Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Синельниківського міськрайонного суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона [PERSON] , є власником житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] . Право власності на вищевказаний будинок підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, від 22.05.2020 року. Відповідачем по справі, є її брат [PERSON] , який зареєстрований у вищезазначеному будинку, але фактично не проживає в ньому з червня 2010 року по теперішній час, що підтверджується довідкою квартального комітету № 28 від 26.05.2021 року. Відповідач виїхав з вказаного дому, теперішнє його місце проживання позивачу невідомо, оскільки вони не спілкуються. Враховуючи вищевикладені обставини просить визнати [PERSON] , [INFO] , особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . До початку проведення судового засідання позивачка [PERSON] надала суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. У судовому засіданні, 15.03.2023 року свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивачки, відповідач в даному будинку не проживає з 2010 року по теперішній час. З цього ж часу він взагалі не з`являвся, де він зараз їй невідомо. Таким чином, суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення свідка, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину від 22.05.2020 року, копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.05.2020 року, [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою:[ADDRESS] ( а.с. 6, 7). З копії домової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] , вбачається, що окрім позивача у даному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] ( а.с.9-11). Згідно довідки від 26.05.2021 року та акту про проживання особи від 17.03.2023 року складеного головою квартального комітету № 28 Синельниківської міської ради, Дніпропетровської області - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично з січня місяця 2010 року за даною адресою не проживає. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Оскільки договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався, суд при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства. Згідно зі ст.386 ЦК України власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням. У зв`язку з тим, що зазначений Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи, що позивач є власником зазначеного вище будинку, а реєстрація відповідача в ньому, створює позивачу перешкоди у володінні ним, позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даному випадку на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у сумі 908 гривень 00 копійок. На підставі викладеного та ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, ст. 41 Конституції України, Глава 23, ст. 391 ЦК України, Закон України від 11. 12. 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved