Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач вказує, що 11 листопада 2017 року [PERSON] разом з [PERSON] прибули до подвір`я будинку [ADDRESS] . Цього ж дня між [PERSON] , [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] виник конфлікт. Як вбачається з пояснень позивача, [PERSON] , [PERSON] підійшли до [PERSON] та почали наносити удари в область тулуба. [PERSON] наніс один удар кулаком правої руки в ліву область тулуба, тим самим завдав [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді забою лівої нирки та синець поперекової області зліва. 28.02.2018 року [PERSON] було пред`явлене обвинувачення за ч.1 ст.125 КК України. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 26.07.2021 року у справі №522/4079/18 [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Внаслідок вчиненого правопорушення [PERSON] стверджує, що їй були заподіяні моральні страждання. Позивач вказує, що протягом чотирьох років кримінальне провадження розглядалося судом, однак [PERSON] не приніс будь - якої сатисфакції за свої дії, що свідчить про його почуття відворотності покарання. Моральну шкоду [PERSON] оцінює в 50 000 гривень. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2021 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання призначене на 29 березня 2023 року сторони не з`явились, про дату та час судового засідання повідомленні належним чином. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутністю позивача. Відповідач про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток які направлялися за адресою місця реєстрації відповідача, однак були повернуті на адресу суду з відміткою «За вказаною адресою не проживає». За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити заочне рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з Обвинувального акту у кримінальному провадженні, відомості якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017160500007149 від 28 лютого 2018 року, встановлено наступні фактичні обставини кримінального правопорушення: «11 листопада 2017 року, приблизно об 11 годині 00 хвилин [PERSON] та [PERSON] , прибули до подвір`я будинку [ADDRESS] , де проводили ремонт в одному з приміщень квартири вищевказаного будинку, яка на праві власності належить [PERSON] . Після завершення ремонтних робіт, в той момент, коли [PERSON] та [PERSON] виходили з квартири, між ними з одного боку та мешканкою будинку - [PERSON] з іншого, на грунті тривалих, особистих, неприязних стосунків, виник словесний конфлікт, під час якого у [PERSON] та [PERSON] виник спільний злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] . Діючи навмисно, з вказаною метою, [PERSON] та [PERSON] , в цей же день та час, знаходячись у подвір`ї будинку [ADDRESS] , підійшли до [PERSON] де почали разом штовхати її та наносити удари в область тулуба. Реалізуючи спільний умисел, [PERSON] , діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, наніс [PERSON] один удар кулаком правої руки в ліву область тулубу, тим самим завдав [PERSON] , тілесні ушкодження у вигляді забою лівої нирки та синець поперекової області зліва, тим часом, [PERSON] , діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, вкусила [PERSON] в область кісті лівої руки, та нанесла декілька ударів в грудну клітину, тим самим спричинила потерпілій, тілесні ушкодження у вигляді рани лівої кісті та синця і садна лівої молочної залози. Момент нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] , та [PERSON] , були помічені, мешканцями будинку [ADDRESS] , які прийшли на допомогу [PERSON] , а [PERSON] , та [PERSON] , тим часом зникли з місця скоєння кримінального правопорушення у невідомому напрямку.» Відповідно до Висновку експерта № 1451 від встановлено, що при зверненні за медичною допомогою у [PERSON] були встановлені наступні тілесні ушкодження: садна обох кістей. Дані ушкодження утворилися за механізмом тертя-ковзання тупих твердих предметів. Відповідно до Висновку експерта № 153 від 18.01.2018 року у [PERSON] малися наступні тілесні ушкодження: забій лівої нирки, синець поперекової області зліва, рани лівої кисті, синець потиличної області зліва, синець та садно лівої молочної залози, синці обох плечей, області лівого колінного суглобу. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 26.07.2021 року у справі №522/4079/18 [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення. Відповідно до положення ст. 82 ч. 6 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні,ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії ( бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч.7 ст.128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаних норм зобов`язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно-правові зобов`язання, в яких потерпіла сторона (кредитор) має право вимагати від боржника (заподіювача шкоди) повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків. Крім того, з огляду на положення статті 509 ЦК України та з урахуванням приписів статей 11,22,599,1166 - 1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України №6-954цс16 від 26 жовтня 2016 року. З письмових матеріалів справи вбачається, що в межах розгляду кримінального провадження цивільний позовом позивача залишено без розгляду, а тому позивач звернувся в порядку цивільного судочинства із позовом про стягнення моральної шкоди, оскільки їй була заподіяна така шкода, внаслідок злочинних дій відповідача. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права і способом захисту цивільних прав може бути відшкодування, в тому числі, моральної (немайнової) шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (ст.ст.16, 1168 ЦК України). Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними (ст.21 Конституції України). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як визначається п.3 Пленуму ВСУ моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Так, в наслідок вчиненого відповідачами правопорушення, у позивача довгий час був порушений звичний для неї устрій життя. Вона змушена був нервувати, оскільки в результаті злочинних дій відповідача понесла непередбачувані матеріальні витрати на лікування та зазналафізичних страждань. Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Під час судового розгляду встановлена наявність завданої моральної шкоди позивачу, яка полягала у моральних та фізичних стражданнях. Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного та фізичного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011 року). З огляду на зазначене та обставини справи, суд вважає, що в даному конкретному випадку факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу є безсумнівним, її наслідки у вигляді душевних страждань позивача залежать від особливостей її емоційно-розумового сприйняття внаслідок злочинних дій відповідача та перенесених нею у зв`язку з цим страждань. Так, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи наведене, розмір відшкодування суд визначає виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характеру психологічної травми, яку вона отримала, спричинення їй фізичного болю, спричинення їй тілесних ушкоджень, а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. У зв`язку із задоволенням зазначених позовних вимог [PERSON] , суд приходить до висновку і про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат за надану йому правничу допомогу. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Також судом встановлено, що за подання позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн., та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial