Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-23 00:00:00

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.03.2023 р. в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні спільною власністю багатоквартирного будинку відмовлено повністю. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення по цій справі, в якій просить стягнути з позивача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 150,00 грн. Частиною першою статті 270 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України). Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України суд першої інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України). За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України. Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Види адвокатської діяльності визначені у статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зокрема: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається у такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України) 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Як встановлено судом, інтереси відповідача [PERSON] представляв адвокат Ружа І.В. За договором від 16.11.2021 р. №116/11 адвокат взяв на себе зобов`язання надавати правову допомогу [PERSON] у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів [PERSON] (клієнта) на умовах та порядку, що визначено договором, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати адвоката на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором (п. 1.1). Відповідно до п. 1.2 договору від 16.11.2021 р., на виконання п. 1.2 договору клієнт надає право представляти та захищати інтереси клієнта в судах загальної юрисдикції, господарських та адміністративних судах (місцевих, апеляційних, Вищих спеціалізованих, Верховному Суді України) з усіма правами, наданими позивачу, відповідачу, третій особі, потерпілому, затриманому, підозрюваному, обвинуваченому, підсудному, свідку, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, стороні виконавчого провадження та захиснику клієнта незалежно від його процесуального статусу. Укладаючи договір, сторони передбачили обов`язок клієнта своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість отриманих послуг за договором (п. 1.6 договору). Укладаючи договір, сторони також передбачили (п. 3.6), що за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується сторонами. В акті вказується обсяг наданої допомоги та її вартість. Як встановлено судом на підставі акту про надання правової допомоги від 23.11.2021 р., клієнту були надані наступні послуги та погоджена їх вартість (на загальну суму 2 650,00 грн.): -загальна консультація з норм права за запитом клієнта - 350,00 грн.; -вивчення наявних документів клієнта, встановлення фактів, які мають значення по справі - 400,00 грн.; -аналіз судової практики за категорією справ, аналогічною справі клієнта - 400,00 грн., - підготовка процесуальних документів (відзив на позовну заяву) - 1 500,00 грн. 16.11.2021 р. вказані послуги на суму 2 650,00 грн. були оплачені клієнтом, що підтверджується відповідною квитанцією. Відповідно до акту про надання правової допомоги від 01.12.2021 р. участь адвоката 01.12.2021 р. у судовому засіданні була визначена в сумі 1 000,00 грн., вказана сума була сплачена відповідачем (за рахунком від 01.12.2021 р.) 01.12.2021 р. Згідно з актом про надання правової допомоги від 14.12.2021 р. участь адвоката у судовому засіданні 13.12.2021 р. була визначена в розмірі 1 000,00 грн., та вказана сума була сплачена відповідачем (за рахунком від 13.12.2021 р.) 13.12.2021 р. Відповідно до акту про надання правової допомоги від 01.02.2022 р. участь адвоката 01.02.2022 р. у судовому засіданні була визначена в сумі 1 000,00 грн., вказана сума була сплачена відповідачем (за рахунком від 01.02.2022 р.) 03.02.2022 р. Відповідно до акту про надання правової допомоги від 20.02.2023 р. участь адвоката 20.02.2022 р. у судовому засіданні була визначена в сумі 1 000,00 грн., докази про понесення вказаних витрат відповідачем суду не надані. Згідно з актом про надання правової допомоги від 17.05.2022 р. участь адвоката 17.06.2022 р. у судовому засіданні була визначена в сумі 1 000,00 грн., вказана сума була сплачена відповідачем (за рахунком від 13.05.2022 р.) 16.05.2022 р. Згідно з актом про надання правової допомоги від 07.03.2022 р. участь адвоката 07.03.2022 р. у судовому засіданні була визначена в сумі 1 000,00 грн., за підготовку процесуальних документів (заяви про ухвалення додаткового рішення у справі №199/8105/21) - 1 000,00 грн. (усього 2 000,00 грн.), суду не було надано доказів про сплату вказаної суми відповідачем на користь адвоката. На підставі актів виконаних робіт, які підписані учасниками договору від 16.11.2021 р., встановлено, що адвокатом надані послуги на загальну суму в розмірі 9 150,00. Проте, суд не погоджується із дійсністю деяких витрат. Так, витрати, пов`язані з загальною консультацією з норм права за запитом клієнта (на суму 350,00 грн.) не є такими, що пов`язані зі справою, яка розглядалася судом, відтак, не можуть бути покладені на позивача. Іншого суду не доведено. Разом з тим, вивчення наявних документів клієнта, встановлення фактів, які мають значення по справі (400,00 грн.), аналіз судової практики за категорією справ, аналогічною справі клієнта ( 400,00 грн.) є необхідною передумовою для підготовки процесуальних документів (відзив на позовну заяву (1 500,00 грн.), про які зазначає відповідач у наступному пункті акту від 23.11.2021 р., а, отже є складовою послуг з підготовки процесуальних документів (відзиву на позовну заяву). Таким чином, витрати в розмірі 800 грн. (400,00 + 400,00 грн.) не є такими, що можна назвати фактичними і неминучими. Отже, суд вважає неминучими, необхідними, дійсними та підтвердженими належними доказами витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 8 000,00 грн.

Outcome: partial