Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] , від імені якої діє адвокат Москвіта Зіновій Йосипович, пред`явила в Шевченківський районний суд м. Львова позов до [PERSON] , [PERSON] , управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про визнання договору дарування недійсним. В обгрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] - адвокат Москвіта З.Й. зіслався на наступні обставини. Позивачу [PERSON] на праві власності належить 3/5 частки будинку [ADDRESS] . На підставі договору довічного утримання, укладеного 20 квітня 2007 року між батьком позивача [PERSON] - [PERSON] та відповідачем [PERSON] рішенням реєстратора здійснено державну реєстрацію права вла¬сності на 2/5 частки зазначеного будинку за [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 24 листопада 2014 року вищевказаний до¬говір довічного утримання було визнано недійсним . Згідно рішення апеляційного суду Львівської області від 26 січня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2014 року в частині визнання не¬дійсним договору довічного утримання залишено без змін. Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 13 грудня 2017 року ска¬совано державну реєстрацію права власності за [PERSON] на цю частину будинку. Однак, не дивлячись на те, що рішення суду вступило в законну силу, відповідач [PERSON] 15 листопада 2015 року, не маючи фактично прав на зазначену нерухомість, уклав договір дарування, за умовами якого подарував 2/5 частки житлового будинку [ADDRESS] відповідачу [PERSON] . Оспорюваний договір дарування частки будинку знаходиться у відповідачів по справі. В результаті цього виконання рішення Шевченківського районного суду м.Львова стало неможливим. Відповідно до положень ст. ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та за¬конні інтереси якої порушено вчиненням правочину. На підставі поданої заяви про забезпечення позову 16 березня 2018 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова накладено арешт на будинок [ADDRESS] . З огляду на наведені в позовній заяві обставини просить витребувати у відповідача [PERSON] договір дарування 2/5 частки будинку [ADDRESS] , реєстраційний номер 2431, виданий 13 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Антоновою В.І. та ухвалити рішення, яким: - визнати недійсним договір дарування [PERSON] 2/5 частки будинку [ADDRESS] [PERSON] , ре¬єстраційний номер 2431, виданий 13 жовтня 015 року приватним нотаріусом Львівсько¬го міського нотаріального округу Антоновою В.І.; - скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на 2/5 частки житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 27 березня 2018 року позовну заяву [PERSON] , від імені якої діє адвокат Москвіта З.Й. до [PERSON] , [PERSON] , управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про визнання договору дарування частки будинку недійсним та скасування державної реєстрації права власності на частку будинку прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадженні та в справі призначено підготовче судове засідання. 29 травня 2018 року управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради надіслало до суду відзив на позовну заяву, якій, зокрема, зазначило, що проти позовних вимог, пред`явлених до управління, воно заперечує та в їх задоволенні просить відмовити, оскільки законних прав і інтересів позивача [PERSON] воно не порушувало. Жодних реєстраційних дій стосовно нерухомого майна, яке є предметом спору, управління не вчиняло. Реєстраційні дії щодо предмету спору здійснювались 13 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Антоновою В.І., що підтверджується відповідною інформаційною довідкою яка міститься в матеріалах справи. Крім цього, управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради вважає, що воно є неналежним відповідачем в даній цивільній справі. Ухвалою підготовчого судового засідання Шевченківського районного суду м.Львова від 11 жовтня 2018 року управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради було виключено з числа відповідачів та задоволено клопотання адвоката Москвіти З.Й. і до участі в справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог, залучено приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Антонову В.І. Відповідачі [PERSON] [PERSON] та третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Антонова В.І. відзиву на вищевказану позовну заяву [PERSON] , від імені якої діє адвокат Москвіта З.Й., про визнання договору дарування недійсним до суду не подали. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 22 січня 2019 року підготовче провадження в зазначеній цивільній справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою судового засідання Шевченківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2021 року було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Козія А.В., яке було подано до суду 10 серпня 2018 року, та до участі в справі залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних, - [PERSON] та [PERSON] , які разом з позивачем [PERSON] згідно заведеної спадкової справи №2-6/2011 є спадкоємцями майна померлого [PERSON] . Позивач [PERSON] в судові засідання жодного разу не з`явилась, оскільки тривалий час, як випливає з пояснень її представника - адвоката Москвіти З.Й., проживає за межами України. Представник позивача [PERSON] - адвокат Москвіта З.Й. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судові засідання, які призначались неодноразово, жодного разу не з`явилась, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялась в установленому порядку. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Рубель Б.Я. в судовому засіданні проти позову заперечив та в судовому засіданні пояснив, що даний спір, як і інші спори, що розглядались між сторонами в судовому порядку, затіяла позивач [PERSON] , яка довгий час проживає за кордоном. В спірному будинку [ADDRESS] проживає бабця його довірительки [PERSON] - [PERSON] , яка перебувала в зареєстрованому шлюбі з батьком позивача [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] . У зв`язку з цим, [PERSON] є одним із спадкоємців померлого [PERSON] . Чинним цивільним законодавством передбачено захист порушених прав чи охоронюваних законом інтересів. В даній цивільній справі, яка розглядається судом, він не бачить порушених прав чи законних інтересів позивача [PERSON] , а тому у задоволенні позову просить відмовити. Вважає, що сторонам по справі слід примиритися та врегулювати питання щодо спадкування майна, на яке відкрилась спадщина після смерті [PERSON] , а також інші питання по спірному будинку [ADDRESS] в позасудовому порядку. Відповідач [PERSON] в судові засідання, які призначались неодноразово, не з`явився, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Козій А.В. в судовому засіданні пояснив, що оспорюваний позивачем [PERSON] договір дарування частки будинку [ADDRESS] він та його довіритель [PERSON] вважають правомірним. На час укладення цього договору [PERSON] та [PERSON] володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності та на час укладення цього договору за [PERSON] була залишена державна реєстрація права власності на 2/5 (дві п`ятих) частки будинку [ADDRESS] . Чи повідомляв [PERSON] приватному нотаріусу Антоновій В.І. при укладенні договору дарування частки будинку про те, що раніше укладений між ним та [PERSON] договір довічного утримання визнаний судом недійсним, йому, Козію А.В. , не відомо. Вважає, що позивачем [PERSON] не доведено наявності порушеного, невизнаного або оспорюваного права та не спростовано презумцію правомірності оспорюваного правочину. Вважає позов безпідставним та у його задоволенні просить відмовити. Третя особа, яке на заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Антонова В.І. в судове засідання жодного разу не з`явилась та надіслала до листа вих. №44/01-16 від 12 березня 2029 року, в якому повідомила, що оспорюваний позивачем [PERSON] договір дарування був посвідчений нею з дотриманням вимог чинного законодавства України. Просить проводити розгляд справи без її участі. Залучені до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог - [PERSON] та [PERSON] в судові засідання жодного разу не з`явились, хоч про день, час і місце розгляду справи повідомлялись в установленому порядку, та своєї позиції щодо заявленого позову не висловили. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] - адвоката Москвіти З.Й., представника відповідача [PERSON] - адвоката Рубеля Б.Я., представника відповідача [PERSON] - адвоката Козія А.В., з`ясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання договору дарування частки будинку недійсним та скасування державної реєстрації права власності на частку будинку підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положеннями ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Аналогічні приписи щодо обов`язку доказування і подання доказів також зазначено в ч.1 ст. 81 цього Кодексу. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з положеннями ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. ст. 79, 80 ЦПК України, які регулюють достовірність та достатність доказів, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В процесі судового розгляду справи судом встановлені наступні обставини. Позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) та її рідний брат - третя особа без самостійних вимог [PERSON] є дітьми [PERSON] . Відповідач [PERSON] є батьком співвідповідача [PERSON] . Третя особа без самостійних вимог [PERSON] є матір`ю відповідача [PERSON] та відповідно бабусею співвідповідача [PERSON] . Батько позивача [PERSON] - [PERSON] з 1994 року перебував у зареєстрованому шлюбі з матір`ю відповідача [PERSON] - [PERSON] та проживав разом з нею в будинку [ADDRESS] , 2/5 частки якого належало йому на праві приватної власності. Власником інших 3/5 часток цього будинку є донька [PERSON] - позивач [PERSON] 20 квітня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, який був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Єгоровою Н.