Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-23 00:00:00

10.06.2019 позивач Перечинська районна кредитна спілка «Тур`я» звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу, в якій просить стягнути з останніх на користь позивача заборгованості за договором кредиту-поруки №37/1 від 24.01.2008 в сумі 103089,98 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.01.2008 між Ужгородською філією № 1 Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» та позичальником [PERSON] , поручителями [PERSON] та [PERSON] був укладений договір кредиту-поруки № 37/1, згідно з яким позичальником отримано кредитні кошти в сумі 25000 грн. зі сплатою відсотків за користування такими (річний процент 45% ) терміном на 24 місяці з 24.01.2008 по 23.01.2010. В позовній заяві зазначено, що згідно з даними карточки платежів по гривневому кредиту за договором кредиту-поруки №37/1 від 24.01.2008, останній платіж по кредиту був здійснений 21.11.2008 в сумі 400 грн. Кредитна заборгованість за договором кредиту-поруки № 37/1 від 24.01.2008, з врахуванням заяви представника позивача від 31.10.2019, станом на 24.01.2010 (планова дата закриття) становить по тілу кредиту 18680,82 грн., по відсотках 9880,36 грн. Позивач вказує, що відповідачі свої зобов`язання перед позивачем не виконали. Зауважує, що відповідачі були ознайомлений з умовами договору кредиту-поруки № 37/1 від 24.01.2008 і згодні із умовами надання кредиту. Заочним рішенням від 01.02.2021 ухвалено позовну заяву задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання якої за адресою [ADDRESS] ) на користь Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» (88000, м. Ужгород, вул. Фединця, 62, код ЄДРПОУ: 25438482, р/р [NUMBER] в АТ «А-БАНК», МФО 307770) заборгованість за договором кредиту-поруки № 37/1 від 24.01.2008 в сумі 28561 /двадцять вісім тисяч п`ятсот шістдесят одну/ гривню 18 копійок, з яких: 18680, 82 грн. заборгованість по тілу кредиту; 9880, 36 грн. заборгованість за відсотками. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 30.04.2021 судом постановлено ухвалу, якою вказане рішення скасовано. В судове засідання представник позивача не з`явилася, подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, від її адвоката надійшло лопотання про розгляд справи за їх відсутності, проти позовних вимог заперечують. Інші відповідачі в судове засідання не з`явилися. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд приходить до переконання про можливість розгляду справи у відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. 24.01.2008 між Ужгородською філією № 1 Перечинської районної кредитної спілки «Тур`я» та позичальником [PERSON] був укладений договір кредиту-поруки № 37/1, згідно з яким позичальником отримано кредитні кошти у сумі 25000 грн. зі сплатою відсотків за користування такими (річний процент 45%) терміном на 24 місяці з 24.01.2008 по 23.01.2010. У забезпечення виконання вищевказаного договору, згідно з умовами договору кредиту-поруки № 37/1 від 24.01.2008, поручителі [PERSON] та [PERSON] зобов`язані в повному обсязі солідарно перед позивачем за своєчасне та повне виконання позичальником [PERSON] свого обов`язку за вказаним договором. Умовами договору кредиту-поруки № 37/1 від 24.01.2008 передбачено наступне: за користування кредитом сплачуються відсотки, зазначені в розрахунку (п. 2.3 договору) із розрахунку 45 % річних, а також інші відсотки у випадках, передбачених договором або законом (п. 1.3); розрахунок зазначається у даному пункті або у додатку «А» до договору (п. 2.3); додаткові відсотки за користування кредитом нараховуються і сплачуються і після закінчення строків, визначених у п. 2.3 договору, у разі, якщо у позичальника існує прострочена заборгованість з відповідного платежу (п. 2.4); зобов`язання за даним договором припиняються після сплати в повному обсязі: додаткових відсотків (у разі настання випадків, визначених договором), відсотків за користування кредитом та повернення суми кредиту (п. 3.2); поручитель поручається перед спілкою за виконання позичальником обов`язків за договором та відповідає перед кредитодавцем за порушення позичальником зобов`язань у повному обсязі солідарно терміном на 10 років з дня укладення договору, але не раніше виконання всіх зобов`язань за ним (п. 5.1); поручитель зобов`язується здійснювати постійний та систематичний контроль за виконанням позичальником зобов`язань за договором (п. 5.2) і має право самостійно виконати зобов`язання позичальника з отриманням у цьому разі права зворотної вимоги до позичальника та звільненням від сплати штрафних санкцій, додаткових відсотків, упущеної вигоди, викликаних невиконанням позичальником своїх зобов`язань, які за цих умов покладаються на позичальника (п. 5.3); позовна давність за договором сторонами встановлена у 10 років (п. 8.1). Додатком «А» до договору кредиту-поруки № 37/1 від 24.01.2008 (таблиця розрахунку кредиту) передбачено графік щомісячних платежів, починаючи з 24.02.2008 і до 24.01.2010. Згідно з наданої позивачем карточкою платежів по договору кредиту-поруки №37/1 від 24.01.2008 останній платіж на погашення заборгованості по кредиту був здійснений 21.11.2008 в сумі 400 грн. З наданого представником позивача розрахунку заборгованості від 30.10.2019 до договору кредиту-поруки № 37/1 від 24.01.2008 вбачається, що станом на 24.01.2010, заборгованість позичальника [PERSON] становить по тілу кредиту 18680,82 грн., по відсотках 9880,36 грн. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки,встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Однак, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 711/6227/14-ц. Суд приймає до уваги розрахунок заборгованості від 30.10.2019 до договору кредиту-поруки №37/1 від 24.01.2008 станом на 24.01.2010 - планову дату закриття, а відтак заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, яка розрахована станом на 24.01.2010 за процентною ставкою 45 % на рік, становить 9880,36 грн. Разом з тим в ході судового розгляду відповідачка [PERSON] категорично заперечувала факт укладання договору кредиту-поруки № 37/1 від 24.01.2008, її представник адвокат Скочиляс Г.М, в клопотанні про призначення експертизи від 06.08.2021 зазначила, що [PERSON] не підписувала такий договір, кредитні кошти не отримувала, підпис зроблено іншою особою. В межах розгляду даного позову на виконання ухвали суду Закарпатським НДЕКЦ проведено судову почеркознавчу експертизу та надано висновок експерта №СЕ-19/107-22/10737-ПЧ від 11.01.2023, за яким встановити, чи виконано підпис у графі «Позичальник» на кожній сторінці оригіналу договору кредиту-поруки №37/1 від 24.01.2008, укладеному між громадянкою України [PERSON] та Перечинською районною кредитною спілкою «Тур`я» в особі виконавчого директора Снігур Г.І., [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , не виявилося за можливо. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори й інші правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В силу ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 3,5,6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Угодами є вольові акти поведінки людей, при цьому вольовий характер угод виявляється у тому, що сторони, укладаючи угоду, мають намір досягнути певного правового результату. Внутрішнє бажання особи укласти ту чи іншу угоду й тим самим досягнути певного правового результату іменується волею. Однак наявність внутрішньої волі особи недостатньо для укладання угоди. Зовнішнє вираження внутрішнього бажання особи є волевиявлення. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою ст. 627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Належною формою для договору про надання банківських послуг згідно з положеннями ст. 1055 ЦК України є письмова форма, яка передбачає підписання угоди. Наслідком недодержання письмової форми такого договору є його нікчемність (ч. 1 ст. 218, ч. 2 ст. 1055 ЦК України). У ч. ч. 1, 2 ст. 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами». Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81). Як зазначалося вище відповідачка [PERSON] заперечує укладення з позивачем договору кредиту-поруки № 37/1 від 24.01.2008, стверджує, що не підписувала такий, кредитні кошти не отримувала, експертизою, проведеною на виконання ухвали суду, неможливо встановити, чи нею виконано підписи в графах «Позичальник» такого договору, будь яких інших доказів того, що саме [PERSON] підписала договір кредиту-поруки № 37/1 від 24.01.2008 позивачем не надано, а тому в силу положень ст. 81 ЦПК України суд визнає обставину не вчинення відповідних дій, а саме факт не підписання договору відповідачем, встановленою. З огляду на вказане, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки немає правових підстав для покладення на відповідачку [PERSON] відповідальності за договором, який такою не підписувався. Згідно зі ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою. Поручителями у розглядуваному договорі за зобов`язаннями позичальника [PERSON] є відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Частиною 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Як зазначено у ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З вказаних положень Закону вбачається, що договір поруки має додатковий до кредитного договору характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього. Враховуючи, що договір кредиту-поруки №37/1 від 24.01.2008 суд вважає неукладеним, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог й до поручителів, так як виконання їх обов`язку є похідним від основного зобов`язання позичальника перед банком. Відповідно до ч. 1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Зважаючи на те, що при зверненні до суду судовий збір Перечинською районною кредитною спілкою «Тур`я» не сплачено, ухвалою суду від 16.07.2019 сплату такого відстрочено до ухвалення судового рішення, суд вважає за необхідне витрати із сплати судового збору в сумі, яка підлягала сплаті при зверненні до суду з розглядуваним позовом, стягнути з позивача на користь держави.

Outcome: approved