Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою мотивуючи свої вимоги тим, що її батько - [PERSON] помер [INFO] . 10 червня 2021 року вона подала заяву про прийняття спадщини після [PERSON] за місцем його смерті та знаходження спадкового майна до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Демко М.Л., якою було відкрито спадкову справу №95/21. Свідоцтво про прийняття спадщини позивачем так і не отримано. На її звернення (шляхом надсилання повідомлень у месенжері Viber) до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Демко М.Л. отримано відповідь, що закінчити спадкову справу вона не має можливості, нотаріальна контора, в якій зберігалась спадкова справа - зруйнована, а сам нотаріус перебуває за кордоном. Зазначає, що наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №75 від 25 квітня 2022 року (у редакції від 19 липня 2022 року) затверджено перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 14 липня 2022 року, до якого віднесена Маріупольська міська територіальна громада. Таким чином у неї виникли підстави для звернення до суду з метою визнання права власності на спадкове майно [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі викладеного вона звернулась до суду з цим позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 41,8 кв.м; квартиру [ADDRESS] , загальною площею 22,6 кв.м; земельну ділянку № [NUMBER] у СТ «Коксик» (с. Гнутове селища Талаківка Іллічівського району м. Маріуполя) для ведення садівництва, площею 0,0819 га; транспортний засіб CITROEN, модель C1SX, WIN: [NUMBER] , білого кольору, державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до Розпорядження №1/0/9-22 від 06 березня 2022 року Голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальна підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області визначена за Ленінським районним судом м. Дніпропетровська. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2022 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. 25 січня 2023 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справу в якості третьої особи, яка не заявляє позовних вимог на предмет спору - [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представником позивача було надано до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задоволнити. Представником відповідача було надано до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій він просив суд вирішувати справу за наявними матеріалами справи. Третя особа - приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Демко М.Л. у судове засідання не з`явилася, надала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації та початком активних бойових дій у м. Маріуполь та його окупацією нею зупинено приватну нотаріальну діяльність, а нотаріальна контора зазнала суттєвої руйнації та нотаріальний архів знищено. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду письмові пояснення, в яких просив суд задовольнити позов. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 20 травня 1988 року у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилась донька - [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про народження вчинено запис №455 (а. с. 14). Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, 11 вересня 2010 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за №762, а після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а. с. 19). Вищезазначені докази підтверджують, що [PERSON] є рідною донькою [PERSON] . Також судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про що зроблено відповідний актовий запис №1123 (а. с. 12). Як вбачається з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №65122599, виданому 10 червня 2021 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Демко М.Л., після смерті спадкодавця - [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована спадкова справа №95/2021 (номер у Спадковому реєстрі 67799603) (а. с. 13). Наявним в матеріалах справи витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22809848 від 22 травня 2009 року підтверджується, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину №1-976 від 14 травня 2009 року, виданого Четвертою Маріупольською державною нотаріальною конторою, належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а. с.20). Крім того, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №197401581, сформованому 23 січня 2020 року підтверджено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23 січня 2020 року, посвідченому приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Демко М.І., також належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а. с. 28). Матеріалами справи також підтверджено, що земельна ділянка площею 0,0819 га, розташована в [ADDRESS] , належить [PERSON] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯЖ №436959 від 17 січня 2009 року, та зареєстрована в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.09.162.00277 (а. с. 29-30). Судом встановлено, що транспортний засіб «CITROEN C1SX», 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , білого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , належить [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу Серії [NUMBER] , дата реєстрації: 22 жовтня 2020 року (а. с. 30-31). З наявної в матеріалах справи відповіді №10740/26320/1/22/06.3 від 15 вересня 2022 року Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції України (м. Харків) на адвокатський запит вбачається, що до управління 14 вересня 2022 року надійшла заява приватного нотаріуса Демко М.І. про зупинення нотаріальної діяльності по Маріупольському районному нотаріальному округу на період дії воєнного стану та зазначено, що документи, напрацьовані приватним нотаріусом Демко М.І. по Маріупольському районному нотаріальному округу, в тому числі і спадкова справа, заведена після смерті [PERSON] , не були вивезені з адреси розташування у зв`язку із веденням активних бойових дій на території міста Маріуполь. Також зазначено, що зі слів приватного нотаріуса [PERSON] в ході бойових дій на території міста Маріуполь військовими агресорами Російської Федерації та іншими її незаконними терористичними формуваннями було здійснено обстріли будівлі, в якій знаходилось її робоче місце за адресою: [ADDRESS] , і вказано про можливість звернення спадкоємця до суду для вирішення питання щодо визнання прав власності на майно у порядку спадкування (а. с. 35). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності у разі, якщо це право не визнається іншою особою, втрачено або відсутній правовстановлюючий документ. Згідно із ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1220, 1222, 1223 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини та право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. В силу приписів ч. 1 ст. 1268, ч. 1,5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Статтею 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, останній раз Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №58/2023 від 06.02.2023, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Згідно із п. 7 ст. 1-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації. Адміністративна межа між тимчасово окупованою територією та іншою територією України визначається Кабінетом Міністрів України (абз. 1 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Так, з 24 лютого 2022 року, тобто з початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну на території Донецької області відбувалися активні бойові дії, а відповідно до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25.04.2022, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №75 від 25 квітня 2022 року, з 25 квітня 2022 року Маріупольська міська територіальна громада Маріупольського району Донецької області визнана тимчасово окупованою територією. На час розгляду справи відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22 грудня 2022 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України №1668/39004 від 23 грудня 2022 року, до тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України відноситься вся територія Маріупольського району. Статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Згідно із ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою №48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем вірно обрано спосіб захисту свого права. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Виходячи з передбаченого ст.8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Судом з матеріалів справи було встановлено, що [PERSON] є рідною донькою та спадкоємцем за законом [PERSON] , який помер [INFO] . Крім того, судом було встановлено існування іншого спадкоємця за законом [PERSON] , якого було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача. [PERSON] до суду було надано суду письмові пояснення, в яких він просив суд задовольнити позов та визнати за [PERSON] в порядку за законом право власності на зазначене у позовній заяві майно, а у своїх поясненнях [PERSON] зазначено, що він тривалий час мешкає в Австралії і не збирався подавати заяву про отримання належної йому частини спадку. Отже, обставин, які б вказували, що на спірне майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в ході судового розгляду не встановлено. Крім того, судом встановлено, що відповідач - Маріупольська міська рада не оспорює право позивача на спадкове майно. Таким чином, суд дійшов висновку, що отримати свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] , на майно позивач не має можливості, оскільки в Україні введено воєнний стан, який станом на теперішній час не скасовано та беручи до уваги, що на час розгляду справи до тимчасово окупованих територій України відноситься вся територія Маріупольського району, і приватний нотаріус Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області Демко М.І. свою нотаріальну діяльність не здійснює, а спадкова справа, заведена після смерті [PERSON] , не була вивезена з адреси розташування нотаріуса у зв`язку із веденням активних бойових дій на території міста Маріуполь, а робоче місце нотаріуса разом з нотаріальними документами, можливо, взагалі знищено внаслідок обстрілів, тому позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір, але в своїй позовній заяві, поданій до суду не зазначила, що бажає стягувати сплачений судовий збір з відповідача, тому суд не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно із ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved