ «Лікарня Святого Луки» відомо, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] , знаходився на лікуванні в нейрохірургічному відділенні КНП «ЛТМО «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» ЛМР з 03.02.2020 року по 17.02.2020 року. Всього на лікування [PERSON] витрачено бюджетних коштів на суму 11 104 грн. 01 коп. (а.с. 20-21). Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 07.07.1995 р. «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі та щоденної вартості його лікування. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я, (п.4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджений постановою КМУ від 16.07.1993 р. №545). Судом встановлено, що на час розгляду кримінального провадження в суді відносно [PERSON] , цивільний позов на захист інтересів держави у порядку ст.128 КПК України прокурором не заявлявся. Факт лікування потерпілого та понесені витрати підтверджуються довідкою КНП «ЛТМО «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» ЛМР № 50 від 28.11.2022 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1206 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення. Частиною 3 цієї статті визначено, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Факт заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] підтверджено під час судового розгляду кримінального провадження та встановлено вироком суду, який набрав законної сили, проте питання про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення не вирішено. Виходячи з викладеного, [PERSON] , зобов`язаний у відповідності до вимог ст. 1206 ЦК України, відшкодувати кошти в сумі 11\~104 грн. 01 коп., що складають витрати, понесені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] від завданого кримінального правопорушення. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. КНП «ЛТМО «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» ЛМР є комунальним некомерційним підприємством Львівської міської ради. Згідно п.п. 1.1-1.6 Статуту КНП «ЛТМО «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» ЛМР, затвердженого наказом управління охорони здоров`я Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради №319 від 10.11.2022 року, засновником, власником та органом управління майном КНП «ЛТМО «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» ЛМР є Львівська міська рада Львівської області. Підприємство є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним засновнику. Відповідно до п.п. 5.3.-5.3.1. Статуту, джерелами формування коштів підприємства є кошти Львівської територіальної громади (бюджетні кошти) (а.с. 36-48). Відповідно до ч. 7 ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі», розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Згідно абзацу 1 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абзацу 1 п. 2 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі. Окрім того, відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995р. №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 р. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить заклад охорони здоров`я. Відповідно до п. 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 р. (надалі Порядок) сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Відповідно до абз.2 п. 3 Порядку, у разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться у порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. Згідно п. 4 Порядку, стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч. 3 ст. 28 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, або за місцем завдання шкоди. Згідно з ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Частиною 3 ст. 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи то суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Водночас, слід зазначити, що рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 року передбачено, що із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям і лише прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах», означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованих на захист інтересів держави. Згідно зі\~статтею 18\~Закону України\~«Основи законодавства\~України про\~охорону здоров`я»,\~фінансове забезпечення\~охорони здоров`я\~може здійснюватися\~за рахунок\~коштів Державного\~бюджету України\~та місцевих\~бюджетів,\~коштів юридичних\~та фізичних\~осіб,\~а також\~з інших\~джерел,\~не заборонених\~законом. Кошти\~Державного бюджету\~України та\~місцевих бюджетів,\~призначені на\~охорону здоров`я,\~використовуються,\~зокрема,\~для забезпечення\~медичної та\~реабілітаційної допомоги\~населенню,\~фінансування державних\~цільових і\~місцевих програм\~охорони здоров`я\~та фундаментальних\~наукових досліджень\~у цій\~сфері. Фінансове забезпечення державних та комунальних закладів охорони здоров`я - бюджетних установ здійснюється відповідно до бюджетного законодавства. Зі змісту положень ч. 4 ст. 56 ЦПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» вбачається, що прокурор, звертаючись до суду з позовною заявою з інтересах держави, зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, яким не здійснюється або неналежним чином здійснюється захист цих інтересів. Враховуючи викладене, Львівська міська рада наділена повноваженнями щодо звернення до суду за захистом порушеного права як власники майна, в тому числі коштів, виділених із державного та місцевого бюджетів на фінансування діяльності лікарні. Із інформації КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» Відокремлений підрозділ «Лікарня Святого Луки» №1007 від 23.12.2022 року відомо, що закладом охорони здоров`я не вживались заходи представницького характеру до відшкодування збитків (потерпілий [PERSON] ) (а.с. 22). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №412 2385/18 р. зробила правовий висновок про те, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу (п. 37 Постанови). Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк (п. 38). Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу (п.40 Постанови). На виконання вказаних вимог прокурор звертався із запитом від 20.12.2022 р. на адресу позивача про те, чи вживаються уповноваженими органами заходи щодо відповідача шляхом подання позовної заяви про стягнення коштів та, окрім цього, в якому зазначалось про вчинене кримінальне правопорушення та завдані збитки, а отже уповноваженим органам було відомо про порушення інтересів держави та територіальної громади (а.с. 23-24). Як вбачається із інформації Львівської міської ради, останньою не застосовувались заходи представницького характеру на відшкодування зазначених витрат та не готувалась відповідна позовна заява до [PERSON] про відшкодування витрат комунального закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від вчиненого кримінального правопорушення. При пред`явленні такого позову Самбірською окружною прокуратурою Львівської області вважають, що є всі підстави для його підтримання (а.с. 25). Водночас Самбірською окружною прокуратурою Львівської області 26.12.2022 року скеровано до Львівської міської ради повідомлення про звернення до суду в порядку ч. 4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» (а.с. 55-59). Із врахуванням наведеного в сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі, оскільки заявлені вимоги повністю підтверджуються долученими до справи доказами.

Outcome: approved