Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-23 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі до 13.01.2020. За час шлюбу у них народились донька [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина постійно проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач, у свою чергу, не надає коштів на утримання доньки та не бере участі у її вихованні. На теперішній час позивач не в змозі самостійно, в необхідній мірі, забезпечити потреби дитини. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої позов просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився. 24.11.2022 подав до суду заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10.12.2019 шлюб між сторонами розірвано. За час шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29.07.2009 міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Неповнолітня [PERSON] проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, відповідач матеріально не утримує дитину. Крім того, дохід позивача не може забезпечити належний рівень життя дитини, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 2\~ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.2\~ст.182\~СК України,\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів»\~за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ході судового розгляду встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. В свою чергу, відповідач позов визнав. Беручи до уваги вищенаведені обставини, суд вважає, що позов підлягає до задоволення та слід стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки до досягнення нею повноліття у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, що відповідає ч.2 ст.182 СК України. При цьому визначаючи розмір аліментів суд виходить з того, що в процесі розгляду справи не встановлено жодних даних про те, що рівень доходів відповідача не дає йому змоги забезпечити виплату аліментів на утримання власної дитини. Приймаючи рішення по справі суд виходить з того, що обов`язок нести витрати на дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Проживання відповідача окремо, не звільняє його від виконання цього обов`язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та догляду за дитиною пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. Відповідно до ст.430 ЦПК, допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. З урахуванням положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 ЗУ «Про судовий збір», судові витрати слід стягнути з відповідача на користь держави пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 992,40 грн.

Outcome: approved