Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-23 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором № 210508-39832-1 від 08.05.2021 станом на 04.11.2022 у розмірі 6660,00 гривень, яка складається з: 2000,00 гривень заборгованості за кредитом, 660,00 гривень заборгованості за нарахованими процентами, відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 2,2% за кожен день користування кредитом за період з 08.05.2021 по 23.05.2021 (включно), 4000,00 гривень заборгованості за нарахованими процентами, відповідно до п. 3.3 кредитного договору за період з 24.05.2021 по 12.07.2021 (включно), відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також судові витрати у розмірі 2481,00 грн та 9000,00 гривень витрат на правову допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що, відповідно до укладеного кредитного договору № 210508-39832-1 від 08.05.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «Мonetka») та [PERSON] , останній отримав кредит у розмірі 2000,00 гривень, строком на 15 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2 % від суми кредиту за кожен день користування та 4,0 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Укладений кредитний договір не відноситься до споживчого кредитування. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на вебсайті в мережі за посиланням https://monetka.ua або http://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. У відповідності до порядку визначеному статтею 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідач зареєструвався на вебсайті, для чого пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту), підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Сума кредиту по укладеному кредитному договору була перерахована на платіжну карту відповідача, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів. Сума блокування грошових коштів на платіжній карті [NUMBER] відома тільки відповідачу, оскільки на номер телефону, який він вказав, а саме [NUMBER] , направляється смс-повідомлення з сумою блокування та розмір суми блокування відповідач має вказати у відповідному полі особистого кабінету. Зазначення суми блокування на платіжній карті підтверджує, що саме відповідач підтверджує верифікацію платіжної карти. Таким чином, виключно особа відповідача може отримати кредит після укладення кредитного договору. Одноразовий ідентифікатор 381902 направлявся відповідачу 08.05.2021 о 16:48:32 год шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , який вказувався при реєстрації. Повідомлення на номер телефону [NUMBER] було надіслане та доставлене за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 08.05.2021 о 16:48:32. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором був надісланий та доставлений відповідачу в рамках договірної співпраці ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" з ТОВ «Девелопмент Інновейшенс», яка є замовником послуг масової розсилки смс-повідомлень у ТОВ «Мобізон». Кредитний договір був підписаний 08.05.2021 о 16:48:41 год, шляхом введення одноразового ідентифікатора 381902 в особистому кабінеті. Кредитні кошти були відправлені відповідачу 08.05.2021 на платіжну картку [NUMBER] , емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК». Таким чином, між ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" та [PERSON] було укладено кредитний договір у електронній формі, що прирівнюється до письмової форми договору зі всіма правовими наслідками невиконання зобов`язань за договором. 17 червня 2021 між ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" та ТОВ «ФК «Ріальто», укладено договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-З від 17.06.2021, відповідно до умов якого право вимоги за договором №210508-39832-1 від 08.05.2021 року перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто». Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, відсотки за користування кредитом нараховуються в розмірі 2,2 % від суми кредиту за кожен день користування. Строк надання кредиту, відповідно до п. 1.3 кредитного договору, становить 15 днів. Згідно з п. 3.3 кредитного договору, у разі порушення строків повернення кредиту встановленим п. 1.3 кредитного договору, позичальник сплачує плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 4,0% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад встановлений строк. Таким чином, позичальником сплачується чіткі та зрозумілі процентні ставки. Нарахування прихованих комісій та пені по кредитному договору не проводилося. При цьому кредитором також враховано і норми Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення короновірусної хвороби (СОVID-19)» про не нарахування штрафів та пені на період карантину. Однак, відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками відповідно до умов кредитного договору, у зв`язку з чим заборгованість за договором № 210508-39832-1 від 08.05.2021 станом на 04.11.2022 становить 6660,00 гривень, яка складається з: 2000,00 грн - заборгованість за кредитом; 660,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами, відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 2,2 % за кожен день користування кредитом за період з 08.05.2021 по 23.05.2021 (включно); 4000,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами, відповідно до п. 3.3 кредитного договору, за ставкою 4,0 % за кожен день користування кредитом за період з 24.05.2021 по 12.07.2021 (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому нарахування процентів за договором № 210508-39832-1 від 08.05.2021 зупинено 12.07.2021. Не виконавши належним чином зобов`язання за кредитним договором, відповідач порушив норми чинного законодавства та умови кредитного договору, що й послужило підставою зернення до суду з даним позовом. 15 лютого 2023 року від представника відповідача - адвоката Лисенка А.О. поступив відзив на позов, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ "Фінансова компанія "Ріальто" до [PERSON] про стягнення заборгованості у повному обсязі та стягнути з позивача понесені його довірителем судові витраті на правничу допомогу. Свою позицію мотивує тим, що [PERSON] дійсно було отримано від ТОВ "ФК "Фінанс Іновація" грошові кошти в розмірі 2000 грн за договором № 210508-39832-1 від 08.05.2021. Ним визнаються і вимоги в частині стягнення процентів за користування позикою у розмірі 660 грн, оскільки вказаний розмір процентів був погоджений сторонами як у кредитному договорі, так і у графіку розрахунків, що є додатком до кредитного договору. Також зауважив, що 14.12.2021 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. вчинила виконавчий напис № 25232 про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "Ріальто" заборгованості за кредитним договором в розмірі 7360,00 грн, на підставі якого Долинським відділом ДВС 13.01.2022 відкрито виконавче провадження № 68137247. Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області у справі № 343/374/22 від 24.05.2022 визнано вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Як встановив суд у даній справі та не оскаржувалося ТОВ "ФК "Ріальто", "жодних доказів про належне повідомлення позивача про заборгованість та про наявність вимог (претензій) до нього у відповідача за кредитним договором не долучено і до матеріалів справи, при тому, що останній не був позбавлений можливості надати необхідні докази з даного приводу". До матеріалів справи відповідачем було долучено ряд доказів, на підставі яких суд зазначив, що "представлені суду документи щодо розміру заборгованості та періоду її виникнення, містять розбіжності, що також не дає можливості прийти до висновку про безспірність заборгованості, ознайомлення з нею та погодження боржника". До даної справи відповідачем долучено розрахунок заборгованості, зі змісту якого вбачається, що станом на 04.11.2022 загальна сума заборгованості [PERSON] за Договором № 210508-39832-1 від 08.05.2021 становить 6660 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 2000,00 грн, прострочена заборгованість по несплаченим процентам - 660,00 грн, заборгованість по несплачених процентах за неправомірне користування грошовими коштами - 4000,00 грн. Натомість до справи № 343/374/22 було долучено розрахунок заборгованості, зі змісту якого вбачається, що загальна сума заборгованості [PERSON] за договором № 210508-39832-1 від 08.05.2021 станом на 28.04.2022 становить 7360 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 2 000,00 грн, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 4660 грн, заборгованість по витратам за вчинення виконавчого напису нотаріусом - 700 грн. Тобто по двох справах, які стосуються одного і того ж кредитного договору, надано документи, змісти яких суперечать один одному. Щодо зміни кредитора, то із матеріалів позову вбачається, що на адресу відповідача не надсилалося повідомлення від ТОВ "ФК "Ріальто" чи ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" про відступлення права вимоги та про необхідність подальшого виконання договору новому кредиторові за відповідними платіжними реквізитами та сумою заборгованості. Відповідно відповідач був позбавлений права заявити свою незгоду з сумами, які підлягали сплаті. Тобто позивач не довів належними, достатніми та допустимими доказам тієї обставини, що відповідач був повідомлений про заміну кредитора у кредитному зобов`язанні та що йому було надано докази переходу до позивача прав у кредитному зобов`язанні, що надало б можливість йому в мирному порядку вирішити питання погашення заборгованості без сплати надмірних незаконно нарахованих коштів. Позивач, не надіславши відповідачу документи, що підтверджують відступлення права вимоги, поставив себе у невигідне становище, через яке [PERSON] не міг впевнитись у тому, що має сплачувати кошти на погашення заборгованості саме за реквізитами ТОВ "Фінансова компанія "Ріальто". Крім того, відповідно до п. 4.1 кредитного договору, всі спори та непорозуміння щодо укладання, виконання, розірвання, зміни, визнання недійсним повністю або частково, а також будь-яких інших питань, що стосуються цього Договору, підлягають врегулюванню шляхом переговорів. Натомість з матеріалів справи не вбачається бажання саме позивача проводити переговори щодо погашення заборгованості. Пунктом ж 4.2 кредитного договору передбачено чітко, що судовий захист застосовується лише у випадку, якщо сторони не дійшли згоди у переговорах. Тобто позивач, який ніби-то отримав право вимоги за кредитним договором, повинен був для початку провести переговори з відповідачем щодо погашення заборгованості та лише у випадку відсутності згоди у мирному вирішенні спору - звертатися до суду. Таким чином, подання позовної заяви є передчасним, оскільки з порушенням умов кредитного договору не було проведено переговорів щодо виконання договору. Щодо незаконного нарахування коштів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, то, відповідно до п. 6 розділу IV Закону України "Про споживче кредитування", з 01.03.2020 діє заборона на нарахування пені, неустойки та інших платежів, пов`язаних із простроченням виконання споживачем своїх зобов`язань, тому нараховані позивачем та/або первісним кредитором проценти на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України не підлягають стягненню. 20 лютого 2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній щодо твердження відповідача про начебто неправомірне нарахування позивачем відсотків після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування на суму 4000 гривень вказав, що, відповідно до умов укладеного договору, [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2 % суми кредиту за кожен день користування та 4,0 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Оскільки строк надання кредиту, відповідно до п. 1.3 кредитного договору, становить 15 днів, відповідно до п.п. 2.4.1 кредитного договору, позичальник зобов`язався у встановлений строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Згідно із п. 3.3 кредитного договору, у разі порушення строків повернення кредиту, встановлених п. 1.3 кредитного договору, позичальник сплачує плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 4,0 % від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад встановлений строк. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже п. 3.3 кредитного договору встановлено розмір процентної ставки, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Щодо розбіжностей в розрахунках заборгованості по справах № 343/1991/22 та № 343/374/22, то такі становлять 700,00 грн. Вони були нараховані як витрати за вчинення виконавчого напису нотаріусом, тому у справі про стягнення заборгованості не заявлені до стягнення, а, відтак, відсутні в долученому по позовної заяви розрахунку заборгованості. Також вкотре зазначив, що відповідач не був позбавлений права переговорного процесу під час розгляду справи в судовому порядку, наприклад, шляхом укладення мирової угоди. 28 лютого 2023 року представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав, що його довірителем дійсно було отримано від ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" грошові кошти в розмірі 2000,00 грн за договором № 210508-39832-1 від 08.05.2021. Також ним визнаються вимоги щодо стягнення процентів за користування позикою у розмірі 660,00 грн, оскільки вказаний розмір процентів був погоджений сторонами як у кредитному договорі, так і в графіку розрахунків, що є додатком Кредитного договору. Проте зазначена позивачем у позовній заяві заборгованість за нарахованими процентами (4000 грн), відповідно до п. 3.3 кредитного договору, за ставкою 4% за кожен день користування кредитом за період з 24.05.2021 по 12.07.2021 (включно), відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, є незаконною та суперечить п. 6 розділу IV Закону України "Про споживче кредитування", Сам представник позивача зазначає, що вказані проценти нараховані за прострочення виконання покладених зобов`язань, однак, на такі проценти і поширюється дія п. 6 розділу IV Закону України "Про споживче кредитування". Щодо розрахунку заборгованості, то у відзиві на позовну заяву зазначалося, що у розрахунках визначені розбіжності не тільки щодо нарахування витрат за вчинення виконавчого напису. Так, в даній справі сума 4000,00 грн визначена як "заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами, згідно п. 3.3 Договору". У справі ж № 343/374/22 вказана сума визначена як "прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом". Тобто позивач вводить в оману відповідача щодо підстав нарахування грошових коштів, складової заборгованості та до різних справ надає різні розрахунки заборгованості, які вважає "найбільш підходящими у справі". 01 березня 2023 року від представника позивача поступили додаткові письмові пояснення, в яких вказано, що нарахування відсотків після спливу визначеного договором строку кредитування в сумі 4000 грн за договором № 210508-39832-1 від 08.05.2021 кореспондується з численною судовою практикою. Крім цього вказав, що сторона відповідача не позбавлена права переговорного процесу під час розгляду справи в судовому порядку, наприклад, шляхом укладення мирової угоди, проте до позивача ані відповідач [PERSON] , ані його представник - адвокат Лисенко А.О. не зверталися. Щодо повторного твердження адвоката Лисенка А.О. про розбіжності в розрахунках заборгованості, то зазначив, що ним не долучено свій контррозрахунок заборгованості, тобто не спростовано розмір заборгованості, заявлений до стягнення, хоча при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування більшої вірогідності. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 61). Про проведення розгляду справи без його участі він також клопотав і у відповіді на відзив (а.с. 99-102), і в додаткових письмових поясненнях (115-116). В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Лисенко А.О., який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою власних засобів зв`язку, просив у задоволенні позовних вимог відмовити, зіславшись на обставини, викладені ним у заявах по суті, та відмовити у понесених витратах на професійну правничу допомогу, які є неспівмірними з ціною позову, позовна заява є шаблонною по аналогічних справах, та вартість і обсяг послуг в акті виконаих робіт визначена ще до їх виконання. Підтвердив, що його довіритель частково визнає позов в частині стягнення з нього 2000 гривень за сумою кредиту та 660 гривень нарахованих процентів, які він не зміг сплатити вчасно, оскільки його не було повідомлено про зміну кредитора. Збільшенні ж проценти нараховані йому всупереч вимогам чинного законодавства та умов договру, про що зазначено в його письмових заявах. При цьому зауважив, що в матеріалах справи не має жодного документа, який підтверджує перехід права вимоги і що позивач є належним кредитором. Також зазначив, що кредитор не мав права нараховувати відсотки поза межами строку кредитного договору. Крім того він пропустив стадію досудового врегулювання спору, чим позбавив його можливості добровільно сплатити наявну заборгованість без понесення будь-яких інших витрат, хоча таку умову договору було прописано саме кредитодавцем, а тому він повинен беззаперечно її виконувати, з приводу чого звертав увагу ВС у своїх постановах у справах №753/11000/14ц, №352/1950/15ц. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 14.11.2022 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 12 грудня 2022 року від представника позивача поступила заява про розгляд справи у його відсутності. 15 лютого 2023 року від представника відповідача поступило клопотання про відкладення розгляду справи. 15 лютого 2023 року від представника відповідача поступив відзив на позов. Цього ж дня ухвалою суду поновлено строк на подання відзиву. 20 лютого 2023 року від представника позивача поступила відповідь на відзив. 28 лютого 2023 року від представника відповідача поступило заперечення на відповідь на відзив. 01 березня 2023 року від представника позивача поступили додаткові пояснення у справі. 02 березня 2023 року від представника відповідача поступило клопотання про відкладення розгляду справи, а 16.03.2023 - клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 16.03.2023 постановлено проводити судове засідання в режимі відеоконференції. 21 березня 2023 роу представник відповідача перед виходом суду до нарадчої кімнати заявив про бажання подати у встановлений законом строк докази понесення його довірителем витрат на професійну правничу допомогу. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: як вбачається з договору № 210508-39832-1 від 08.05.2021 (а.с. 10-11), укладеного між ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" (далі - товариство) та [PERSON] (далі - позичальник), товариство надало позичальнику грошові кошти в розмірі 2000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, зазначеного в п. 1.3 цього Договору. Кредит надається не на споживчі цілі (п. 1.1 кредитного договору). Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб [NUMBER] , що належить позичальникові (п. 1.6 кредитного договору). Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, сторони погодили таку процентну ставку за користування кредитом - 2,2 % від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 803,00%) користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3 цього Договору. Згідно з п. 1.3 кредитного договору, строк надання кредиту та строк дії договору становить 15 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 календарних днів. Відповідно до п. 3.3 кредитного договору, у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлеих п. 1.3 договору, позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою - 4,0% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка становить 1460,00%) кредитом понад строк, зазначений в п. 1.3 цього Договору. Сторони домовились, що процентна ставка, визначена в цьому пункті Договору, нараховується відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно з п. 4.1, 4.2 кредитного договору, всі спори та непорозуміння щодо укладання, виконання, розірвання, зміни, визнання недійсним повністю або частково, а також з будь-яких інших питань, що стосуються цього Договору, підлягають врегулюванню шляхом переговорів. Якщо сторони не можуть дійти згоди зі спірних питань шляхом проведення переговорів, то такий спір вирішується в судовому або позасудовому порядку за місцем виконання договору згідно з чинним законодавством України. Місцем виконання цього договору є місцезнаходження товариства. Невід`ємною частиною кредитного договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ "ФК "Фінанс Інновація", які розміщені на сайті monetka.ua (п. 1.4 кредитного договору). До матеріалів позову долучено внутрішні правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ "ФК "Фінанс Інновація", у яких визначені загальні умови та порядок надання грошових коштів у позику. Ці правила є публічною офертою, у розумінні відповідних статтей ЦК України, Закону України "Про електронну комерцію", укласти договір на отримання кредиту на умовах, що встановлені товариством та застосовуються у випадку подання заявником заявки на сайті товариства, підписання договору та, в разі необхідності, додаткових угод до нього (а.с.15-22). У витягах з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.ua по анкеті-заяві на кредит № 859926, дата створення 08.05.2021, та по хронології дій щодо укладення кредитного договору № 210508-39832-1 від 08.05.2021, вказано вчинені сторонами дії з укладення електронного кредитного договору та умови, які вони погодили. Номер мобільного телефона клієнта [NUMBER] (а.с. 12, 13). Довідка за вих № 75573 від 04.11.2022 свідчить про те, що на смс-повідомлення від альфа-імені "Monetka" з текстом "Для подтверджения согласия с условиями Договора введите 381902" було доставлено на номер [NUMBER] за допомогою сервісу ТОВ "Мобізон" 08.05.2021 о 16:48:32 (а.с. 37). Як вбачається з повідомлення АТ КБ "ПриватБанк" від 09.02.2023 за № 20.1.0.0.0/7-230207/19195, на [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ). Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердженння операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] в період з 08.05.2021 по 13.05.2021 та який знаходиться в анкетних даних [PERSON] : [NUMBER] (а.с. 107). Випискою по рахунку клієнта [PERSON] по картці [NUMBER] підтверджується те, що 08.05.2021 Monetka поповнило карту клієнта на суму 2000 гривень (а.с. 108-109). Згідно з розрахунком заборгованості по договору № 210508-39832-1 від 08.05.2021, станом на 04.11.2022 загальна сума заборгованості [PERSON] становить 6660 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредита - 2000 грн, прострочена заборгованість по несплачених процентах - 660 грн, заборгованість по несплачених процентах за неправомірне користування грошовими коштами, згідно з п. 3.3 договору, - 4000 грн (а.с. 14). На підставі договору про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021 первісний кредитор - ТОВ "ФК "Фінансова інновація" в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством, відступив, а новий кредитор - ТОВ "ФК "Ріальто" прийняв (набув) права грошової вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, строк виконання за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержавння яких належить первісному кредитору. Перелік боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в акті прийому-передачі прав та додаткових договорах до договору (п. 1.1). Новий кредитор після переходу до нього права вимоги стає кредитором за кредитними договорами та одержує право вимагати від боржників належного виконання всіх без виключення зобов`язань за кредитним договором, які існували та існують на момент укладення цього договору (п. 1.4) (а.с. 33-35). Згідно з даними, які містяться у витязі з акта приймання-передачі прав № 1 від 17.06.2021 до договору відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021, від первісного до нового кредитора перейшло право вимоги за кредитним договором № 210508-39832-1 від 08.05.2021. Сума договору 2000 грн, процентна ставка 2,2 %, позичальник [PERSON] . Загальна заборгованість - 4660 грн. Заборгованість за кредитом - 2000 грн, заборгованість за нарахованими процентами - 2660 грн, пеня - 0 грн (а.с. 36). По договору про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021 здійснено перерахування, на що вказують платіжні доручення № 225 від 17.08.2021 та № 173 від 29.07.2021 (а.с. 31, 32). Тобто від ТОВ "ФК "Фінансова інновація" до ТОВ "ФК "Ріальто", яке є фінансовою установою, яка надає фінансові послуги, що підтверджується відповідними свідоцтвом про реєсстрацію фінансової установи, випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і статутом (а.с.23, 24, 25-30), перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 210508-39832-1 від 08.05.2021. Таким чином, між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним в електронній формі. Оцінка суду: суд, вислухавши представника відповідача, взявши до уваги письмові заяви по суті, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані сторонами на обґрунтування позовних вимог та заперечень, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні регламентовані Законом України «Про електронну комерцію», який визначає порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, а також права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 3-6, 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У відповідності до порядку, визначеного Законом України «Про електронну комерцію», відповідач зареєструвався на вебсайті позивача в мережі за посиланням: https://monetka.ua або https://monetka.com.ua, для чого пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту), підтвердив номер мобільного телефону [NUMBER] , ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту та здійснив акцептування кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Кредитний договір був підписаний 08.05.2021 о 16:48:41 год, шляхом введення одноразового ідентифікатора 381902 в особистому кабінеті на вебсайті в мережі за посиланням: https://monetka.com.ua та/або https://monetka.ua/. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного договору № 210508-39832-1 від 08.05.2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» (торгова марка «МОNЕТКА») та [PERSON] , останній отримав кредит у розмірі 2000,00 гривень, строком на 15 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ КБ "ПриватБанк" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2 % від суми кредиту за кожен день користування та 4 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. З огляду на викладене вище, враховуючи факт підписання відповідачем електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що описано вище, [PERSON] із запропонованими умовами ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» ознайомився та погодився з ними. Кредитні кошти в сумі 2000 грн [PERSON] отримав на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ КБ "ПриватБанк" 08.05.2021 о 16:48:55, що підтверджується відповідною випискою по рахунку. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Факт отримання кредитних коштів в сумі 2000 грн відповідачем підтвердив в судовому засіданні його представник, вказавши, що його довіритель визнає заборгованість в частині 2000 гривень наданого кредиту та 660 гривень нарахованих відсотків за користування ним. Вказані складові заборгованості зазначені і в розрахунку заборгованості за кредитним договором № 210508-39832-1 від 08.05.2021, з яких: 2000 гривень - прострочена заборгованість за сумою кредита, 660 грн - прострочена заборгованість по несплаченим процентам, які, як встановлено в судовому засіданні, нараховані, відповідно до п. 1.2 кредитного договору, за ставкою - 2,2 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3 договору (15 днів: з 08.05.2021 по 23.05.2021). Однак, крім визнаних складових заборгованості [PERSON] , до стягнення позивачем заявлено і суму 4000 гривень заборгованості по несплачених процентах за неправомірне користування грошовими коштами, згідно з п. 3.3 кредитного договору, які нараховані відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Нараховані такі з 24.05.2021 до 12.07.2021 (50 днів) за ставкою 4 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений в п. 1.3 договору (15 днів). Провівши перерахунок, суд встановив, що 4% від несвоєчасно повернутого кредиту (2000 грн) складає 80 грн за кожен день прострочення (прострочено 50 днів, з 13.07.2021 проценти за неправомірне користування грошовими коштами не нараховуються) (4000грн/50д=80 грн/д, де 80 грн/д становить 4% від суми кредиту 2000 грн). Будь-яких контррозрахунків вказаної складової заборгованості, та й заборгованості в цілому, [PERSON] не надано. Натомість, заперечуючи проти позову в цій частині, представник відповідача вказує на те, що нарахування заборгованості на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України є порушенням вимог п. 6 розділу IV Закону України "Про споживче кредитування", відповідно до якого споживач у період з 01.03.2020 і до дії карантину в разі допущення прострочення виконання зобов`язань на договором про споживчий кредит звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Крім того кредитодавець не може нараховувати відсотки поза межами строку дії договору. Однак з такими твердженнями суд не погоджується, виходячи з такого. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. За період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Відтак, враховуючи вищевказане, позивач правомірно нарахував проценти після визначеного кредитним договором строку кредитування, оскільки такі виступають як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Щодо доводів представника відповідача про те, що у даному випадку не застосовуються положення ч. 2 ст. 625 ЦК України та його посилань на пункт 6 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», суд зазначе таке. Згідно з п. 6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування", у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною 2 статті 3 цього Закону. Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" був доповнений пунктом 6 згідно із Законом України від 17 березня 2020 року №533-ІХ, який набрав чинності 18 березня 2020 року (із змінами). Відповідно до преамбули Закону України "Про споживче кредитування" цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Згідно із пунктами 10, 11 частини 1 статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту, а споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. З кредитного договору № 210508-39832-1 від 08.05.2021, укладеного між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та [PERSON] , вбачається, що пунктом 1.1 визначено, що кредит надається не на споживчі цілі, тому укладений між сторонами кредитний догововір не відноситься до договорів про споживче кредитування. Враховуючи викладене, доводи про застосування Закону України "Про споживче кредитування" є безпідставними, оскільки встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір не відноситься до договорів про споживче кредитування, отже, відповідно норми Закону України "Про споживче кредитування" не поширюються на вказаний договір, а відтак, позивач правомірно нарахував 4000 гривень заборгованості за неправомірне користування грошовими коштами. При цьому, суд зазначає, що таке нарахування відбувається в рамках ЦК України, у п. 15 Прикінцевих та перехідних положень якого визначено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення, однак такі відповідачу не нараховувались, а про нарахування відсотків відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України у ньому не йдеться. Також не заслуговують на увагу і посилання представника відповідача на розбіжності в розрахунках заборгованості позивача за кредитним договором № 210508-39832-1 від 08.05.2021, який долучений до позовної заяви (а.с. 14) та який був наданий при розгляді справи про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (а.с. 90 звор.), оскільки заборгованість по договору збігається за виключенням витрат за вчинення виконавчого напису нотаріуса в розмірі 700 грн, які у даній справі до стягнення не представлені. Назва ж складових заборгованості по кредитному договору не впливає на їх суть, оскільки як у першому, так і в другому випадку розмір заборгованості за сумою кредиту становить 2000 грн, за несплаченими відсотками - 4660 грн (660 грн+4000 грн). При цьому до тверджень про те, що таке суперечливе зазначення складових заборгованості вводить боржника в оману щодо підстав нарахування відсотків, суд ставиться критично, оскільки з умовами кредитування [PERSON] ознайомився та погодився з ними. Крім того, неповідомлення відповідача про відступлення права вимоги за кредитним договором не може бути підставою для його звільнення від відповідальності за невиконання умов договору, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Тобто, за змістом цього положення несприятливі умови для нового кредитора пов`язуються із виконанням боржником обов`язку первісному кредитору, а не у звільненні від такого обов`язку в цілому. Однак, у даному випадку [PERSON] не надав доказів сплати боргу первісному кредиторові. Також суд звертає увагу на те, що у кредитному договорі сторони погодили, що всі спори та непорозуміння щодо укладання, виконання, розірвання, зміни, визнання недійсним повністю або частково, а також з будь-яких інших питань, що стосуються цього договору, підлягають врегулюванню шляхом переговорів. Якщо сторони не можуть дійти згоди зі спірних питань шляхом проведення переговорів, то такий спір вирішується в судовому або позасудовому порядку за місцем виконання договору згідно з чинним законодавством України. Так, сторони договору мають право обумовлювати питання вирішення спірних ситуацій між ними як у судовому, так і в позасудовому порядку. Однак спосіб захисту свого порушеного права шляхом досудового врегулювання спору не є обов`язковим до правовідносин, що складаються між ними, оскільки право особи на звернення до суду передбачено ст. 55 Конституції України, ст. 15, 16 ЦК України та іншими нормативними актами, а тому не можуть обмежуватися договірними конструкціями. Більше того, вказуючи на бажання врегулювати спір мирним шляхом, сторона відповідача не надає жодного доказу на підтвердження адресування такого наміру як первісному, так і новому кредитору. Таким чином, виходячи з викладеного вище, даючи оцінку розрахунку заборгованості за кредитним договором в сукупності з іншими матеріалами справи, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 210508-39832-1 від 08.05.2021 у розмірі 6660 грн, яка складається з: 2000 грн заборгованість за кредитом, 660 грн заборгованості за нарахованими, відповідно до п. 1.2 кредитного договору, процентами за період з 08.05.2021 по 23.05.2021 (включно), 4000 грн заборгованості за нарахованими, відповідно до п. 3.3 кредитного договору, процентами за період з 24.05.2021 по 12.07.2021 (включно), відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а позов задовольнити. Розподіл судових витрат між сторонами: частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги позивача задоволено, тому з відповідача на його користь слід стягнути 2481 гривень сплаченого судового збору, що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 47). Щодо понесених сторонами витрат на професійну правничу допомогу, суд, зважаючи на позиції сторін щодо цього питання, дійшов такого висновку. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що очікує понести 9000 гривень витрат на професійну правничу допомогу в рамках договору № 20/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, які і заявив до стягнення з відповідача. На підтвердження понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги позивач надав такі докази: - договір № 02/06/2-2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, укладений між ТОВ "ФК"Ріальто" та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , відповідно до якого виконавець зобов`язався надати замовнику юридичні послуги (п. 1.1). У розділі 3 Порядку розрахунків визначено вартість кожної з послуг адвоката, у тому числі за складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника замовника передбаченна плата у розмірі 8000 грн, за складання відповіді на відзив на позовну заяву, заперечення, додаткові посянення - 3000 грн, за складання та надсилання адвокатського запиту - 1000 грн та ін. (п. 3.1). Виконавець може здіснювати розрахунки з виконавцем достроково або частинами (п. 3.5) (а.с. 38-39); - довіреність, видана ТОВ "ФК"Ріальто" на ім`я адвоката Руденка К.В. для представлення інтересів в судах України з усіма правами, які надано позивачу... (а.с. 4); - свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2412 від 23.10.2018 (а.с. 41); - акт приймання-передачі наданих послуг № 4/01 від 01.09.2022 до договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, в якому визначено перелік послуг, які надав фізична особа-підприємець [PERSON] ТОВ "ФК"Ріальто", у тому числі підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] за договором № 210508-39832-1 від 08.05.2021 та клопотання про витребування доказів, що подається разом з позовною заявою - 8000 грн, складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику [PERSON] за вищевказаним договором - 1000 грн. Загальна ж вартість усіх наданих адвокатом послуг товариству складає 134000 грн (а.с. 43-44); - платіжне доручення № 232 від 12.10.2022, згідно з яким ТОВ "ФК"Ріальто" сплатило [PERSON] 134000 гривень (а.с. 42). Заперечуючи проти заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, представник відповідача у відзиві на позов та запереченні на відзив на позов зазначив, що 02.06.2022 року між ТОВ «ФК «Ріальто» та ФОП [PERSON] укладено договір № 02/06/2022 про надання юридичних послуг, а 01.09.2022 між складено акт приймання-передачі наданих послуг № 4/01 до договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022. Зі змісту акта вбачається, що позивачу надано послугу по підготовці позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] за договором № 210508-39832-1 від 08.05.2021 і клопотання про витребування доказів, що подається разом з позовною заявою (вартість 8000 грн) та складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику [PERSON] за договором № 210508-39832-1 від 08.05.2021 (вартість 1000 грн). Тобто станом на 01.09.2022 ФОП [PERSON] вже надав відповідні послуги та виконав роботу за договором. Однак зі змісту позовної заяви та клопотання про витребування доказів вбачається, що такі документи виготовлені представником ТОВ "ФК "Ріальто" за довіреністю - адвокатом Руденком К.В. тільки 10.11.2022 року, що ставить під сумнів, що вказані заяви по суті та процесуальні документи були складені на виконання договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022 та за які було сплачено грошові кошти за актом від 01.09.2022. Викликає сумнів і заявлена до стягнення плата за подання адвокатського запиту, оскільки в матеріалах справи такий запит відсутній, а згадка про нього у відповіді АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» за вих № 20.1.0.0.0/7-221101/13050 від 01.11.2022 не дає можливості встановити, коли такий запит було направлено та яким способом. Також зазначив, що ціна позову визначена в розмірі 6660 грн, з яких 4000 грн нараховані явно незаконно та без достатніх правових підстав. Відповідно, заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу є втричі більшими, ніж сума заборгованості, що є надто неспівмірним. Крім того позивач є юридичною особою, штатний розпис якої є, ймовірно, широким, тому можна припустити, що в його складі є юридичний відділ, а, відтак, виникає питання щодо доцільності укладення договору про надання правничої допомоги з адвокатом та понесення відповідних витрат за наявності в штаті компанії відповідної особи, яка наділена повноваженнями щодо підготовки процесуальних документів. З урахуванням вищевикладеного, вважає, що вимоги позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволення. Натомість у відповіді на відзив та додаткових письмових поясненнях представник позивача зазначив, що ст. 59 Конституції України визначено, що кожен має право на процесійну правничу допомогу і є вільним у виборі захисника своїх прав. На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу надано належні докази. При цьому їх розмір співмірнтий зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Даючи оцінку вищевказаному, суд виходить з того, що положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодуання судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. В частині 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19. Даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільні справі у розмірі 9000 гривень, суд зазначає, що у договорі про надання правової допомоги визначені всі істотні умови договору, у тому числі вартість наданих послуг, в акті про надані послуги вказано, які саме було надано послуги, з чим позивач погодився та здійснив їх оплату. При цьому суд критично ставиться до тверджень представника відповідача про те, що договір про правову допомогу та акт були складені швидше, ніж надані послуги, вказані в них, оскільки, як вбачається зі змісту договору та акта, адвокат надає послуги товариству по супроводу й інших боржників, його практика в цьому питанні типова по кожній з кредитних заборгованостей, що дозволяє йому планово зазначати у переліку наданого ті послуги, які він практикує. Крім того у договорі про надання юридичних послуг сторони погодили, що замовник може здійснювати розрахунки з виконавцем достроково. Щодо твердження про можливість позивача скористатися штатним працівником задля отримання правничої допомоги, то такі не заслуговують на увагу, оскільки право на захист визначене Конституцією України та не може бути обмежене наявністю у штаті одиниці юриста, чи припущеннями про його існування. Разом з тим, суд зважає на те, що представник відповідача заявив про неспівмірність заявлених до стягнення витрат, які значно перевищують ціну позову. Вказав, що витрати понесені юридичною особою, з якою фізична особа знаходиться у порівняно нерівних умовах. Крім того, позивачем не використано досудове врегулювання спору, що за позитивного його вирішення, дозволило б уникнути надмірних витрат. З огляду на заперечення представника відповідача щодо розміру понесених позивачем судових витрат, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. Зазначена сума, на переконання суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги. Оскільки позов задоволено, підстав для вирішення питання понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу немає, тому що такі залишаються за ним. На підставі вищевикладеного, ст. 59 Конституції України, ст. 625, 626, 628, 638, 639, 1048, 1049, 1050, 1054, п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію", ст. 1, п. 6 розділу IV Закону України "Про споживче кредитування", та

Outcome: approved