Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

у вересні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зобов`язання повернути безпідставно набуте майно. Позивач просив зобов`язати [PERSON] повернути йому безпідставно набуте майно - грошові кошти в розмірі 2 500,00 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 16.06.2022 року становило 89 000,00 грн. На мотивування заявлених позовних вимог позивач вказує, що 11.06.2022 року він та відповідач усно домовилися про придбання та привезення із-за кордону [PERSON] для [PERSON] автомобіля. На виконання вказаної домовленості, позивач 16.06.2022 року нотаріально посвідчив довіреність на ім`я [PERSON] на представництво його в установах, підприємства та організаціях з питань, пов`язаних із вчиненням правочинів щодо експлуатації, продажу, обміну, тощо транспортного засобу. Крім того, згідно з домовленістю, [PERSON] здійснено переказ коштів відповідачу в сумі 89 000,00 грн (еквівалент 2 500,00 доларів США згідно з офіційним курсом НБУ), в яку входила вартість автомобіля (1 900,00 доларів США), та 600,00 доларів витрати за надані послуги з придбання транспортного засобу. Однак, відповідач на цей час автомобіль не передав і отриманих коштів не повернув, а, починаючи з 27.06.2022 року, взагалі перестав виходити на зв`язок. У зв`язку з викладеним, просить позов задовольнити. Ухвалою судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09.09.2022 року вказану справу передано на розгляд за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Голосіївського районного суду міста Києва (а.с. 34). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 20.01.2023 року, після усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження у вказаній справі з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін. Призначено судовий розгляд на 21.03.2023 року (а.с. 41-42, 109). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач відзив на позов не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 16.06.2022 року приватним нотаріусом Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Шмигельським Ю.П. посвідчено довіреність (зареєстрована в реєстрі № 1003), якою [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси в усіх державних установах, громадських та інших підприємствах, установах, організаціях, страхових компаніях з питань, пов`язаних із придбанням (в тому числі за межами України), розмитнення, реєстрацією, перереєстрацією на його ім`я транспортного засобу будь-якої марки з правом отримання документа про реєстрацію транспортного засобу, сертифіката відповідності, номерних знаків. Згідно з квитанціями про поповнення картки, отримувачем в яких вказано [PERSON] , позивач здійснив платежі на суму 29 200,00 грн. та двічі по 29 900,00 грн., а всього на суму 89 000,00 грн. (а.с. 94, 95, 96). Проте, автомобіль відповідач [PERSON] не передав та отримані кошти в розмірі 89 000,00 грн. не повернув позивачу. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або стеження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною 1 ст. 1213 ЦК України передбачено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. За загальними положенням даних статей для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність хоча б двох умов: перше збільшення або збереження майна однією стороною (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого); друге відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення або збагачення за підставою, яка згодом відпала (наприклад, заповіт, за яким спадкоємці отримали майно та майнові права, визнаний судом недійсним). Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Отже, однією з підстав для застосування даної статті ЦК України є те, що набуття майна відбувається за відсутністю правової підстави для такого набуття. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість і, доведеність позовних вимог про зобов`язання [PERSON] повернути позивачу безпідставно набуте майно - грошові кошти, однак, враховуючи той факт, що докази того, що [PERSON] передалася відповідачу саме іноземна валюта відсутні, тому з урахуванням положень ст. 1213 ЦК України, за змістом якої поверненню підлягає саме та індивідуально визначена річ, яку набув або зберіг набувач, або така ж кількість родових речей тієї ж якості, підлягають поверненню позивачу 89 000,00 грн, які й були ним переказані відповідачу шляхом поповнення банківської картки. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про те, що позивач належним чином довів свої позовні вимоги. Доказів на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано. За викладених обставин позов підлягає частковому задоволенню. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн. (а.с. 1) підлягають відшкодуванню відповідачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial