Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

Судом встановлено, що сторони з 04 жовтня 2013 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено відповідний актовий запис № 794. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.07.2015. Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, між подружжям втрачено взаєморозуміння та почуття любові і поваги, сторони не створили міцної, дружньої сім`ї. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Враховуючи викладені обставини, суд вважає встановленим, що подальше спільне проживання подружжя, збереження їх шлюбу неможливе та суперечило б інтересам кожного з них та інтересам їх неповнолітньої дитини, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] після розірвання шлюбу просить залишити прізвище набуте у зв`язку з реєстрацією шлюбу, що узгоджується з нормою ст. 113 СК України. Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву про розірвання шлюбу фактично просить вирішити питання про місце проживання дитини як з матір`ю так і з батьком, у зв`язку з чим суд зазначає наступне. Звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, [PERSON] зазначила, що у зв`язку із відсутністю спору з відповідачем щодо місця проживання дитини, їх спільна донька буде проживати разом з нею. За положеннями статті 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася з позовом про розірвання шлюбу та взагалі не просить вирішувати питання про визначення місця проживання дитини, разом з тим відповідач вважає наявним спір про місце проживання їх дитини, однак не звернувся до суду із вимогою про вирішення цього питання у встановленому законом порядку, тому суд, за наявності спору між батьками про місце проживання дитини, не знаходить підстав для вирішення цього питання в даному судовому провадженні. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги в частині стягнення судових витрат, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків сплаченого судового збору у сумі 496,20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved