Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до Здолбунівського районного суду Рівненської області з вищевказаним позовом. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину вона набула права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS] . У 2010 році позивачкою було приватизовано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0907 га, яка розташована по [ADDRESS] кадастровий номер 5622610100:00:006:0466 і 20 липня 2010 року отримала державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯК №542931 \~ \~ \~ \~На вказаній земельній ділянці позивачкою побудовано ще один житловий будинок, однак зареєструвати право власності на спірну будівлю вона не можу, так як нею подавалися всі документи, зокрема повідомлення про початок будівельних робіт на господарську будівлю, а не житловий будинок. Вказані роботи по будівництву житлового будинку було здійснено позивачем самочинно без дозволу на виконання будівельних робіт та належно затвердженого проекту. Вказує, що побудований житловий будинок відповідає державним будівельним нормам України, не порушую права інших осіб та збудований на земельній ділянці відведеній для цієї мети. У судове засідання сторони не з`явилися, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача Здолбунівської міської ради подав заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Суд, заслухавши думки учасників процесу, що з`явились, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. На підставі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] набула права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS] . У 2010 році нею було приватизовано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0907 га, яка розташована по [ADDRESS] кадастровий номер 5622610100:00:006:0466, що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯК №542931 від 20 липня 2010 року. Проведені роботи\~по будівництву здійснено на земельній ділянці, цільове призначення\~якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться в приватній власності позивача. Самочинно збудований житловий будинок не підпадає під дію Закону України «Про внесення зміни до ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт від 13 січня 2015 року №92-VIII,однак вказаною нормою передбачено тільки узаконення самочинно збудованих будинків саме індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських ( присадибних) будівель і споруд, збудованих у період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року, а житловий будинок самочинно побудований у 2014 році. До спірних правовідносин підлягають застосуванню норми\~Конституції України,\~Цивільного кодексу України\~та інших законодавчих актів, які регулюють спірні правовідносини. Згідно ст.\~55,\~124 Конституції України\~та\~ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ч. 4\~ст. 13 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Згідно ч. 4 ст. 41 Основного Закону та ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право приватної власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1\~ст. 376 ЦК України\~житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій\~статті 376 ЦК України\~ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Частиною 2 вказаної статті чітко передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Однак, в окремих випадках\~ст. 376 ЦК України\~передбачає можливість визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно в разі наявності обставин, передбачених частинами третьою, п`ятою цієї статті. Відповідно до ч. 3\~ст. 376 ЦК України\~право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що була їй відведена для цієї мети. При цьому, частиною 5 цієї статті визначено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. З вказаної правової норми вбачається, що право власності на самочинне будівництво може бути визнано за умови відведення для цієї мети в установленому порядку забудовнику земельної ділянки або якщо особа, яка здійснила таке будівництво, отримає в установленому порядку земельну ділянку розташовану під збудованим нерухомим об`єктом, такого цільового призначення, яке передбачає можливість будівництва на ній відповідного об`єкту, а також за умови відсутності заперечень з боку власника земельної ділянки (ч. 4\~ст. 376 ЦК України) та відсутності порушення в результаті самочинної забудови прав інших осіб. Позивач у спорах про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно повинен довести обставини, що складають фактичну підставу такого позову: наявність права позивача на земельну ділянку, на якій збудоване спірне майно; наявність самочинно збудованого майна; наявність згоди власника земельної ділянки на будівництво нерухомого майна (у випадку, якщо земельна ділянка належить позивачу на праві користування). У свою чергу, задоволення позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно повинно ґрунтуватися на підтвердженій відповідними доказами сукупності обставин: позивач має право власності або право користування земельною ділянкою, власник земельної ділянки надав позивачу дозвіл на будівництво спірного нерухомого майна і не заперечує проти визнання права власності на самочинно збудоване на його земельній ділянці нерухоме майно; самочинно збудоване майно, що є предметом спору, відповідає будівельним нормам і правилам та придатне для експлуатації за призначенням; визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно не порушує прав інших осіб. Правова конструкція передбачена\~ст. 376 ЦК України\~є спеціальною нормою в регулюванні спірних правовідносин, оскільки унормовує відносини, що виникають у тих випадках, коли загальний порядок будівництва був порушений. То ж при застосуванні\~статті 376 ЦК України, статті\~331\~та\~392\~цього\~Кодексу\~не застосовуються. Вказаний висновок відображено у постанові Верховного Суду від 12 березня 2018 року у справі № 11/384-06, відтак відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~суд враховує такий при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року відповідно до\~статті 376 ЦК\~суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема: - про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки; - про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинне будівництво; - про відшкодування витрат на будівництво, здійснене на земельній ділянці, яку особі не було відведено; - про знесення самочинно збудованого нерухомого майна; - про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, провести відповідну перебудову; - про стягнення витрат, пов`язаних із приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Таким чином, враховуючи вищенаведене та те, що [PERSON] здійснила будівництво житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] на належній їй на праві приватної власності земельній ділянці, об`єкти самочинного будівництва придатні для експлуатації за призначенням, визнання права власності не порушує права інших осіб - позовна заява підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved