Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

У грудні 2022 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказувала, що власницею частини будинку [ADDRESS] . Решта будинку належить її племіннику [PERSON] . У квітні 2022 року дала згоду на тимчасове проживання у будинку, в якому тривалий час ніхто не мешкає, родичів [PERSON] і [PERSON] , котрі змушені були переселитися зі сходу країни з огляду на збройну агресію РФ. Однак відповідач [PERSON] самочинно змінив замки у будинку й разом зі своєю матір`ю [PERSON] перешкоджають вселенню до нього зазначених осіб. Стверджує, що відповідачі, таким чином, порушують її право на вільне користування власним майном. Просить зобов`язати відповідачів не чинити будь-яких перешкод у вселенні до будинку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] . Відповідач [PERSON] заперечує проти позову, покликаючись на те, що будинок знаходиться у спільній сумісній власності сторін. Про конфлікт щодо вселення до будинку сторонніх осіб довідався з позовної заяви. Будинок не придатний для проживання та перебуває у стані ремонту. Відповідачка [PERSON] вважає позов до себе необґрунтованим, бо не є співвласницею будинку. Залучена до участі у справі позивачкою як третя особа [PERSON] , котрій вона доручила управління своєю частиною будинку, повідомила в судовому засіданні підтримала позов. Представник, залученого позивачкою до участі у справі як третя особа Органу опіки та піклування до суду не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Позов задоволенню не підлягає з огляду на таке. Сторони є співвласниками будинку [ADDRESS] . Частки сторін є рівними, в натурі не визначені (а. с. 11-12). Відповідач не дає згоду на вселення відповідачкою до будинку сторонніх осіб. Згідно з\~частиною першою\~статті 317\~ЦК України\~власнику майна\~належать права\~володіння,\~користування та\~розпорядження своїм\~майном. Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом статті 156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним житлове приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їхніх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно з частинами першою, другою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За змістом зазначених норм право користування житлом, яке перебуває у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (постанова ВС від 31.03.2021 р. у справі № 727/9367/18). Зважаючи на те, що будинок перебуває у спільній власності сторін без виділу часток у натурі, порядок користування житловим приміщенням не визначено, а тому за відсутності згоди одного зі співвласників інший співвласник не має права передавати стороннім особам у користування спірне житло, зокрема розпоряджатися часткою, яка йому не належить.

Outcome: dismissed