Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

25 листопада 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та дружини до досягнення дитиною трьох років. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 листопада 2014 року сторони уклали шлюб, від якого мають двох малолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з Позивачем та знаходяться на її утриманні, оскільки подружжя проживають окремо. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. На момент звернення до суду Позивач не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, тому не має можливості повною мірою матеріально забезпечувати своїх дітей. У зв`язку з вищевикладеним, Позивач вимушена звернутись до суду з відповідним позовом та просити суд стягувати з Відповідача аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого чинним законодавством для дітей відповідного віку, щомісячно починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття; Стягувати з Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання Позивача як дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку, у розмірі 1/6 частини заробітку платника аліментів, починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . Ухвалою суду від 07 грудня 2022 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи. 13 січня 2023 року від представника Відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого позовні вимоги визнав частково в частині стягнення аліментів на утримання дітей, в частині вимог щодо стягнення аліментів на утримання дружини до трьох років просив відмовити, оскільки Відповідач є непрацевлаштованим та безробітнім у зв`язку зі складною ситуацією в регіоні, пов`язаною з військовою агресією російської федерації на території України. В судове засідання 22 березня 2023 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Від представника Відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги визнав частково та просив стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1\~500, 00 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення повноліття та 1\~500, 00 гривень на утримання дружини до досягнення молодшої дитини 3 років з підстав відсутності працевлаштування та мінливого заробітку. Позивачка в судові засідання 17 лютого та 22 березня 2023 року не з`явилась, сповіщена належним чином. Враховуючи, що спір виник стосовно аліментних зобов`язань, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів у справі. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування\~судового процесу\~за допомогою\~звукозаписувального технічного\~засобу,\~з огляду\~на неявку\~всіх учасників\~справи,\~не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження від 22 лютого 2016 року, серія [NUMBER] . Матір`ю зазначено [PERSON] . Батько [PERSON] . [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження від 20 січня 2022 року, серія [NUMBER] . Матір`ю зазначено [PERSON] . Батько [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось учасниками справи, діти проживають з матір`ю. Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частин першої та другої статті 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом частини третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого чинним законодавством для дітей відповідного віку, щомісячно починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Разом з\~цим,\~суд враховує\~ту обставину,\~що [PERSON] \~офіційно не\~працевлаштований та\~має мінливий\~дохід,\~також надав\~згоду на\~стягнення аліментів\~в твердій\~грошовій сумі\~у розмірі\~1\~500,\~00\~гривень на\~кожну дитину\~щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік»\~ прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років становить 2272 гривень, тобто 50% прожиткового мінімуму становить 1\~136, 00 гривень. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік»\~ прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років становить 2684, 00 гривень, тобто 50% прожиткового мінімуму становить 1\~342, 00 гривень. У зв`язку з вищевикладеним, суд з врахуванням обставин справи відносно відсутності відомостей щодо офіційного працевлаштування Відповідача по справі, з метою збереження інтересів дітей, ураховуючи принцип розумності і справедливості, зважаючи на те, що відповідач за віком є працездатним, має задовільний стан здоров`я, зважаючи на те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, суд дійшов висновку про необхідність стягнення аліментів з Відповідача в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дітьми повноліття, що встановить справедливий баланс між захистом прав дітей та обов`язком відповідача по сплаті аліментів. Частиною першою статті 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до положень ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. За змістом ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Суд вважає, ураховуючи наявність у Відповідача обов`язку по сплаті аліментів на дітей, з врахуванням того, що Відповідач спроможний сплачувати аліменти на позивача у розмірі 1 500 грн щомісячно до досягнення дитиною трьох років, такий розмір аліментів суд вважає обґрунтованим та таким, що визначений згідно з принципами справедливості та розумності, враховуючи матеріальне становище відповідача та обставини справи. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач була звільнена відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial