Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: -вони з відповідачкою перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2014 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; -протягом останнього року вони фактично разом не проживають, шлюбні відносини між ними призупинилися; -в теперішній час між ними взагалі відсутнє порозуміння, любов та повага, які повинні бути притаманні сім`ї; -у них власні погляди на життя, будь-яких дій, які б свідчили про бажання проживати разом та стати на шлях виправлення, як з боку відповідачки, так і з його боку, не вчиняються; -кожен з них постійно нехтує сімейними цінностями, такими, як повага один до одного, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери; -шлюб між ними носить формальний характер, а тому збереження шлюбу буде суперечити їх спільним інтересам; -вжиття заходів щодо їх примирення не виправить стан їх шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби\~ примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів; -між ними з відповідачкою була досягнута згода щодо місця проживання їх неповнолітніх дітей: неповнолітня донька [PERSON] , 2015 року народження, залишається проживати разом з ним, а молодша донька [PERSON] , 2019 року народження, залишається проживати разом з відповідачкою, звернувся до суду з позовом та просить: розірвати шлюб між ним та відповідачкою; після розірвання шлюбу неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , залишити на вихованні та утриманні разом з ним; неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , залишити на вихованні та утриманні разом з матір`ю [PERSON] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву /а.с.27/, згідно якої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та просив розглянути справу в його відсутність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву /а.с.28/, згідно якої позовні вимоги визнала в повному обсязі, підтвердила той факт, шо дійсно між ними з позивачем досягнуто згоди щодо місця проживання їх неповнолітніх дітей, як визначено в позовній заяві, та просила розглянути справу без її участі. Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити в відсутність позивача та відповідачки без фіксування судового процесу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України: у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п.24 постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Даний висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому є законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Спору про місце проживання неповнолітніх дітей та про спільно нажите майно сторони не заявляють. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України: у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно квитанції ID: №2091-5925-2375-0804 від 5 січня 2023 року /а.с.1/ позивач при зверненні до суду сплатив документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1073грн.60коп., -50 відсотків якого в розмірі 536грн.80коп. підлягають поверненню позивачу з державного бюджету відповідно до ст.142 ч.1 ЦПК України; -50 відсотків якого в розмірі 536грн.80коп. підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved