Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

В грудні 2022 року\~\~ [PERSON] звернувся до суду із вищенаведеним позовом, яким просить визначити місце проживання його доньки [PERSON] , [INFO] , разом із ним. Позов обґрунтовує тим, що [INFO] у шлюбі із [PERSON] у них народилася дочка [PERSON] . В подальшому, життя між сторонами не склалося, рішенням Червоноградського міського\~суду Львівської\~області від\~20.04.2012\~року шлюб було розірвано, неповнолітніх, на той час, дітей: [PERSON] , 2008 р.н., та [PERSON] , 2004 р.н., залишено на проживання з матір`ю. Однак, остання після ухвалення вказаного рішення періодично їздила у Польщу, де згодом познайомилася із іншим чоловіком, із яким 28.09.2019 року зареєструвала шлюб, а 11.05.2021 року та [INFO] у них народилися спільні діти: [PERSON] та [PERSON] . Вказує, що 27.04.2020 року відповідач виїхала з України та більше не поверталася, з цього часу вона також припинила спільне проживання з донькою [PERSON] . Стверджує, що дочка [PERSON] проживає спільно з ним та перебуває на його утриманні. З огляду на наведене, просить змінити місце проживання дитини, визначивши таке разом із батьком. Ухвалою від 28 грудня 2022 року прийнято позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче провадження у справі, яке неодноразово відкладалося. 20.03.2023 р., будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, у судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач скерувала заяву, яка була відправлена з Республіки Польща, у якій зазначила, що з 2021 року проживає у Польщі, позов визнає. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету\~Червоноградської міської\~радитакож подав клопотання про проведення розгляду справи у його відсутності, при цьому зазначивши, що підтримує п.8 рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 17.01.2023 року №7 про доцільність проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст.ст.223,247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 04.09.2003 року сторони уклали шлюб. [INFO] у шлюбі народилася донька - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] виданим 22.10.2013 року повторно (а.с.7). Рішенням Червоноградського міського\~суду Львівської\~області від 20.04.2012 року, яке набрало законної сили 04.05.2012 року, шлюб між сторонами було розірвано, неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишено на проживання з матір`ю [PERSON] . (а.с.13). У судовому засіданні встановлено, що фактично неповнолітня [PERSON] кілька останніх років проживає із батьком. Мати дитини - [PERSON] , виїхавши до іншої держави, створила іншу сім`ю, перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком. Так, з наданого суду висновку щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини\~\~\~від 10.01.2023 року вбачається, що сторони тривалий час разом не проживають, шлюб розірвали, мати дитини [PERSON] - [PERSON] виїхала за кордон, проживає окремо, аліментів не сплачує, батько з донькою проживає в [ADDRESS] . Умови проживання батька і дитини задовільні, дитина має свою кімнату, є спальне місце, забезпечена всім необхідним, має все для нормального розвитку. Дитина на засіданні комісії пояснила, що проживала раніше з мамою, а останні кілька років проживає з батьком, так як мама виїхала в Польщу на проживання, має нову родину, двох дітей. З мамою давно не бачилась, однак спілкується по телефону. Тато її утримує, виховує, відвідує школу, у них з татом дружні стосунки. \~ \~ \~ \~З наданого висновку вбачається, що Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] разом з батьком (а.с.32,42). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частинами другою, третьою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Суд зауважує, що під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини, беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. \~ \~ \~ \~Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Встановлено, що інтересам доньки сторін відповідатиме її проживання разом з батьком, на що вказує її психологічний стан, зокрема прихильність до батька, проживання з ним в атмосфері любові, турботи, захисту. Матеріали справи не містять доказів на спростування вищевказаного висновку. Відповідно до\~ч.ч.1,4\~ст.206\~ЦПК України\~позивач може\~відмовитися від\~позову,\~а відповідач\~-\~визнати позов\~на будь-якій\~стадії провадження\~у справі,\~зазначивши про\~це в\~заяві по\~суті справи\~або в\~окремій письмовій\~заяві.\~Уразі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно із ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. На підставі викладеного, при вирішенні питання про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи здоров`я дитини, місце фактичного постійного проживання, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, добросовісне виконання батьком батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення їх усім необхідним, визнання відповідачем позовних вимог, вважає за доцільне змінити місце проживання неповнолітньої [PERSON] , визначене рішенням Червоноградського міського\~суду Львівської\~області від 20.04.2012 року та визначити таке разом з батьком, відтак позов підлягає задоволенню. Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст.тс.141,142 ЦПК України.

Outcome: approved