Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

21 лютого 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій, посилаючись на статті 4-5 ЦПК України, ст.ст. 364, 368, 372, 1217, 1223, 1226, 1269 ЦК України, просила визначити частку у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , яка була набута у спільну сумісну власність на підставі наказу ВО "Чорнобильська АЕС" № 159 - пр. від 18 квітня 1996 року згідно Свідоцтва про право власності на житло від 18 квітня 1996 року, зареєстровано 10 червня 1996 року Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за № 15/47, яка залишилася як спадок після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , та складає 1/2 частку даної квартири. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 серпня 2011 року між нею [PERSON] , та [PERSON] , у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області України був зареєстрований шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис № 120. Після реєстрації шлюбу вони стали проживати з чоловіком у його квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Дане житлове приміщення на підставі наказу ВО "Чорнобильська АЕС" № 159 - пр. від 18 квітня 1996 року була передана у спільну сумісну власність її чоловіку [PERSON] та його сину від першого шлюбу [PERSON] , підтвердженням чого є додане до позову Свідоцтво про право власності на житло від 18 квітня 1996 року. 10 червня 1996 року право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру, зареєстровано у реєстровій книзі за № 15/47 Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації. 13 березня 2019 року син її чоловіка [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Судак Республіка Крим. Після його смерті ніхто з його рідних, що входять до кола спадкоємців, визначених законом, не заявляв про свої права на спадщину, що відкрилася після його смерті у вигляді належної йому частки у праві спільної сумісної власності в вищевказаній квартирі. Не подавав заяви про прийняття спадщини і її чоловік [PERSON] . За життя мого чоловіка 12 січня 2015 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Малашенко О.І. від імені [PERSON] було посвідчено заповіт, зареєстровано в реєстрі за № 23, за змістом якого він, на випадок його смерті, заповів все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день його смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповів їй - [PERSON] , [INFO] . [INFO] у с.Губичі Ріпкинського району Чернігівської області її чоловік [PERSON] помер, про що 04 травня 2022 року було складено актовий запис № 84, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . Після його смерті виникло питання прийняття та оформлення спадщини її чоловіка [PERSON] , до якої відноситься його частка у вищевказаному житловому приміщенні, належного її чоловіку та його сину від першого шлюбу [PERSON] на праві спільної сумісної власності, розмір якої у свій час не був визначений. 24.05.2022 за її заявою державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Наваліхіною О.О. була відкрита спадкова справа, номер у Спадковому реєстрі 69305606, номер у нотаріуса 47/2022, спадкодавець [PERSON] . В той же час, при зверненні до державного нотаріуса з питання подальшого оформлення спадщини, до складу якого входить в тому числі частка її чоловіка у праві спільної сумісної власності у вищевказаній квартирі, її повідомили, що вона не зможе оформити право на спадщину, яка залишилася після його смерті, так як в Свідоцтві про право власності на житло від 18.04.1996 року не було вказано розмір частки /долі/ кожного з співвласників під час набуття даної квартири у спільну сумісну власність, в тому числі і її чоловіка [PERSON] , про що державний нотаріус зазначив у своєму листі № 38/02-14 від 01.02.2023. за яким було рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання визначення розміру частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності у даній квартирі. За таких обставин, для визначення частки померлого у спільній сумісній власності, вона змушена звернутися з даною позовною заявою до суду. Ухвалою судді від 23 лютого 2023 року після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 21 березня 2023 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В призначене судове засідання 29.03.2023 року сторони не з`явились. Позивач у судове засідання не прибула, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. До канцелярії суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, також просила не стягувати з відповідача судовий збір. Представник відповідача Славутицька міська територіальна громада в особі Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Від міського голови Фомічева Ю.К. надійшло клопотання, в якому він просив розглядати справу за відсутності представника Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, проти позовних вимог не заперечує. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18 квітня 1996 року, на підставі наказу ВО "Чорнобильська АЕС" № 159 - пр. від 18 квітня 1996 року була передана у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] . ( а.с.21) Між [PERSON] та [PERSON] 26 серпня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області України зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис № 120. ( а.с.14) 12 січня 2015 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області Малашенко О.І. від імені [PERSON] було посвідчено заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 23, за змістом якого він, на випадок його смерті, заповів все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день його смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] , [INFO] . ( а.с.15) Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 04 травня 2022 року Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] помер [INFO] у с. Губичі Ріпкинського району Чернігівської області про що було складено актовий запис № 84.( а.с.17) Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 15 березня 2019 року Судакським міським відділом записів актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, [PERSON] помер [INFO] у м. Судак про що було складено актовий запис № 170199910001200084003.( а.с.20) Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 69015183 від 24.05.2022 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Наваліхіною О.О. 24 травня 2022 року відкрито спадкову справу, номер у Спадковому реєстрі: 69305606, номер у нотаріуса: 47/2022, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ( а.с.18). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 47/2022, відкритої після смерті [PERSON] , заяву про прийняття спадщини подала [PERSON] ( а.с.39-50). Відповідно до листа завідувача Славутицької міської державної нотаріальної контори №38/02-14 від 01 лютого 2023 року в зв`язку з тим, що не визначена спадкова частка померлого [PERSON] , яка належить йому в квартирі за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповідом та роз`яснено процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку ( а.с.24). Відповідно до п. 10 ч. 1 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 р. у Київській області утворено Вишгородський район (з адміністративним центром у місті Вишгород) у складі територій Вишгородської міської, Димерської селищної, Іванківської селищної, Петрівської сільської, Пірнівської сільської, Поліської селищної, Славутицької міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Таким чином, м.Славутич віднесено до Вишгородського району Київської області. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) ( стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1296 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину ( частина третя статті 1296 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, яка прийняла спадщину після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Інші заяви про прийняття або відмову від прийняття спадщини в матеріалах спадкової справи №47/2022 відсутні. До складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , входить частка квартири [ADDRESS] , яка була набута у спільну сумісну власність на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18 квітня 1996 року, на підставі наказу ВО "Чорнобильська АЕС" № 159 - пр. від 18 квітня 1996 року [PERSON] та [PERSON] . Проте, державний нотаріус Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області Наваліхіна О.О. попередньо розглянувши документи, повідомила позивачу що частка, яка належить померлому не визначена. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проте в заяві від 29.03.2023 року позивач просила не стягувати з відповідача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору. За змістом частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З урахуванням викладеного, суд не стягує судові витрати з оплати судового збору на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved