Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

09.12.2022 [PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 29.04.2004 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.04.2010 шлюб між сторонами розірвано та ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що дитина [PERSON] , [INFO] , після досягнення повноліття продовжує навчання та навчається у третьому класі Технікуму Об`єднання шкіл в Любомежі, що розташований у м. Любомеж Львувецького повіту Нижньосілезького воєводства Республіки Польща. У зв`язку з навчанням на денній формі навчання дитина позбавлена можливості працевлаштуватись та отримувати дохід для забезпечення особистих потреб, а тому потребує матеріальної допомоги від батьків. Позивач вказує, що не має фінансової можливості самостійно надавати доньці матеріальну допомогу у зв`язку з продовженням навчання. При цьому позивач несе витрати на одяг, продукти харчування, придбання комп`ютерного та іншого обладнання, яке необхідне для навчання дитини. Крім цього, сучасний спосіб навчання і розвитку передбачає використання різного роду тренінгів, програм, репетиторства з вивчення іноземних мов, відвідування гуртків та спортивного залу, що також зумовлює додаткові витрати. Оскільки дитина навчається у Республіці Польща, усі витрати необхідно оплачувати за курсом польського злотого та євро. При цьому у зв`язку з інфляційними процесами в Україні гривня стабільно знецінюється, що призводить до постійного збільшення витрат на навчання дитини. Позивач зауважує, що відповідач добровільно не надає дочці матеріальну допомогу у зв`язку з продовженням навчання, хоча офіційно працевлаштований та отримує дохід у виді заробітної плати. За таких підстав позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи стягнення з 09.12.2022 і до закінчення навчання дитини, але не більше, ніж до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років. 22.12.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 25.01.2023 та надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 25.01.2023 судове засідання відкладено на 22.02.2023 у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. 21.02.2023 відповідач [PERSON] подав до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області відзив, в якому позов не визнав, заперечував проти задоволення позову та просив у позові відмовити. Відзив мотивований тим, що позивач не довела належними та допустимими доказами, що на час подання позову дитина сторін продовжує навчання. Так, надана з навчального закладу довідка видана за три місяці до звернення з позовом та її реквізити не дають беззаперечного переконання в її справжності. З цієї довідки не вбачається, коли саме [PERSON] завершує навчання та чи не відрахована вона на даний час. Позивач не зазначила, скільки часу на день дитина зайнята навчальним процесом та кількість вихідних днів, що впливає на з`ясування обставин про можливість працевлаштування дитини у вільний час. Відсутні докази, які б підтверджували розмір витрат на харчування та проживання дитини. Відповідач на даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі та має на утриманні двох малолітніх дітей. Оскільки його дружина не працевлаштована, усе матеріальне забезпечення покладається на відповідача. Також на утриманні відповідача перебуває його престаріла бабця [PERSON] , яка зареєстрована з ним за однією адресою та потребує додаткової фінансової допомоги. Відповідач надає матеріальну допомогу своєму батькові, який у 2017 році переніс хірургічну операцію та на його профілактичне лікування витрачається значна сума коштів. При цьому єдиним доходом відповідача є заробітна плата, яка у січні 2023 року становила 16715,15 грн, а за виключення ПДФО - лише 13706,42 грн. 22.02.2023 розгляд справи не відбувався у зв`язку з оголошенням Тернопільською обласною адміністрацією на території Тернопільської області повітряної тривоги. Судове засідання призначено на 15.03.2023. 27.02.2023 представник позивача адвокат Юзьвак І.Я. подав до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області відповідь на відзив, в якій зазначив, що доводи позивача щодо навчання дитини у навчальному закладі та термін такого навчання підтверджуються відповідними довідками. Витрати на проживання дитини в гуртожитку становлять 120 злотих на місяць, а витрати на харчування в шкільній їдальні 19,90 злотих на день. Таким чином вартість проживання в гуртожитку становить 982,24 грн на місяць, а вартість харчування 146,52 грн на день. Наявність на утриманні відповідача двох малолітніх дітей не є достатньою підставою для несплати аліментів на утримання іншої дитини, яка також потребує матеріальної допомоги. Відповідач не довів, що на його утриманні перебуває бабуся [PERSON] , а також не підтверджено розмір її пенсії. Сам по собі факт реєстрації за однією адресою не свідчить про здійснення матеріального утримання [PERSON] . Не є підтвердженим факт перебування на утриманні відповідача його батька, а також необхідності та надання йому фінансової допомоги. Факт родинних відносин відповідача з [PERSON] та [PERSON] не доведений. На утриманні в позивача також є двоє малолітніх дітей та у зв`язку з важким матеріальним становищем позивачу призначено допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям». 09.03.2023 відповідач [PERSON] подав до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області заперечення, в яких зазначив, що надані позивачем докази не підтверджують факт навчання дитини у навчальному закладу. Вважає, що період навчання, а відтак і період сплати аліментів можливо встановити лише шляхом звернення суду України із судовим дорученням про надання правової допомоги до відповідного суду в Республіці Польщі. Зауважив, що сам по собі вік його дітей від другого шлюбу свідчить про необхідність їх утримання. Також вказав, що 26.02.2023 його дружина [PERSON] пройшла магнітно-резонансну томографію гіпофізу і поставлений діагноз свідчить про те, що вона потребує тривалого та дороговартісного лікування. 15.03.2023 без виходу до нарадчої кімнати усними ухвалами, занесеними до протоколу судового засідання, з підстав необґрунтованості відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про звернення суду України із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду. Також відмовлено у задоволенні клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи з підстав пропуску строку для подання додаткових доказів та незаявлення клопотання про поновлення такого строку. У судовому засіданні 15.03.2023 позивач [PERSON] та її представник адвокат Юзьвак І.Я. позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, та просили позов задовольнити повністю. Позивач пояснила, що станом на даний час дитина сторін навчається на 3 курсі в Технікумі в Об`єднанні (Комплексі) шкіл в Любомежі. Загальний термін навчання становить 5 років. Зауважила, що попередньо сторони узгодили між собою питання навчання дитини у Республіці Польща, про що свідчить відповідна згода, надана сторонами та засвідчена нотаріусом. Позивач вказала, що щомісячно переказує доньці 15000 грн на витрати, пов`язані з навчанням, в тому числі на проживання в гуртожитку та харчування. У судове засідання 15.03.2023 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, заперечував проти задоволення позову та просив у позові відмовити. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд установив, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.04.2010, що підтверджується також копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 11, 12). У даному шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 13). При цьому з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб та після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 18). Указані обставини підтверджують факт зміни позивачем прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Також вказаним вище рішенням суду від 28.04.2010 (а.с. 11) ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 01.03.2010 і до досягнення дитиною повноліття. Так, з копії учнівського квитка № [NUMBER] та його перекладу з польської мови на українську мову, засвідченого державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори (а.с. 67, 68), вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є ученицею Комплексу шкіл в Любомєжу. Для посвідчення дійсності квитка, у тому числі на строк до 30.09.2023, проставлена відповідна гербова печатка. Так само з копій довідок Технікуму в Комплексі шкіл в Любомєжу від 15.09.2020 та від 07.12.2022 та їх перекладу з польської мови на українську мову (а.с. 69, 70, 71, 72) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є ученицею третього класу Технікуму в Комплексі шкіл в Любомєжу у 2022/2023 навчальному році. Термін навчання в Технікумі триває 5 років. При цьому з копії довідки Технікуму Об`єднання шкіл в Любомежу від 12.09.2022 та її перекладу з польської мови на українську мову (а.с. 16, 17) вбачається, що навчання у Технікумі є безоплатним та відбувається на денній формі навчання. Суд також враховує, що наданий позивачем переклад довідок Технікуму в Об`єднанні (Комплексі) шкіл в Любомежу від 15.09.2020, 12.09.2020 та 07.12.2022 не містить нотаріального засвідчення цього перекладу нотаріусом. Однак зважаючи на те, що переклад учнівського квитка № 1153/Т/2020 є нотаріально засвідченим та сам по собі підтверджує факт навчання [PERSON] у вказаному навчальному закладі, суд не вважає, що зазначені вище довідки є явно недопустимими доказами та, надаючи їм оцінку у сукупності з іншими доказами, не вбачає підстав для невзяття до уваги копій цих довідок та їх перекладів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 СК України). Так, ч. 1, 2 ст. 199 СК України визначають, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 308/4214/18. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у зв`язку з навчанням повнолітня дитина [PERSON] потребує матеріальної допомоги відповідача. Позивач позбавлена можливості самостійно забезпечити усі потреби дитини, що пов`язані з її навчанням. При цьому сама дитина у зв`язку з навчанням на денній формі навчання позбавлена можливості працевлаштуватись, отримувати дохід та самостійно забезпечувати усі свої потреби. Як убачається з копії довідки від 12.09.2022, про яку суд зазначив вище, навчання [PERSON] здійснюється на денній формі здобуття вищої освіти, яка є таким способом організації навчання здобувачів вищої освіти, що передбачає проведення навчальних занять та практичної підготовки. Указане дає підстави дійти висновку, що у зв`язку з навчанням на денній формі навчання [PERSON] позбавлена можливості працювати, отримувати дохід та забезпечувати свої потреби, внаслідок чого потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. При цьому суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності інформації про кількість та час занять [PERSON] у навчальному закладі, а також інформації про вихідні дні, оскільки вважає, що саме по собі навчання на денній формі позбавляє [PERSON] можливості працювати, приймаючи до уваги ймовірність позакласних занять, самостійного опрацювання матеріалу тощо. Щодо можливості позивача надавати [PERSON] матеріальну допомогу суд зазначає таке. Суд встановив, що на утриманні в позивача перебувають двоє малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються копіями відповідних свідоцтв про народження (а.с. 73, 74) та довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 200/04-19 від 22.02.2023 (а.с. 75). З копії довідки відділу соціального забезпечення № 3 Управління соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації № 175 від 22.03.2023 (а.с. 76) вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку як одержувач державної допомоги відповідно до Закону України «Про державну допомогу малозабезпеченим сім`ям». Допомога призначена на період з 01.02.2023 до 31.07.2023. Також з копії довідки про доходи № 53 від 24.02.2023, виданої КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня № 2», вбачається, що [PERSON] працевлаштована на посаді акушерки акушерсько-гінекологічного відділення. Розмір заробітної плати позивача у січні 2023 року становив 13500 грн (а.с. 77). Указані обставини не звільняють позивача від обов`язку матеріального утримання дитини [PERSON] , однак дають підстави вважати, що позивачу складно самостійно здійснювати матеріальне забезпечення повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. При цьому суд враховує, що навіть у разі можливості одного з батьків самостійно задовольняти матеріальні потреби дитини, які пов`язані з її навчанням, законодавець не звільняє другого з батьків від аналогічного обов`язку здійснювати матеріальне забезпечення дитини. Щодо можливості відповідача надавати матеріальну допомогу дитині суд зазначає таке. Так, з копії довідки про доходи відділу УФЗ Держспецзв`язку в м. Тернополі № 119 від 06.02.2023 (а.с. 43) вбачається, що [PERSON] працевлаштований на посаді старшого офіцера. Розмір заробітної плати відповідача у січні 2023 року становив 16715,15 грн (а.с. 43). Також суд встановив, що відповідач з 25.01.2014 перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 38). У даному шлюбі у відповідача народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 39, 40). Надаючи оцінку таким обставинам, суд враховує, що відповідач, уже маючи на утриманні двох малолітніх дітей та дружину, мав фінансову можливість сплачувати на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на утримання на той час неповнолітньої дитини [PERSON] на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.04.2010. Відтак у разі задоволення даного позову такі обставини залишаться для відповідача незмінними. Докази, які б підтверджували збільшення витрат на утримання двох малолітніх дітей за цей період, відповідач суду не надав. Так само відповідач не довів, що його дружина [PERSON] не працевлаштована та у неї відсутні доходи. Не знайшов свого підтвердження належними та достатніми доказами і той факт, що [PERSON] потребує тривалого та дороговартісного лікування. Так, з копії висновку за результатами магнітно-резонансної томографії гіпофізу від 26.02.2023 вбачається, що [PERSON] проведене такого роду медичне обстеження, за результатами якого рекомендовано спостереження лікуючого лікаря, консультація ендокринолога та нейрохірурга, МР-контроль в динаміці з в/в контрастуванням. Про необхідність проходження лікування та вартість такого лікування у даному медичному висновку не зазначено. Докази на підтвердження понесених витрат на лікування [PERSON] відповідач суду не надав. Також суд відхиляє доводи відповідача щодо здійснення ним матеріального утримання батька [PERSON] , оскільки на підтвердження таких обставин відповідач не надав жодних належних та достатніх доказів. Факт родинних відносин між [PERSON] та відповідачем, а також відсутність у [PERSON] самостійного доходу відповідач теж не довів. Так само суду не доведено, що [PERSON] , яка є бабою відповідача, потребує догляду, а також що такий догляд здійснює саме [PERSON] . На підтвердження таких обставин відповідач надав довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому (приміщенні) будинку осіб № 71 від 01.02.2023, яка видана сільським головою Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області (а.с. 41) та у якій зазначено, що [PERSON] та [PERSON] , яка є його бабою, зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Також у довідці вказано, що [PERSON] потребує догляду, оскільки самостійно не може забезпечити своїх потреб. Разом з тим факт реєстрації відповідача та його баби за однією адресою не свідчить про те, що [PERSON] забезпечує матеріальне утримання [PERSON] та здійснює за нею догляд. Докази, які б підтверджували витрати відповідача на утримання [PERSON] та розмір цих витрат, суду не надані. При цьому належним доказом на підтвердження того, що особа потребує постійного стороннього догляду, є висновок лікарської комісії медичного закладу, який суду наданий не був. Указані обставини в сукупності дають суду підстави дійти висновку, що відповідач [PERSON] має фінансову можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , яка навчається. При визначенні розміру аліментів суд виходить з такого. Частиною 1, 2 ст. 200 СК України\~визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до\~ст.\~182\~СК України\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:\~1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників та інших посібних матеріалів, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, можливість дитини працювати під час навчання тощо. Крім цього, ч. 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. При цьому Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Так, з довідки від 07.12.2022, про яку суд зазначив вище, вбачається, що [PERSON] не отримує стипендії, а також не звільнена від оплати за проживання та харчування. При цьому оплата за проживання в гуртожитку становить 120 злотих на місяць, а харчування вартує 17,90 злотих на день. Згідно з інформацією, яка розміщена на офіційному веб-сайті Національного банку України, станом на 15.03.2023 вартість 1 злотого становить 8,38 грн. Відтак суд доходить висновку, що вартість проживання [PERSON] в гуртожитку становить 1005,60 грн щомісячно (120 злотих х 8,38 грн = 1005,60 грн), а вартість харчування - 4500,60 грн (17,90 злотих х 8,38 грн х 30 днів = 4500,60 грн) щомісячно. Також повнолітня [PERSON] , яка продовжує навчання, потребує додаткових витрат, які безпосередньо пов`язані з її навчанням в освітньому закладі. Зокрема, [PERSON] необхідно придбавати навчальні посібники, канцелярське приладдя, спортивний одяг для відвідування занять з фізичної підготовки тощо. При цьому суд приймає до уваги, що відповідач особисто надав згоду на виїзд дитини [PERSON] до Республіки Польща у період з 16.07.2020 до 01.11.2023, у тому числі з метою навчання у навчальному закладі Республіки Польща (а.с. 15). Відтак, надаючи таку згоду, відповідач повинен був усвідомлювати, що навчання доньки за кордоном призведе до витрат, пов`язаних з таким навчанням, зважаючи на необхідність придбання усіх необхідних товарів та оплати необхідних послуг з урахуванням конвертації валюти по відношенню до гривні. Ураховуючи викладене, суд вважає справедливими та фінансово можливими для відповідача і достатніми для забезпечення належного рівня життя [PERSON] , яка продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/4 частку заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 992,40 грн.

Outcome: approved