Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до Дзержинського районного суду міста Харкова до Державної установи « Інститут загальної та невідкладної хірургії імені В.Т. Зайцева Національної академії медичних наук України», треті особи міністерство охорони здоров`я України, ГУ НП в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він звернувся за медичною допомогою до відповідача, проте як він вважає йому не була надана необхідна допомога, тому він просить зобов`язати Державну установу « Інститут загальної та невідкладної хірургії імені В.Т. Зайцева Національної академії медичних наук України» провести хірургічне лікування його серця. Зобов`язати керівництво Державної установи « Інститут загальної та невідкладної хірургії імені В.Т. Зайцева Національної академії медичних наук України» витребувати з розсекреченням з ГУ НП в Харківській області відомості про використання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації стосовно мешканців будинку по [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] для уточнення діагнозу. У судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог. Вказав, що він хоча і не довіряє лікарям, які його обстежували, проте він вважає, що йому необхідне оперативне втручання. Також зазначав, що з таким діагнозом, який він має можливо встановленні інвалідності другої групи. Зазначив, що він може пройти лікування лише у двох вітчизняних закладах чи закордоном. Представник відповідача надав до суду відзив, пояснив в судовому засіданні, що позовні вимоги безпідставні, просив відмовити у задоволенні, вказала, що позивач зловживає правами, а дії лікарів є професійними та такими, що відповідають протоколом огляду та лікування. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили. Вивчивши матеріали вказаної цивільної справи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Відповідно до ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про не обґрунтованість позовних вимог, та необхідності відмовлення їх задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] мешкає за адресою [ADDRESS] . 09.08.2022 р. [PERSON] звернувся до ДУ «Інститут загальної та невідкладної хірургії ім. В.Т.Зайцева НАМН України» з заявою про проведення консиліуму лікарів для визначення необхідності хірургічного лікування серця, трансплантації серця «у зв`язку із скеруванням лікаря до вас та із виявленням у мене гіпертрофічного серця, дилатації правих передсердь, розгорнутої аорти, дефекту міжшлуночкової перегородки, пролапсу мітрального клапану, регургітації на клапанах серця, посилення легеневого малюнку»(копія заяви додаеться). 10.08.2022 року на базі кардіохірургічного відділення ДУ «ІЗНХ ім. В.Т.Зайцева НАМН України» фахівціями у у складі: завідуючої кардіохірургічного відділення, д.м.н., доцента кафедри хірургії №1 ХНМУ, [PERSON] (провідний кардіохірург у Харкові, що оперує дітей та дорослих з вродженими вадами серця, тобто виставляє покази до оперативного втручання, діючий член мультидісциплінарної робочої групи «Дитяча кардіологія ДЕЦ МОЗ України) та [PERSON] , провідний кардіолог відділення інтервенційної кардіології було проведено консиліум . Для отримання інформативної картини стану здоров`я Позивача, перед проведенням консіліуму, йому було проведено УЗД серця з аускультацією, з оглядом та консультацією [PERSON] . Дослідження УЗІ проводила молодший науковий співробітник відділення УЗД - [PERSON] . При дослідженні УЗІ виявлено відсутність дефекта міжшлуночкової перетинки, незначні (у межах, що приближуються до фізіологічної норми) недостатності мітрального та тристулкового клапану 0-1 ст, відсутність дилятації чи значної гіпертрофії камер серця. Діагноз -дилятаційна кардіоміопатія, не виявлено . Тобто ніяких показів до оперативного лікування серця немає. В ході консультації позивачу було роз`яснено, що згідно зі статтєю 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» він має право на кваліфіковану медичну та реабілітаційну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря та фахівця з реабілітації, вибір методів лікування та реабілітації відповідно до рекомендацій лікаря та фахівця з реабілітації, вибір закладу охорони здоров`я, а також право на альтернативну (от лат.alternatus-другой) медичну експертизу, проведення якої можливо у Національному Інституті серцево-судинної хірургії імені М.М. Амосова чи у будь-якому іншому центрі кардіохірургії. Позивач потім виконав вказану рекомендацію, та звернувся за консультацією до вказаного закладу, про що повідомив у судовому засіданні, але не надав консультативний висновок Національного інститута серцево-судинної хірургії ім. М. М. Амосова АМН України до документів, що супроводжують позовну заяву, де було підтверджено відсутність показів до оперативного лікування серця. Суд вважає що взагалі відсутнє порушення прав позивача. Згідно до ст.4 Цивільного процесуального кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, яка передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, з урахування приписів статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, наведені приписи чинного законодавства визначають об`єктом захисту, в тому числі судового, порушене, невизнане або оспорюване право. Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України). Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. При цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників регулюються цивільним законодавством. Основу цивільного законодавства України становить Конституція України від 28.06.96 № 254к/96-ВР (зі змінами та доповненнями), а основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України від 16.01.2003 р. № 435-ІУ (зі змінами та доповненнями, за текстом - ЦК України). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен мас право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. З огляду на це суд не вправі в рамках вказаної цивільної справи, вирішувати питання щодо витребування інформації по використанню з розсекреченням з ГУ НП в Харківській області відомостей про використання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації стосовно мешканців будинку по [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] для уточнення діагнозу. Суд також не може встановлювати чи уточнювати діагноз. Виходячи з наведеного та

Outcome: dismissed