Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

У cічні 2023 року позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кравчук В.М., звернувся до Старосинявського районного суду із позовом до Старосинявської селищної ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , а [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . Після їх смерті він як єдиний спадкоємець за законом прийняв спадщину, на майно, що належало батькам. Однак, до спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який належав до колгоспних дворів, що знаходиться по [ADDRESS] , право на який він набув, однак не оформив з технічних причин. Так, при зверненні до нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлих, оскільки ним надані документи, які не відповідають вимогам чинного законодавства. Тому позивач просить суд визнати право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] , та матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 30.01.2023 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 21.02.2023 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Кравчук В.М. подав до суду заяву у якій просив справу розглянути без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує. Від Старосинявської селищної ради у судове засідання надійшла заява про розгляд справи без участі представника ради, заперечення проти задоволення позовних вимог не заявлялись, відзив не надходив. Фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає заявлені вимоги законними та обґрунтованими з наступних підстав. Судом встановлено наступне. [PERSON] помер [INFO] у с. Ожарівка Старосинявського району Хмельницької області, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] померла [INFO] у с. Ожарівка Старосинявського району Хмельницької області, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] держаним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Сарело Т.П. заведена спадкова справа № 265/2007. Відповідно до якої до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] , єдиним спадкоємцем на майно є [PERSON] , якому 19.04.2007 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, на майновий та земельні паї, грошові вклади. Після смерті [PERSON] держаним нотаріусом Старосинявської державної нотаріальної контори Гоменюк О.О. заведена спадкова справа №403/07. Відповідно до якої до майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , єдиним спадкоємцем на майно є [PERSON] , якому 14.12.2007 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, на земельну ділянку з кадастровим номером 6824484500:03:002:0032. Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою відмовлено [PERSON] , як спадкоємцю за законом, в праві оформлення спадкових прав на законом після смерті батька [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Відмова обґрунтована тим, що позивачем не надані документи, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок. Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , виготовлено 15.03.2023 на замовлення [PERSON] . Відповідно до технічного паспорту та характеристики будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами вбачається, що житловий будинок (А-I), веренда (а), гараж (Б-I), споруджено у 1953 році; прибудова (б), літня кухня (В- I) споруджено у 1960 році; хлів (Г-I) споруджено у 1991 році. Житловий будинок має загальну площу 65 кв.м., в тому числі житлова 37,5 кв.м. Згідно повідомлення №731796 від 22.09.2021 Хмельницького бюро технічної інвентаризації право власності на нерухомість, що розташована за адресою: [ADDRESS] в реєстрі старом на 31.12.2012 не зареєстровано. У відповідності до записів книг погосподарського обліку за адресою [ADDRESS] 1991-1995 роки головою вказаного колгоспного двору був [PERSON] , а членам господарства була його дружина [PERSON] . Зазначене домоволодіння належало до суспільної групи «колгоспний двір». Згідно ст. 120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII був введений в дію Закон України «Про власність». Станом на 15 квітня 1991 року (до набрання чинності Законом України «Про власність») членами цього колгоспного двору являлись [PERSON] , 1927 року народження, як голова двору; та членами двору були: [PERSON] , 1931 року народження - дружина; [PERSON] , 1950 року народження - зять (період реєстрації 22.02.1991 по 24.05.1991). Відповідно до положень ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: - право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; - розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. За таких обставин, суд приходить до переконання, що право власності на будинок, що розташований по [ADDRESS] , який належав до колгоспного двору у 1991 році набули члени колгоспного двору в рівних частках, а саме: [PERSON] та [PERSON] , тому спірний будинок є спільною сумісною власністю усіх його членів, кожен з яких має рівну частку у цьому будинку - по 1/2 частині (1 : 2 = 1/2). Оскільки [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна померлих батьків, тому він має право на цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (1/2частина домоволодіння, як майно члена колгоспного двору після кожного з батьків). Вирішуючи вимогу позивача про визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування після смерті батьків суд виходить із такого. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ч. 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За вказаних обставин є підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved