Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

Представник позивача адвокат Милаш Г.А., в інтересах позивача [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , у якій, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 08 лютого 2023 року /а.с. 30/ та позовної заяви у новій редакції (уточненої позовної заяви) від 08 лютого 2023 року /а.с. 31-34/, просить суд постановити рішення, яким розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 15 вересня 2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1851. Заявлені позовні\~вимоги обґрунтовано\~тим,\~що 15\~вересня 2021\~року сторони\~по справі\~зареєстрували \~шлюб,\~ від\~ якого\~ мають\~ малолітнього\~ сина\~ \~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~Підставою для\~розірвання шлюбу\~є відсутність\~спільних інтересів,\~взаєморозуміння та\~наявність різних\~поглядів на\~життя.\~Із березня\~2022\~року позивач та відповідач проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюбно-сімейні відносини між подружжям припинені. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї є неможливим. Спору щодо поділу майна подружжя та визначення місця проживання малолітнього сина немає. За спільною домовленістю між сторонами дитина проживає разом з відповідачем. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 31 січня 2023 року позовна заява була залишена без руху, з наданням позивачу часу для усунення недоліків /а.с. 25-27/. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 14 лютого 2023 року відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 09 березня 2023 року; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову /а.с. 40-42/. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 279\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, та зазначено строки подання такого клопотання. 09 березня 2023 року справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючої судді у справі Миколаєнко Т.А. на лікарняному. Чергове судове засідання призначено на 29 березня 2023 року. Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи. Зокрема, відповідача було повідомлено про вказаний позов за місцем її реєстрації. Крім того, про відкриття провадження та можливість отримання копій процесуальних документів і позовної заяви з додатками відповідача було додатково повідомлено телефонограмою та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України у порядку, визначеному частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а відтак, відповідно до вимог частини п`ятої статті 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористалася. Згідно з частиною восьмою\~статті 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини другої\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з позовної заяви та підтверджується наявними у справі доказами, шлюб між сторонами зареєстровано 15 вересня 2021 року, що засвідчується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14 січня 2023 року /а.с. 6/. Від даного шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14 січня 2023 року, виданого повторно /а.с. 12/. З копії довідки виконавчого комітету Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 160 від 04 травня 2022 року вбачається, що син сторін [PERSON] , [INFO] , проживає разом із відповідачем за адресою: [ADDRESS] /а.с. 11/. На підставі судового наказу від 18 липня 2022 року, виданого Черкаським районним судом Черкаської області, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 липня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття /а.с. 13/. Спільне подружнє життя не склалося. Із березня 2022 року позивач та відповідач проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Шлюбні відносини фактично припинені. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї є неможливим. Спору щодо набутого під час шлюбу майна та визначення місця проживання малолітнього сина подружжя не має. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України\~встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За приписами частини третьої\~статті 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Згідно зі\~статтею 112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною другою\~статті 114 СК України\~визначено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У пункті 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~роз`яснено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23 лютого 2006 року\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статті 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, ратифікованої\~Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У пункті 126 рішення у справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини, з яких він наполягає на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, сімейні стосунки подружжя є формальними, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають, отже, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим та суперечить їхнім інтересам. Крім того, суд наголошує, що він не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин. Вільність та рівність цих стосунків, а також можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах\~Сімейного кодексу України, а тому вважає необхідним позов задовольнити, а шлюб\~розірвати. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, у позовній заяві позивач зазначає про те, що не бажає стягувати із відповідача на свою користь судові витрати. Відтак, ухвалюючи рішення, витрати по сплаті судового збору суд залишає за позивачем. Враховуючи наведене та

Outcome: approved