Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто», в інтересах якого діє представник за довіреністю Руденко Костянтин Васильович, звернулося до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступні обставини. 02.03.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «Monetka») (первісний кредитор) та [PERSON] (позичальник) був укладений кредитний договір № 210302-23456-4, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000 грн строком на 30 днів шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ КБ «ПриватБанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7% від суми кредиту за кожен день користування та 3,50 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписанням кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Кредитний договір був підписаний 02.03.2021 о 08:51 год. шляхом введення в мережі Інтернет одноразового ідентифікатора в особистому кабінеті на веб-сайті https://monetka.ua або https://monetka.com.ua. Кредитні кошти були відправлені відповідачу 02.03.2021 на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, між первісним кредитором та відповідачем був укладений кредитний договір у електронній формі, що прирівнюється до письмової форми договору зі всіма правовими наслідками невиконання зобов`язань за договором. Крім цього, 26.03.2021 позичальником був продовжений строк дії кредитного договору на сім календарних днів шляхом сплати комісії у розмірі 250 грн. 17.06.2021 між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» був укладений договір відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 210302-23456-4 від 02.03.2021 перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто». Відповідач не повернула своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки за погашення заборгованості за кредитом і відсотками відповідно до умов вказаного кредитного договору, а отже свої зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим станом на 27.01.2023 в неї утворилася заборгованість за цим договором у загальному розмірі 29145 грн, що складається з наступного: 1) 5000 грн - заборгованість за кредитом; 2) 3145 грн - заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 1,7% за кожен день користування кредитом за період з 02.03.2021 по 05.03.2021 включно; 3) 21000 грн - заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 3,50% за кожен день користування кредитом за період з 09.04.2021 по 06.08.2021 включно. У зв`язку з цим позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 29145 грн, а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2684 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн. 08.02.2023 суддею було відкрите провадження у справі та визначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Крім того, вказаною ухвалою було задоволене клопотання представника позивача про витребування доказів у Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 56-57). Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від останніх не надійшло, відзиву на позов належним чином повідомлений про розгляд справи відповідач не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що належним чином повідомлена про розгляд справи відповідач відзиву на позов не подала, у той час як представник позивача не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався на підставі наявних у справі доказів, про що судом була постановлена відповідна ухвала. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 02.03.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (первісний кредитор) та [PERSON] (позичальник) був укладений кредитний договір № 210302-23456-4 шляхом заповнення позичальником анкети-заяви на кредит № 771927, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000 грн строком на 30 днів шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7% від суми кредиту за кожен день користування (п. 2.4.3 договору) та 3,50 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк кредитування (п. 3.3 договору). У договорі також вказано, що невід`ємною його частиною є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, через мережі Інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», які розміщені на сайті monetka.ua (а.с. 10-11, 15, 16-23). На підтвердження укладення договору № 210302-23456-4 від 02.03.2021 позивачем надано витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.com.ua, в якому викладена хронологія дій [PERSON] щодо укладення даного договору, відповідно до якої 02.03.2021 о 08:07 год. позичальник ввела особисті дані. О 08:49 год. в особистому кабінеті позичальника створено пропозицію про укладення кредитного договору (оферту) та відправлено останній SMS-повідомлення про погодження кредиту з ідентифікатором (кодом) для підписання акцепту та укладення договору. О 08:51 год. позичальник підписала одноразовим ідентифікатором та відправила первісному кредитору електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт), а о 08:52 год. друкована форма укладеного кредитного договору була розміщена в особистому кабінеті позичальника, якій перераховані кредитні кошти у розмірі 5000 грн на картку № [NUMBER] , що підтверджується чеком про проведення переказу № 381137252 від 02.03.2021 та довідкою (випискою по рахунку) АТ КБ «ПриватБанк» від 22.02.2023 (а.с. 12, 13, 15, 62). Із матеріалів, що надійшли до суду від АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду від 08.02.2023 про витребування доказів вбачається, що картка № [NUMBER] була емітована зазначеною банківською установою на ім`я [PERSON] , серед анкетних даних якої в якості засобу зв`язку вказаний номер мобільного телефону [NUMBER] - той самий, що вказаний у кредитному договорі № 210302-23456-4 від 02.03.2021 (а.с. 61). Крім цього, 26.03.2021 позичальником було продовжено строк дії вказаного кредитного договору на сім календарних днів шляхом сплати комісії у розмірі 250 грн з урахуванням положень п. 2.3.4 цього договору (а.с. 12). Відповідно до ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про електронну комерцію» правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі, якщо інше не передбачено законом. Згідно з п. 1.4 вказаного кредитного договору невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація», які розміщені та сайті monetka.ua. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» перебувають у загальному доступі та опубліковані на сайті https://monetka.com.ua та https://monetka.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 Цивільного кодексу України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Таким чином, вказаний кредитний договір був укладений між сторонами в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» шляхом підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Із наданих позивачем документів судом встановлено, що відповідач отримала надані банком кредитні кошти та порушила умови вказаного кредитного договору, у зв`язку з чим має прострочену заборгованість. Як вбачається із розрахунку заборгованості по договору № 210302-23456-4 від 02.03.2021, станом на 27.01.2023 за [PERSON] утворилася заборгованість за цим договором у загальному розмірі 29145 грн, що складається з наступного: 1) 5000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 2) 3145 грн - прострочена заборгованість по несплаченим процентам; 3) 21000 грн - заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами згідно з п. 3.3 договору (а.с. 14). Згідно з п. 7.3 Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, через мережі Інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» у разі порушення позичальником умов договору та порушення строків повернення суми кредиту, позичальник відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сплачує товариству проценти у розмірі, що вказані у договорі за весь час прострочення повернення суми кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто (ст.ст. 525-527 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач припустився порушення умов договору щодо своєчасної сплати сум кредиту, внаслідок чого за ним утворилася зазначена заборгованість. На підставі договору про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021, укладеного між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто», права кредитора за договором № 210302-23456-4 від 02.03.2021 перейшли до ТОВ «ФК «Ріальто» (а.с. 42, 43, 44-45, 46). Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач припустилася порушення умов договору щодо своєчасної сплати сум кредиту, внаслідок чого за нею утворилася зазначена заборгованість. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач не надала суду відзив на позов та будь-які докази, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 210302-23456-4 від 02.03.2021 у розмірі 29145 грн. Щодо розподілу між сторонами судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Із матеріалів справи вбачається, що позивач 02.06.2022 уклав із фізичною особою-підприємцем (адвокатом) Руденком К.В. договір про надання юридичних послуг № 02/06/2022, повноваження якого підтверджуються довіреністю від 17.06.2022. Крім іншого, у п. 3.1 вказаного договору зазначається, що вартість послуг виконавця становить: 8000 грн - за складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника замовника; 1000 грн - за складання заяв, клопотань (а.с. 33, 34, 35-36). Із наявного в матеріалах справи акту приймання-передачі наданих послуг № 22/2 до договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022 вбачається, що позивачем за вказаним договором були понесені витрати на професійну правничу допомогу, надану представником Руденком К.В. , що пов`язані з розглядом зазначеної цивільної справи, у розмірі 9000 грн, - сплата яких підтверджується платіжним дорученням № 584 від 11.01.2023 (а.с. 37-38, 39). Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд бере до уваги, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, якщо неспівмірність таких витрат буде доведена стороною, яка заявила таке клопотання (ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Водночас у правовому висновку, викладеному у постанові Об?єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. У той же час відповідач, яка належним чином повідомлялася про розгляд справи судом, відзиву на позов не подала та не скористалася своїм правом заявити клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги, понесеної позивачем, із посиланням на неспівмірність таких витрат. Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення на його користь із відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн. Також відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Понесення позивачем судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 2684 грн підтверджується платіжним дорученням № 670 від 30.01.2023 (а.с. 1). Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених останнім судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, що у загальному розмірі складає 11684 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved