Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Петриківська державна нотаріальна контора, про зобов`язання видати свідоцтво та визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтував тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , і він є спадкоємцем за законом після її смерті. На момент смерті мати проживала за адресою: [ADDRESS] . Ця квартира є спадковим майном. Після смерті спадкодавця позивач подав у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини. 15 червня 2021 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на частини спадкової квартири. На іншу частини квартири нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на це майно претендує інша особа, а саме [PERSON] , оскільки за його заявою заведено спадкову справу. Проте [PERSON] не підтримував з померлою ніяких стосунків, заяву про прийняття спадщини після смерті матері не подавав. У спірній квартирі [PERSON] ніколи не мешкав, участі в її утриманні не приймав. Оскільки Сьома дніпровська державна нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, останній вважає свої права порушеними, тому просив суд скасувати постанову завідуючої Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори Південно Східного міжрегіонального управління юстиції м. Дніпро Черновської Л.Г. скасувати. Зобов`язати Сьому дніпровську державну нотаріальну контору видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] . З урахуванням заяви про зміну предмета позову, позивач просив суд скасувати постанову Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори Південно Східного міжрегіонального управління юстиції м. Дніпро та визнати за [PERSON] право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , в цілому. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою від 15 березня 2023 року закрито підготовче засідання, справа призначена до розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали «уточнену» позовну заяву, просили її задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений у встановленому порядку, в т.ч. шляхом оголошення на офіційному сайті «Судова влада». Представник Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори до суду не з`явився, подав заяву про розгляд спору без їх участі. Представник Петриківської державної нотаріальної контори подав заяву про розгляд справи без їх участі. Враховуючи, що позивачем залучено в якості відповідача нотаріальну контору, суд вважає можливим ухвалити рішення по суті спору, не ухвалюючи заочне рішення, оскільки умовою постановлення такого рішення є неявка всіх відповідачів, або неподання ними заяви про розгляд спору без їх участі. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.\~1\~ст.\~3\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється відповідно\~до\~Конституції України,\~цього Кодексу,\~законів України,\~що визначають\~особливості розгляду\~окремих категорій\~справ,\~а також\~міжнародних договорів,\~згода на\~обов`язковість яких\~надана Верховною\~Радою України. Обставини, що встановлені судом. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що видно зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . 15 червня 2021 року позивач подав до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у вигляді 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Повідомив, що інших спадкоємців немає. 15 червня 2021 року позивачу Сьомою державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину на за законом після смерті [PERSON] на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Постановою завідуючої Сьомої дніпровської нотаріальної контори від 09 липня 2021 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру в цілому, оскільки є претендент на спадщину син [PERSON] відповідно до спадкової справи Петриківської державної нотаріальної контори № 274/2008. Згідно заяви від 28 січня 2021 року [PERSON] прийняв все майно після смерті [PERSON] . Мотиви, з яких виходить суд. Спір виник з приводу того, що [PERSON] претендує на іншу 1/2 частини квартири, проте позбавлений можливості оформити свої спадкові права унаслідок наявності іншого спадкоємця та відмови нотаріуса у видачі свідоцтва на спадщину. Поняття спадкування закріплене у\~ст. 1216 ЦК, відповідно до якої спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно частин першої та третьої\~статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Такими, що прийняли спадщину вважаються також малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, якщо не було подано заяву про відмову від спадщини у порядку, встановленому цивільним законодавством. Відповідно до\~статті 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання від 18 лютого 2021 року № 14/5 1920, що міститься в матеріалах спадкової справи [PERSON] склад зареєстрованих осіб на день смерті [PERSON] , померлої [INFO] становить 2 (дві) особи, а саме [PERSON] та [PERSON] . Ці особи були зареєстровані і могли проживати разом із померлою [PERSON] на момент її смерті, а відтак в силу положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, які прийняли спадщину. Факт їх не проживання у спадковій квартирі позивач не спростовував. Більше того, позивач в судовому засіданні ввів суд в оману, оскільки не повідомив дійсне коло спадкоємців, сповістив, що в квартирі ніхто не прописаний і мати проживала одна, що спростовується матеріалами справи. При цьому [PERSON] та [PERSON] не були залучені до участі у справі, клопотань про залучення їх як співвідповідачів, не надходило. Таким чином, судом встановлено, що на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] можуть претендувати кілька осіб, а саме гр. [PERSON] та [PERSON] . Зазначені особи від права на спадкування не усунуті, заяв про відмову від спадщини не подавали, тому визнання права власності в цілому за [PERSON] , є сумнівним та може становити порушення прав та інтересів інших спадкоємців. [PERSON] є попереднім власником квартири, тому його реєстрація не впливає на зміст і реалізацію спадкових прав позивача. Що стосується відповідача [PERSON] , то останній до суду не з`явився, проте згідно заведеної спадкової справи після смерті [PERSON] , [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини, тобто вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька, а тому може претендувати й на спадкове майно у вигляді квартири, оскільки спадкова квартира придбана у період сумісного проживання матері та [PERSON] . Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану від 05 березня 2021 року, гр. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28 січня 1978 року. Шлюб не був розірваний, не визнавався недійсним, тобто подружжя перебувало у шлюбі до моменту смерті [PERSON] . Відтак, на все майно, яке придбано подружжям, діє презумпція спільної сумісної власності подружжя. Позивачем у свою чергу не надано суду доказів, що [PERSON] відмовився від спадщини, усунутий від права на спадкування, чи остаточно втратив право на спадкування чи майновий інтерес до цього майна. У зв`язку із неявкою [PERSON] в судові засідання, суд позбавлений можливості з`ясувати ці питання. Суд виходить з того, що спадкоємець, який прийняв спадщину, є її власником з часу відкриття, тому не оформлення спадкових прав чи не отримання свідоцтва про право на спадщину, не позбавляє спадкоємця спадщини. Приймаючи до уваги, що спадкоємець [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , а відтак може претендувати як на спадкове майно, що залишилось після смерті батька у вигляді автомобіля, гаражу та земельних ділянок, так і на спадкове майно, яке є спільною сумісною власністю, оскільки придбавалось за кошти подружжя. При цьому розірвання шлюбу чи припинення шлюбних відносин не змінює правового режиму майна, яке придбавалось під час шлюбу, або після шлюбу, проте за кошти, отримані спільно подружжям. В даному випадку спадкова квартира придбана особисто [PERSON] , відтак є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Доказів того, що [PERSON] придбав цю квартиру матері за власні кошти, матеріали справи не містять. Отже, відсутність спадкоємця [PERSON] , не спілкування з [PERSON] , не проживання у спірній квартирі чи не сплата комунальних послуг, не приймання участі в утриманні квартири, як вказує позивач, не позбавляє [PERSON] права на спадкування. В частині позовних вимог до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), суд вважає, що позивач не довів порушення його прав, тобто не вказав які незаконні дії вчинив державний нотаріус та в чому полягає незаконність постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Так, відмовляючи у вчиненні цієї нотаріальної дії нотаріус лише констатував факт наявності заведеної спадкової справи та претендента на спадщину, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину. Ці факти не свідчать про незаконність постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а її скасування судом не призведе до зміни матеріальних відносин, тобто такий спосіб захисту як скасування постанови нотаріуса за наявності спору про право, не є ефективним. Крім того, нотаріус чи державна нотаріальна контора не можуть бути відповідачами у тих судових спорах, в яких позивач оспорює достовірність засвідченого факту, права і обов`язки, засновані на вчиненій нотаріальній дії, чи правильність документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, або коли іншими особами оскаржується права і обов`язки, набуття яких пов`язане із вчиненням нотаріальних дій. Суд вважає, що позивачем було помилково визначено Сьому державну нотаріальну контору як відповідача у даному спорі, оскільки нотаріус ніяких прав позивача не порушував, а відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину оскаржується до суду шляхом пред`явлення позову до інших спадкоємців про визнання права власності на спадкове майно, а не шляхом оскарження власне постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Отже, суд констатує, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, і це є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, позивач просить суд визнати право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , в цілому. Такий спосіб захисту не є ефективним і суперечить як змісту спірних правовідносин, так і не узгоджується із фактичними обставинами справи. Як встановлено судом, позивач вже успадкував і є власником 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Перепони в оформлені права на спадщину виникли лише щодо іншої частини квартири. Однак позивач помилково просить суд визнати право власності на всю квартиру, тобто в цілому. Належним способом захисту в даному випадку є визнання права власності в порядку спадкування за законом на іншу 1/2 частини квартири. Фактично позивачем заявлена вимога про визнання права власності, в тому числі й на частку, яка вже перебуває у власності [PERSON] . Суд вважає дії [PERSON] недобросовісними, оскільки останній спочатку подав заяву про прийняття спадщини лише на 1/2 частини квартири, тобто розумів, що інша частина квартири належить іншим спадкоємцям. В подальшому, через рік після смерті [PERSON] , [INFO] , поза межами строку прийняття спадщини, [PERSON] подає заяву про прийняття всієї спадщини. В усіх заявах на ім`я нотаріусів, нотаріальних контор Гернець Г.О. повідомляє, що крім нього інших спадкоємців немає. Аналогічну інформацію повідомив і суду. Проте з`ясовано, що на спадкове майно претендують інші особи, які не були залучені як відповідачі. Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. Визнання права власності в порядку спадкування на квартиру в цілому, є неефективним способом захисту, оскільки власник в силу ст. 392 ЦК України може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проте позивачем не доведено суду, що право власності [PERSON] на 1/2 спірної квартири, яке набуто ним згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, кимось оспорюється або не визнається, тому визнання права власності на квартиру в цілому є передчасним. Водночас визнання права власності в порядку спадкування є виключним способом захисту, коли особою доведено, що існують непереборні складнощі в оформленні спадкових прав. Але в даному випадку наявність інших спадкоємців суд не може визнати тією обставиною, що є непереборною і істотною, оскільки в силу закону спадкування здійснюється в порядку черговості, тобто визнання права власності на спадкове майно не повинно мати на меті усунення спадкоємців від спадщини чи позбавлення їх належного спадку. Ефективним способом захисту в даному випадку може бути позов про усунення від права на спадкування, зміни черговості спадкування і т.д. Враховуючи недобросовісність позивача та неузгодженість позовних вимог із встановленими судом фактичними обставинами справи, незалученням зацікавлених відповідачів, обрання неефективного способу захисту у вигляді визнання права власності на всю квартиру в цілому, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а відтак у їх задоволенні належить відмовити повністю. В силу ст. 141 ЦПК України судовий збір не відшкодовується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed