Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 150000 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що з перебував з відповідачем в трудових правовідносинах з 01 липня 2004 року по 23 січня 2014 року, з 17 лютого 2014 року по 09 січня 2018 року, та з 28 лютого 2018 року по 12 жовтня 2020 року, працюючи електрослюсарем підземним. 12 жовтня 2020 року позивача звільнено з підприємства у зв`язку з виявленням невідповідності працівника займаній посаді за станом здоров`я. Внаслідок роботи в шкідливих умовах позивач захворів на професійні захворювання, про що був складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння). Також позивачу встановлено третю групу інвалідності та 65% втрати працездатності по сукупності професійних захворювань безтерміново. Внаслідок ушкодження здоров`я позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичних і духовних стражданнях через втрату працездатності, неможливість продовження професійної діяльності та ведення активного способу життя, необхідність реабілітації та лікування. Стан здоров`я позивача залишається досить тяжким, у зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Через істотні зміни у житті погіршились взаємовідносини з близькими та знайомими. Також внаслідок професійного захворювання позивач втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вказує, що відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настанні смерті були б неможливими. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінює у 150000 грн. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2023 року клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів та відзив на позовну заяву у даній цивільній справі повернуто без розгляду. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. З 01 липня 2004 року по 23 січня 2014 року, з 17 лютого 2014 року по 09 січня 2018 року, та з 28 лютого 2018 року по 12 жовтня 2020 року позивач перебував у трудових відносинах з\~ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ШАХТОУПРАВЛІННЯ «ПОКРОВСЬКЕ» (а.с.44-54). 12 жовтня 2020 року позивача було звільнено із займаної посади у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров`я на підставі\~пункту 2 статті 40 КЗпП України. Як вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного хворого Клініки професійних захворювань Державної установи "Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України", висновком за № 24\\749 від 09 липня 2021 року Центральної лікарсько-експертної комісії позивачу встановлено діагноз Хронічний бронхіт ІІ ст., ф. затихаючого загострення; прикореневий пневмослероз, ЛН І-ІІ (першого-другого); Хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч у стадії нерізко вираженого загострення з больовим синдромом, статико-динамічними порушеннями; рецидивуючий перебіг захворювання професійні, встановлене вперше (а.с.24-26). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 13 серпня 2021 року, затвердженого 16 серпня 2021 року першим заступником начальника Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці І. Буряк, встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів виробничий шум; фізичне перевантаження; вимушена робоча поза; пил, переважно фіброгенної дії. Причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння): пил переважно фіброгенної дії фактична величина 28 28,3 мг/м3, при нормативному значенні 4 мг/м3. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 59,7 150,6 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 62 68,3 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; Виробничий шум фактична величина 83 84 дБА, при нормативному значенні 80 дБА. Робоча поза в нахиленому положенні більше 30? 15-3% часу зміни при нормативному значенні 25% зміни. Нахили корпусу фактичне значення 90 - 135 разів, при нормативному значенні до 100 разів (а.с.18-21). 27 червня 2022 року позивачу у зв`язку з професійним захворюванням встановлено третю групу інвалідності безтерміново, рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності ІПР (а.с.23). Крім того, 27 червня 2022 року позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності по сукупності профзахворювань з 27 червня 2022 року безтерміново, та рекомендовано медикаментозне, санаторно-курортне лікування (а.с.22). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно з частинами першою, другою статті 153 Кодексу законів про працю України (далі -КЗпП України) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця. Частинами першою та третьою статті 13 Закону України "Про охорону праці" передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. У статті 173 КЗпП України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року N 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено наявність правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди, завданої внаслідок незабезпечення йому роботодавцем безпечних і здорових умов праці, що призвело до професійного захворювання, втрати працездатності та встановлення інвалідності. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок стійкої втрати професійної працездатності, судом враховуються обставини, які мають суттєве значення, зокрема ступінь втрати працездатності, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, наслідки, що наступили, а також засади розумності і справедливості. При цьому, вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійне захворювання виникло у позивача саме після його тривалого перебування у трудових відносинах з ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ШАХТОУПРАВЛІННЯ «ПОКРОВСЬКЕ», на якого законодавством було покладено обов`язок із забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці, факт звільнення позивача із займаної посади у зв`язку з невідповідністю робітника займаній посаді за станом здоров`я на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України, наслідки, що наступили, беручи до уваги визначений у довідці МСЕК висновок щодо подальших умов та характеру праці позивача, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду, що спричинена втратою працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, у розмірі 70000 грн. На підставі частини другої статті 416 ЦПК України Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду справи N 212/3137/17-ц (провадження N 61-37529сво18) сформулював висновок про застосування норми права, який полягає у тому, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. Також вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховуються норми п. п. 164.2.14а ст. 164 Податкового кодексу України щодо утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів, оскільки розмір присудженої моральної шкоди перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року. З огляду на викладене, пред`явлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial