Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до Соснвіського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просили стягнути з ТзОВ «Черкасигаз Збут» на їх користь завдані їм збитки в сумі 78,90 грн., а також стягнути в якості відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] суму коштів в розмірі 10\~000 грн., а на користь [PERSON] 20\~000 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що позивачі є співвласниками житла, до якого відповідачем надавались послуги з газопостачання. У червні 2022 року відповідач надіслав позивачам квитанцію для оплати послуг газопостачання за травень 2022 року на суму 78,90 грн., яка була оплачена [PERSON] 16.06.2022р. Натомість в подальшому позивачам стало відомо, що з 01.05.2022р. послуги з газопостачання до їх житла здійснює ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» і саме на користь такої юридичної особи слід здійснювати платежі з оплати послуг газопостачання, внаслідок чого позивач [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про повернення переплати у сумі 78,90 грн., але відповідачем такі кошти не були повернуті та не надано позивачу ніякої відповіді. Позивачка [PERSON] також звернулась до відповідача з заявою, в якій просила повернути [PERSON] переплату з оплати вартості послуг газопостачання у сумі 78,90 грн., але її звернення також залишилось без належного реагування з боку відповідача. Ігнорування звернень позивачів та недотримання умов нормативних актів призвело до душевних страждань та завдало психологічних травм позивачам. Тож вони звернулись до суду з цим позовом та просять стягнути з відповідача переплату з оплати вартості послуг газопостачання та відшкодувати завдану ним моральну шкоду. Відповідач заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у позові в повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що зміна газопостачальної організації не пов`язана із неспроможністю відповідачем надавати відповідні послуги або недоліками якості таких послуг, і відбулась вже після того, як позивачам було направлено рахунок на оплату. Переплата за спожитий природний газ в сумі 78,90 грн. була повернута [PERSON] 17.11.2022р. Факт завдання відповідачем збитків позивачам та моральної шкоди не підтверджується ніякими доказами. Договірні відносини з постачання природного газу укладені відповідачем лише з [PERSON] , а не з обома позивачами. У позивачів не було будь-яких претензій щодо якості чи недоліків продукції, що постачалась відповідачем позивачам, а отже відсутні правові підстави для відшкодування позивачам моральної шкоди. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.11.2022р. матеріали даної цивільної справи були передані за підсудністю до Придніпровського районного суду м. Черкаси. 20.12.2022р. судом відкрито провадження у справі із визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 20.01.2022р. на адресу суду надійшов письмовий відзив ТзОВ «Черкасигаз Збут». 30.01.2023р. на адресу суду від позивачів надійшла відповідь на відзив, в якій викладено позицію позивачів про підтримання позовних вимог в повному обсязі. Обґрунтовуючи свою позицію позивачі вказують, що відповідач порушив умови договору та не повідомив позивачів про свою нездатність продовжувати постачання природного газу, внаслідок чого позивачі заплатили за безтоварний рахунок, непоставлений газ, що у свою чергу завдало їм збитків. Надіслані представником відповідача [PERSON] кошти в сумі 78,90 грн. за своїм призначенням не містять відомостей про те, що це є поверненням переплати за газ, а тому позивачі вважають що переплата дотепер не повернута відповідачем. Вказують, що завдання моральної шкоди підтверджується відмовою відповідача у поверненні суми переплати та ненаданням відповідачем відповіді на звернення [PERSON] , тобто порушенням відповідачем вимог п. 24 Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015р.; ппп. 7, 13 п. 6.2 розділу VI Типового договору постачання природного газу споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП №2500 від 30.09.2015р.; ст. 20 Закону України «Про звернення громадян». 03.02.2023р. на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якій вказує, що ніякої протиправної бездіяльності щодо позивачів відповідач не допускав, а суму переплати повернув, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] , яка діє на підставі довіреності №15 від02.01.2023р., в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив, та просила суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності на житло від 14.07.1997р., є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] /а.с. 3/. В період часу до травня 2022 року до квартири позивачів відповідачем надавались послуги з газопостачання на підставі договору, укладеного з [PERSON] на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2500р. Облік відомостей про вартість нарахованих/сплачених послуг по такому об`єкту здійснювався відповідачем по особовому рахунку № [NUMBER] . У червні 2022 року відповідач надіслав на адресу [PERSON] рахунок на оплату за спожитий природний газ за травень 2022 року на суму 78,90 грн., який був оплачений [PERSON] 17.06.2022р., що підтверджується відповідними рахунком та квитанцією /а.с. 6, 7/. На підставі наказу Міністерства енергетики України від 08.06.2022р. №198 «Про постачання природного газу побутовим споживачам» з 01.05.2022р. побутовим споживачам, яких на день набрання чинності цим наказом внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи, постачання природного газу здійснюється ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Даний наказ набрав чинності 24.06.2022р. Зазначені обставини є загальновідомими, а тому не потребують доказування. Внаслідок зміни надавача послуг з постачання природного газу побутовим споживачам, по особовому рахунку № [NUMBER] відкритому відповідачем на ім`я [PERSON] виникла переплата за спожитий природний газ в сумі 78,90 грн. 18.07.2022р. [PERSON] направив на електронну адресу відповідача заяву, в якій просив переплату у сумі 78,90 грн., що виникла в результаті оплати за газ за травень 2022 року по неправомірно виставленому рахунку, перерахувати на його рахунок, з якого була здійснена оплата послуг з постачання природного газу /а.с. 4/. У відповідь на таке звернення [PERSON] отримав на свою електронну скриньку лист з інформацією про те, що документи не прийнято, та рекомендовано завірити документи електронним цифровим підписом (ЕЦП). 19.07.2022р. [PERSON] направив на електронну адресу відповідача електронного листа на тему «Заява про повернення переплати за газ», в якому в якості додатків містились два файли підписані ЕЦП з назвами «Банк реквізити М.С.В.» та «заява Газзбут» /а.с. 8/. 22.07.2022р. [PERSON] направив звернення до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у відповідь на яке отримав листа НКРЕКП за вих. №8672/16.5.2/7-22 від 19.08.2022р., в якому зазначено, що відповідно до інформації, наданої ТзОВ «Черкасигаз збут», для повернення переплати за послуги постачання природного газу, в додаток до заяви [PERSON] необхідно надати перелік документів: копію паспорта, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, квитанції про оплати (оригінали або копії) та довідку з банку з реквізитами карткового рахунку /а.с. 42/. 25.07.2022р. [PERSON] звернулась до Черкаської обласної державної адміністрації з заявою, в якій висловила незгоду з діями ТзОВ «Черкасигаз збут», яке розмістило на своєму офіційному сайті інформацію про порядок повернення переплати громадян за спожитий газ та вимагає до заяви про повернення переплати додавати копію паспорта, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, квитанції про оплати (оригінали або копії), довідку банку з реквізитами карткового рахунку, а також завіряти відповідні документи за допомогою ЕЦП у випадку їх направлення на електронну скриньку ТзОВ «Черкасигаз збут» /а.с. 52/. Листом від 12.08.2022р. за вих. №02/13-01.02-04/М-92, за підписом директора департаменту інфраструктури та житлово-комунального господарства Черкаської обласної державної адміністрації Мишко А.В. було повідомлено про порядок подання заяви про повернення споживачам переплати з оплати послуг постачання природного газу /а.с. 43-45/. Аналогічні за своїм змістом роз`яснення містилися і у листі від 10.08.2022р. за вих. №М-1167/5 за підписом директора ТзОВ «Черкасигаз Збут», направленому [PERSON] /а.с. 53/. 14.09.2022р. [PERSON] склала заяву (звернення) на електронну адресу відповідача, в якій просила повернути [PERSON] сплачені кошти за непоставлений газ по незаконно виставленому рахунку за травень 2022 року /а.с. 5/. Згідно квитанції №3 від 17.11.2022р. ТзОВ «Черкасигаз збут», через [PERSON] , здійснило грошовий переказ на банківський рахунок [PERSON] на суму 78,90 грн. /а.с. 29/. На теперішній час позивачі стверджують, що діями відповідача їм завдано матеріальних збитків на суму переплати в розмірі 78,90 грн., а також моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню в грошовій компенсації, внаслідок чого вони звернулись до суду з даним позовом. Таким чином між сторонами існує спір з приводу порядку повернення споживачу комунальних послуг надмірно сплачених коштів та відшкодування моральної шкоди, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), Закону України від 09.11.2017р. №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №2189), Закону України від 12.05.1991р. №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів»(далі Закон №1023) та інших нормативно-правових актів. Надаючи оцінку доводам учасників справи та обставинам спірних правовідносин суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. На виконання вимог положень статті 12 цього Закону було розроблено та прийнято Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, який затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. № 2500. Пунктом 1.3 розділу I Типового договору передбачено, що цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк шляхом приєднання споживача до умов цього договору. Підпунктом 3 п. 6.2 Типового договору передбачено, що постачальник зобов`язаний обчислювати і виставляти рахунки Споживачу за поставлений природний газ відповідно до вимог, передбачених цим Договором. Згідно п. 23 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. № 2496 (далі Правила №2496) розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди. Відповідно п. 24 розділу III Правил №2496 розрахунковим періодом за договором постачання природного газу побутовим споживачам є календарний місяць. При здійсненні постачання природного газу в рамках базової річної пропозиції оплата рахунка (платіжного документа) постачальника має бути здійснена не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим. У разі переплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу протягом п`яти робочих днів після отримання такої вимоги. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем направлено позивачу [PERSON] рахунок на оплату вартості спожитого у травні 2022 року природного газу в першій половині червня 2022 року. У свою чергу зміна постачальника послуги газопостачання відбулась на підставі наказу Міністерства енергетики України №198 від 08.06.2022р., який набув чинності 24.06.2022р. При цьому суду не надано відомостей про те, що у травні 2022 року постачання природного газу до квартири позивачів не здійснювалось чи здійснювалось неналежним чином. За таких обставин доводи позивачів про протиправний характер дій відповідача із надсилання квитанції на оплату є необґрунтованими. Стосовно питання про повернення відповідачем переплати на користь [PERSON] , то слід зауважити, що Правила №2496 не регламентують безпосереднього порядку та форми подання споживачем вимоги, на підставі якої має відбуватись повернення переплачених коштів. Натомість слід звернути увагу, що відповідний порядок відповідач визначив самостійно та розмістив у публічному оголошенні на своєму офіційному сайті, де вказав, що до заяви про повернення переплати необхідно додавати копію паспорта, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, квитанції про оплати (оригінали або копії), довідку банку з реквізитами карткового рахунку, а також завіряти відповідні документи за допомогою ЕЦП у випадку їх направлення на електронну скриньку ТзОВ «Черкасигаз збут». Такі дії відповідача обумовлені застосуванням ним за аналогією закону положень Порядку повернення коштів, помилково чи надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013р. №787. Оцінюючи такі дії відповідача суд доходить висновку про їх правомірність та обґрунтованість, оскільки вони виправдовуються потребою у дотриманні суворого порядку обліку грошових коштів та їх використання і направлені на мінімізацію ризиків шахрайських дій та запобіганню безпідставного повернення коштів на користь третіх осіб. До того ж відповідні вимоги до заяв про повернення коштів були у загальному доступі і за своїм змістом є чіткими та передбачуваними для споживачів, а отже суд не вбачає в таких діях ознак недобросовісності з боку відповідача. Таким чином, оскільки позивачем не було виконано належним чином вимог відповідача щодо подання всіх необхідних документів для здійснення повернення переплати, то затримка у здійсненні поверненні коштів є виправданою. На теперішній час сума переплати 78,90 грн. фактично повернута [PERSON] , що підтверджується квитанцією №3 від 17.11.2022р. /а.с. 29/, а отже позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. В частині вимог про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Згідно з ч.1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачі обґрунтовують тим, що незаконними та безпідставними діями відповідача їм спричинено моральну шкоду, яка полягає у порушенні звичного укладу життя, погіршенні стану здоров`я. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, про що було роз`яснено в п.3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Вирішуючи питання щодо стягнення компенсації за завдану моральну шкоду суд виходить з того, що мова йде про справедливе та розумне відшкодування, а не про покарання відповідача за його неправомірні дії, оскільки останнє твердження не відповідає принципам та завданням цивільного судочинства. Крім того, основною умовою відшкодування моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта цивільно-правових відносин або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Позивач [PERSON] обґрунтовує завдання йому моральної шкоди протиправною поведінкою відповідача в частині неправомірного виставлення рахунку на оплату та несвоєчасного повернення суми переплати. Проте судом встановлено, що у виставленні рахунку на ім`я позивача відсутня вина відповідача, оскільки останній діяв правомірно, а спірна ситуація виникла внаслідок особливостей державного регулювання надання послуг з постачання природного газу побутовим споживачам, обумовлених критичною ситуацією на ринку надання таких послуг. Несвоєчасність повернення позивачу сум переплати обумовлені поведінкою самого позивача, оскільки він не дотримався публічних вимог щодо подання документів, необхідних для здійснення повернення коштів. Натомість, фактичне повернення суми переплати було здійснено на користь позивача 17.11.2022р., тобто ще до відкриття провадження у справі (20.12.2022р.). Отже судом не встановлено в діях відповідача ознак протиправної поведінки стосовно [PERSON] , а відтак відсутні і правові підстави для відшкодування моральної шкоди. В частині вимог позивачки [PERSON] , то суд звертає увагу, що вона не є стороною договору про надання послуг з газопостачання, особисто не здійснювала ніяких дій, пов`язаних з оплатою послуг відповідача за травень 2022 року, не є представником [PERSON] у правовідносинах останнього з відповідачем, а отже не має відношення до обставин повернення [PERSON] сум переплати. В аспекті доводів позивачки про порушення відповідачем порядку розгляду її звернення від 14.09.2022р., то суд зауважує, що передумовою виникнення у відповідача обов`язку із розгляду звернення фізичних осіб є надходження до нього такого звернення, оформленого у відповідності до вимог закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачкою не надано суду доказів на підтвердження надсилання нею її звернення від 14.09.2022р. на електронну адресу відповідача. Крім того, за змістом наданого позивачкою звернення від 14.09.2022р. воно не містило прохання повідомити її про вжиті відповідачем заходи реагування на таке звернення. У свою чергу відповідачем надавались позивачці роз`яснення спірної ситуації з приводу повернення сум переплати у відповідь на її заяву від 25.07.2022р. до Черкаської обласної державної адміністрації, що підтверджується листом відповідача за вих.№М-1167/5 від 10.08.2022р., а відтак доводи позивачки про умисне і свідоме ігнорування відповідачем її прав та інтересів є помилковими. Таким чином, по обставинам спірних правовідносин судом не встановлено ознак протиправної поведінки з боку відповідача по відношенню до обох позивачів, а тому і відсутні передумови для покладання на відповідача обов`язку з відшкодування позивачам моральної шкоди, пов`язаної із затримкою повернення ним суми переплати за спожитий природний газ. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. Європейський суд з прав людини вказав, що міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України»). Таким чином, з`ясувавши характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову), обставини можливості порушення прав позивачів, наслідки спірної ситуації, з`ясувавши характер, суть та підстави заявлених позивачами вимог, норми права, якими вони регулюються, давши належну правову оцінку долученим доказам у їх сукупності, суд приходить до переконання про необґрунтованість позовних вимог та необхідність постановлення рішення про відмову в позові. Враховуючи, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі, а позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», то відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed