Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» засобами поштового зв`язку звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] , у якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»: - заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 614679 від 25 травня 2021 року в розмірі 77 888 грн 42 коп.; - судові витрати по оплаті судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, у сумі 2 481 грн 00 коп.; - понесені витрати на правову допомогу в розмірі 9 000 грн 00 коп. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 614679, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 37 500 грн 00 коп., а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 25 травня 2024 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених умовами Договору кредиту. Пунктом 1.5. Договору передбачено, що відсоткова ставка за договором є фіксованою, а розмір відсоткової ставки за кредитом залежить від періоду її встановлення та складає: - за перший день користування кредитом (включно) - 25 % в день (9 125 % річних); - за усі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту - 85 % річних. Відповідно до п. 3.1. Договору нарахування процентів здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного у п. 1.4. Договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний у Графіку платежів, виходячи з припущення, що споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені Договором. Пунктом 3.2. Договору встановлено, що нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році. ТОВ «Слон кредит» належним чином виконало свої зобов`язання за Договором, надавши позичальнику кредитні кошти у порядку, передбаченому умовами Договору. Разом з тим, 26 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 26-11/2021, відповідно до якого ТОВ «Слон кредит» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за Договорами кредиту, у т.ч. за Договором про надання споживчого кредиту № 614679 від 25 травня 2021 року, що укладений між ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] . Таким чином, позивач стверджує, що ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «Слон кредит» втратив такі права. Окрім того, позивач вказує, що за період користування кредитними коштами відповідачем здійснені часткові платежі на погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами, однак станом на дату звернення до суду заборгованість за Договором не погашається, проценти за користування кредитними коштами позичальником не сплачуються, у результаті чого утворилась прострочена заборгованість. За розрахунком позивача, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідача, станом на 06 грудня 2022 року складає 77 888 грн 42 коп., з яких: 3 % річних - 220 грн 75 коп.; втрати від інфляції - 1 055 грн 93 коп.; заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 29 842 грн 75 коп.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 20 638 грн 18 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Договору кредиту - 26 130 грн 80 коп. З огляду на вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 614679 від 25 травня 2021 року в розмірі 77 888 грн 42 коп., судові витрати по оплаті судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, у сумі 2 481 грн 00 коп. , а також понесені витрати на правову допомогу в розмірі 9 000 грн 00 коп. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 07 лютого 2023 року відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін 02 березня 2023 року за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; встановлено позивачу триденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подачі до суду відповіді на відзив, а відповідачу - триденний строк для подачі заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів /а.с. 85-87/. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, та зазначено строки подання такого клопотання. 02 березня 2023 року справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючої судді у справі Миколаєнко Т.А. на лікарняному, чергове судове засідання призначено на 28 березня 2023 року. Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи. Зокрема, відповідача було повідомлено про вказаний позов шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду за місцем її реєстрації /а.с. 88,97,99/. Крім того, про відкриття провадження та можливість отримання копій процесуальних документів і позовної заяви з додатками відповідача було додатково повідомлено через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України /а.с. 91,101/. Факт неотримання відповідачем у справі кореспонденції, яка направлена судом з дотриманням вимог процесуального закону за належною адресою, суд вважає таким, що зумовлений не об`єктивними причинами, а є наслідком суб`єктивної поведінки відповідача. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а відтак, відповідно до вимог частини п`ятої статті 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористалася. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 25 травня 2021 року [PERSON] подала до Товариства з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» Заяву-Анкету на отримання кредиту /а.с. 10-11/. Того ж дня між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 614679 /а.с. 6-9/. Відповідно до пункту 1.3. Договору сума кредиту (загальний розмір) складає 37 500 грн 00 коп. Пункт 1.4. Договору регламентує, що строк кредиту становить 1 096 днів, з кінцевим терміном повернення 25 травня 2024 року (включно). Пунктом 1.5. Договору передбачено, що відсоткова ставка за договором є фіксованою, а розмір відсоткової ставки за кредитом залежить від періоду її встановлення та складає: - за перший день користування кредитом (включно) - 25 % в день (9 125 % річних); - за усі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту - 85 % річних. Пунктом 1.6. Договору визначено, що кредит наданий позичальнику на споживчі (особисті) потреби. Згідно з п. 2.1. Договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування: - у розмірі 30 000 грн 00 коп. на користь споживача [PERSON] за реквізитами: [NUMBER] в АТ «ТАКСОМБАНК», призначення платежу - кредитний договір № 614679 від 25 травня 2021 року, або за реквізитами поточного рахунку споживача та/або за реквізитами платіжної картки, дані яких споживач надав товариству в будь-який спосіб; - у розмірі 7 500 грн 00 коп. на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом відповідно до п. 3.5. Договору. Пункти 2.4., 2.5. Договору встановлюють, що кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту в порядку, передбаченому п. 2.1. Договору. Кредит вважається погашеним в день отримання товариством коштів у погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 3.1. Договору нарахування процентів здійснюється у межах строку надання кредиту, визначеного у п. 1.4. Договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний у Графіку платежів, виходячи з припущення, що споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені Договором (Графіком платежів). Пунктом 3.2. Договору встановлено, що нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році. Додатком № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 614679 від 25 травня 2021 року є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит /а.с. 14-15/. Окрім того, 25 травня 2021 року відповідач [PERSON] підписала Паспорт споживчого кредиту /а.с. 12-13/. Відповідно до вказаного вище Паспорту споживчого кредиту від 25 травня 2021 року сума кредиту становить 37 500 грн 00 коп., строк кредитування складає 1 096 днів, відсоткова ставка - 85 % річних, відсотки за перший день користування кредитом - 25 % в день (9 125 % річних). Також у ньому наведено порядок повернення кредиту та вказано штрафні санкції за порушення умов Договору /а.с. 12-13/. З копії платіжного доручення № 5395 від 25 травня 2021 року вбачається, що ТОВ «Слон кредит», на виконання Договору про надання споживчого кредиту № 614679 від 25 травня 2021 року, було перераховано кошти у загальному розмірі 30 000 грн 00 коп. на рахунок відповідача [PERSON] [NUMBER] в АТ «ТАКСОМБАНК» /а.с. 20/. З урахуванням наведеного, суд констатує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачеві кредит у розмірі та на умовах, встановлених Договором про надання споживчого кредиту № 614679 від 25 травня 2021 року. Разом з тим, із розрахунку заборгованості, наданої позивачем, слідує, що відповідач не виконувала належним чином умови Договору про надання споживчого кредиту № 614679 від 25 травня 2021 року, у зв`язку з чим у неї станом на 26 листопада 2021 року утворилася заборгованість в розмірі 50 480 грн 93 коп., що складається із: заборгованості за кредитом в сумі 37 303 грн 19 коп.; заборгованості за відсотками в розмірі 13 177 грн 74 коп.; заборгованості по штрафам/пені - 0 грн 00 коп. /а.с. 21/. Зокрема, із вказаного розрахунку вбачається, що відповідач [PERSON] одноразово 27 червня 2021 року сплатила на погашення заборгованості суму в розмірі 2 905 грн 00 коп., а в подальшому не здійснювала повернення кредитних коштів та сплату відсотків за Договором /а.с. 21/. 26 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 26-11/2021, відповідно до якого ТОВ «Слон кредит» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за плату право грошової вимоги у сумі 14 517 355,38 грн до боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені в Реєстрах боржників /а.с. 23-31/. ТОВ «Вердикт Капітал» зобов`язання за Договором факторингу № 26-11/2021 від 26 листопада 2021 року виконало в повному обсязі та перерахувало належну суму коштів на користь ТОВ «Слон кредит» /а.с. 32/. Із Реєстру боржників до Договору факторингу № 26-11/2021 від 26 листопада 2021 року встановлено, що серед боржників під № 588 у даному реєстрі зазначено відповідача у справі [PERSON] , заборгованість якої становить 50 480 грн 93 коп. та складається із заборгованості за кредитом в сумі 37 303 грн 19 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 13 177 грн 74 коп., заборгованості по штрафам/пені - 0 грн 00 коп. /а.с. 33-36,37/. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Договір факторингу № 26-11/2021, укладений 26 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», є дійсним та чинним, відомості про те, що він оскаржувався в судовому порядку, відсутні. Відтак, суд погоджується з доводами позовної заяви щодо переходу до ТОВ «Вердикт Капітал», як до нового кредитора, права вимоги до [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту № 614679 від 25 травня 2021 року. Із розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал», наданого позивачем, вбачається, що станом на 06 грудня 2022 року заборгованість відповідача складає 77 888 грн 42 коп., з яких: 3 % річних за користування грошовими коштами (за період з 26.11.2021 до 23.02.2022, розраховані виходячи із суми боргу 29 842,75 грн) - 220 грн 75 коп.; інфляційні збитки (за період з 26.11.2021 до 23.02.2022, розраховані виходячи із суми боргу 29 842,75 грн) - 1 055 грн 93 коп.; заборгованість по основній сумі кредиту (за тілом кредиту) - 29 842 грн 75 коп.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 20 638 грн 18 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (за період з 26.11.2021 до 06.12.2022, розрахована виходячи із суми боргу 29 842,75 грн, за відсотковою ставкою 85 % річних) - 26 130 грн 80 коп. /а.с. 22/. Спір виник внаслідок порушення відповідачем зобов`язань у частині повернення кредитних коштів і наявності/відсутності підстав для стягнення заявленої позивачем заборгованості за кредитом. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 627 ЦК України закріплено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частинами першою та другою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Як встановлено вище, матеріали справи містять належні докази того, що ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, погодивши розмір кредиту, порядок і строки здійснення платежів на його погашення, а також досягли домовленості щодо виду, розміру та строків сплати процентів за користування кредитними коштами. У подальшому, відповідач в односторонньому порядку припинила виконувати умови укладеного нею кредитного договору з липня 2021 року. Судом установлено, що строк кредиту складав 1 096 днів, з кінцевим терміном повернення 25 травня 2024 року, включно. Між тим, позивач просить достроково стягнути з відповідача тіло кредиту у повному обсязі, а також відсотки за користування кредитними коштами. З огляду на це слід установити наявність чи відсутність правових підстав для зміни строку виконання кредитного зобов`язання. За приписами частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що кредитор має право пред`явити вимогу боржнику як у позасудовому порядку, так і у судовому, оскільки пряма заборона на вчинення таких дій у законі або договорі відсутня. Укладений відповідачем кредитний договір не містить умови щодо пред`явлення вимоги спочатку у позасудовому порядку, а потім, у разі її невиконання, - у судовому. Пред`явлення до суду позову з вимогами про дострокове погашення усієї заборгованості за своєю правовою природою є пред`явленням такої вимоги позичальнику, а тому позивач, пред`являючи позов про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, не допускає порушень порядку пред`явлення такої вимоги боржнику. Обрання певного способу пред`явлення вимоги належить до прав кредитора. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зазначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року в справі № 760/11516/15-ц (провадження № 61-9151св18). З огляду на вищевикладене, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд вважає доведеним факт невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим має місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 614679 від 25 травня 2021 року в загальному розмірі 50 480 грн 93 коп., що складається із заборгованості по основній сумі кредиту (за тілом кредиту) в розмірі 29 842 грн 75 коп. та заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги в розмірі 20 638 грн 18 коп. Як вбачається із Реєстру боржників до Договору факторингу № 26-11/2021 від 26 листопада 2021 року, заборгованість саме у такому розмірі існувала на момент переходу до ТОВ «Вердикт Капітал» прав первісного кредитора у зобов`язанні /а.с. 33-36,37/. Що ж до стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за нарахованими відсотками згідно кредитного договору за період з 26.11.2021 до 06.12.2022, розрахованої виходячи із суми боргу 29 842,75 грн, за відсотковою ставкою 85 % річних, в сумі 26 130 грн 80 коп., суд вважає необхідним зазначити наступне. Як зазначалося вище, позивач придбав права вимоги до боржника - відповідача у справі - на суму 50 480 грн 93 коп. Згідно із статями 512, 514 ЦК України первісний кредитор має право відступити свої права вимоги новому кредитору лише в тому обсязі, які існували у первісного кредитора. При цьому, право вимоги має бути дійсним та існуючим станом на момент такого відступлення. Майбутня вимога (вимога, що може виникнути в майбутньому) не може бути предметом договору про відступлення права вимоги. Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також передбачений Договором факторингу № 26-11/2021 від 26 листопада 2021 року обсяг прав нового кредитора, який обмежений правом грошової вимоги до боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені в Реєстрах боржників (п. 2.3. Договору), суд констатує, що ТОВ «Вердикт Капітал» не має права здійснювати нарахування та вимагати стягнення процентів за користування кредитом після 26 листопада 2021 року. Таким чином, право продовжувати нараховувати проценти за користування кредитом ТОВ «Вердикт Капітал», як новий кредитор, за умовами Договору факторингу № 26-11/2021 від 26 листопада 2021 року не набуло, а тому позовні вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за нарахованими відсотками згідно кредитного договору за період з 26.11.2021 до 06.12.2022 в сумі 26 130 грн 80 коп. суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних втрат, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до вимог частин першої та другої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 лютого 2022 року в справі № 757/42885/19 (провадження № 61-1411св21), з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), зроблено висновок, що: «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». Пунктами 1,3 частини першої статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом; розірвання договору; сплата неустойки. Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2022 року в справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21) зазначено, що грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. За правилами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Як уже наголошувалося, згідно із статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Із розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал» вбачається, що 3 % річних за користування грошовими коштами нараховані позивачем за період з 26.11.2021 до 23.02.2022, розраховані виходячи із суми боргу 29 842,75 грн і становлять 220 грн 75 коп. Інфляційні збитки нараховані позивачем за період з 26.11.2021 до 23.02.2022, розраховані виходячи із суми боргу 29 842,75 грн і складають 1 055 грн 93 коп. Відтак, суд констатує, що при обрахунку вказаних сум позивачем враховано положення Закону України № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, яким, зокрема, доповнено пунктом 18 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення із відповідача 3 % річних в розмірі 220 грн 75 коп. та інфляційних втрат в сумі 1 055 грн 93 коп. підлягають до задоволення у межах пред`явлених позовних вимог. Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 614679 від 25 травня 2021 року в загальному розмірі 51 757 грн 61 коп., що складається із: 3 % річних в сумі 220 грн 75 коп.; втрат від інфляції в розмірі 1 055 грн 93 коп.; заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) в сумі 29 842 грн 75 коп.; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги в розмірі 20 638 грн 18 коп. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позову (на 66,45 %), з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 648 грн 62 коп. (2 481 х 66,45 %). Разом з тим, позивач просить суд стягнути із відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» понесені витрати на правову допомогу в розмірі 9 000 грн 00 коп. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною 8 статтею 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Враховуючи положення статей 137 та 141 ЦПК України, сторона має право на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката за умови подання нею до суду заяви про відшкодування таких судових витрат, яка подана до судових дебатів у справі, подання доказів таких витрат (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, здійснені ним витрати, необхідних для надання правничої допомоги, тощо) до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі. Згідно частин першої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження суми понесених судових витрат на правничу допомогу, у строк, передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, позивачем надано суду копії наступних документів: Договору про надання правової допомоги № 07-10/2022 від 07 жовтня 2022 року /а.с. 52-55/, Витягу з прайс-листа АО «Лігал Ассістанс» від 05 серпня 2021 року /а.с. 56-58/; Заявки на надання юридичної допомоги № 289 від 01 листопада 2022 року /а.с. 76/; Витягу з Акту № 3 про надання юридичної допомоги від 07 листопада 2022 року /а.с. 77/; платіжного доручення № 343550030 від 10 листопада 2022 року на суму 56 000 грн /а.с. 59/. Так, з копії Договору про надання правової допомоги № 07-10/2022 від 07 жовтня 2022 року /а.с. 52-55/ вбачається, що він укладений між Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», в особі керуючого партнера Слостіна Андрія Геннадійовича, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», в особі генерального директора Іжаковського Олега Валерійовича. З копії Заявки на надання юридичної допомоги № 289 від 01 листопада 2022 року /а.с. 76/ та копії Витягу з акту № 3 про надання юридичної допомоги від 07 листопада 2022 року /а.с. 77/ встановлено, що позивач отримав такі юридичні послуги: - надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти (1 година, вартість 3 000 грн), - складання позовної заяви про стягнення боргу, підготовка та друк необхідних документів (4 години, вартість 6 000 грн), на загальну суму 9 000 грн 00 коп. Як вбачається із попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді, наведеного у позовній заяві, попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу становить 9 000 грн 00 коп. Відповідно до платіжного доручення № 343550030 від 10 листопада 2022 року /а.с. 59/ вказаний розмір правової допомоги було оплачено позивачем у повному обсязі. У постанові від 12 січня 2023 року в справі № 908/2702/21 Верховний Суд дійшов висновку, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами,

Outcome: partial