Ю. та зареєстрований в реєстрі №1254. За умовами вищевказаного договору довічного утримання [PERSON] передав у власність [PERSON] 2/5 часток будинку [ADDRESS] , які належали йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, виданого 15 січня 1994 року Третьою львівською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-247, зареєстрованого 28 лютого 1994 року в Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 5258. В свою чергу, [PERSON] взяв на себе обумовлені в договорі обов`язки по довічному забезпечені [PERSON] утриманням в натурі у вигляді забезпечення житлом, харчуванням, лікувальними засобами тощо. На підставі цього договору довічного утримання відповідачу [PERSON] 26 квітня 2007 року ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» було видано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14390830, реєстраційний номер:18361813. [INFO] [PERSON] помер у м. Львові. У квітні 2012 року [PERSON] та [PERSON] звернулись в Шевченківський районний суд м. Львова з позовом до [PERSON] та ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання недійсним договору довічного утримання від 20 квітня 2007 року, який був укладений між [PERSON] і [PERSON] , та скасування державної реєстрації цього договору в ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки». Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2014 року у цивільній справі №1328/3677/12 позов [PERSON] і [PERSON] було задоволено повністю. Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 26 січня 2015 року, яке ухвалено за результатами розгляду апеляційної скарги представника відповідача [PERSON] - адвоката Рубеля Б.Я., рішення суду першої інстанції від 24 листопада 2014 року в частині задоволення позову про скасування державної реєстрації договору довічного утримання від 20 квітня 2007 року в ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін та набрало законної сили. Ухвалюючи в частині вимог [PERSON] і [PERSON] нове рішення суд апеляційної інстанції зазначив таке: «Що стосується вимоги позивачів про скасування державної реєстрації спірного договору довічного утримання від 20 квітня 2007 року в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», то на думку колегії суддів, в цій частині рішення суду підлягає скасуванню, виходячи з наступного. Звертаючись до суду з такою вимогою, позивачі не навели мотивів існування в цій частині спору між сторонами. Крім того, з 1 січня 2014 року функції щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно, а відтак функції державного реєстратора, покладено на Державну реєстраційну службу України у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка на підставі відповідного судового рішення вчиняє відповідні дії по реєстрації та скасуванню реєстрації таких прав за певними фізичними та юридичними особами. Тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові». В касаційному порядку зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій в цивільній справі №1328/3677/12 сторонами не оскаржувались та набрали законної сили. Вищевказані обставини підтверджуються поясненнями представників сторін - адвокатів Москвіти З.Й., Козія А.В. Рубеля Б.Я. , долученими до справи копіями вищезазначених рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2014 року у цивільній справі №1328/3677/12, рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 26 січня 2015 року, іншими доказами по справі та ці обставини ніким з учасників процесу не оспорювались. В судовому засіданні також встановлено, що 13 жовтня 2015 року, тобто після визнання недійсним договору довічного утримання від 20 квітня 2007 року, відповідач [PERSON] уклав з своєю донькою - співвідповідачем [PERSON] оспорюваний договір дарування частки будинку, який був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Антоновою В.І. та зареєстрований в реєстрі за №2431. За умовами цього договору [PERSON] , як дарувальник, передав безоплатно 2/5 (дві п`ятих) частки будинку [PERSON] , як обдаровуваній. Місце розташування будинку, частка якого дарується: [ADDRESS] . В цьому договорі зазначено, що 2/5 частки будинку, яка дарується, належить дарувальнику на підставі договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Єгоровою Н.Ю. 20 квітня 2007 року за реєстровим №1254 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14390830, виданого ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 26 квітня 2007 року, реєстраційний номер:18361813. В даному договорі також вказано, що дарувальник стверджує, що частка будинку, яка є предметом цього договору, на момент його укладення нікому іншому не продана, не подарована, у найом (оренду) не здана, не відчужена іншим способом, не заставлена, у спорі, податковій заставі чи під забороною (арештом) не перебуває, інших прав щодо неї в третіх осіб (у тому числі за шлюбним контрактом, договорами найму тощо) як у межах України, так і за межами України, немає. З долученої до матеріалів справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що на підставі вищевказаного договору дарування частки будинку, укладеного 13 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] , приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Антоновою В.І. було проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на 2/5 (дві п`ятих) частки будинку [ADDRESS] , номер запису про право власності: 11580447, дата, час державної реєстрації: 13.10.2015 12:23:10. Крім цього, при розгляді справи судом встановлено, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова також перебувала цивільна справа №466/2627/16-ц за позовом [PERSON] , [PERSON] , від імені яких діяв представник Москвіта З.Й. , до [PERSON] , Управління державної реєстрації Львівської міської ради про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 13 грудня 2017 року в справі № 466/2627/16-ц, яке сторонами не оскаржувалось і набрало законної сили, позов задоволено та скасовано державну реєстрацію права власності за [PERSON] на 2/5 частки житлового будинку [ADDRESS] з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами, яка проведена рішенням реєстратора ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Гаталяк О.Г. 26 квітня 2007 року на підставі договору довічного утримання, який був укладений 20 квітня 2007 року між [PERSON] і [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Єгоровою Н.Ю. і зареєстрований в реєстрі за №1254. Вищезазначені обставини підтверджуються поясненнями представників сторін та долученими до справи копіями оспорюваного договору дарування частки будинку від 13 жовтня 2015 року, рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 13 грудня 2017 року в цивільній справі №466/2627/16-ц. Приписами ст. 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного судочинства, якими, зокрема, є: судовий захист цивільного права та інтересу (п.5 ч.1); справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1). У відповідності до ч.1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Положеннями ст. 13 ЦК України, яка регулює межі здійснення цивільних прав, передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені ч.ч.2-5 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до п.2 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути визнання правочину недійсним. Згідно з ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приписами ч.1 ст. 203 цього Кодексу визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Положеннями ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом ч.1 ст. 216 цього Кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Судом безспірно встановлено, що на час укладення оспорюваного договору дарування частки будинку відповідач [PERSON] вже не був власником 2/5 часток будинку [ADDRESS] , оскільки договір довічного утримання від 20 квітня 2007 року, як підстава виникнення такого права власності, був визнаний в судовому порядку недійсним. При розгляді справи також встановлено, що ні відповідач [PERSON] , ні його донька - співвідповідач [PERSON] , в будинку [ADDRESS] на час укладення оспорюваного договору дарування частки цього будинку не проживали, а також вони не проживають в ньому і на даний час. Крім того, судом встановлено, що оспорюваний договір дарування частки будинку [ADDRESS] , який був укладений між відповідачами [PERSON] і [PERSON] 13 жовтня 2015 року, а також проведена на його підставі державна реєстрація права власності на 2/3 частки цього будинку за [PERSON] , дійсно порушує спадкові права позивача [PERSON] , які в неї виникли у зв`язку зі смертю батька [PERSON] . Згідно положеннями ст. 141 ЦПК України на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню з відповідачів [PERSON] і [PERSON] витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 409,60 грн. (одна тисяча чотириста дев`ять гривень шістдесят копійок). Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] , в імені якої діє адвокат Москвіта З.Й., є обгрунтованим, підставним та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved