Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У січні 2023 року позивачі звернулася до суду з позовом до [PERSON] який обгрунтовють тим, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] ., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири. На даний час за означеною адресою зареєстрований [PERSON] , але протягом тривалого часу за місцем реєстрації не проживає, фактична адреса проживання невідома. Тому вимушені звернутися до суду із питанням про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом оскільки у позивачів існують перешкоди у реалізації права власності на квартиру. Відповідач у вказаній квартирі не проживає, власних речей та майна в ній не зберігає, квартирою не користується, фактично в ній не проживає за вищевказаною адресою. [PERSON] не цікавиться житлом, не приймає участі у сплаті вартості комунальних платежів. Наявність реєстрації відповідача в квартирі належної позивачеві на праві власності є перешкодою в реалізації права розпорядження своєю власністю. Просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Подав заяву в якій просить розглядати справу за його відсутності. Позивачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Подали заяву про розгляд справи за їх відсутності . Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності в якій повністю визнає заявлені позивачем вимоги і не заперечує проти задоволення позову. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 13.01.2023 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. 16.03.2023 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення суду. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Заслухавши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, проаналізувавши законодавство, що регулює дані правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що позивачі є власниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування частини квартири від 14 червня 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Наконечною М.І., інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Згідно довідки № К-03-9749 про зареєстрованих у житловому приміщені/будинку осіб у квартирі [ADDRESS] зареєстрований 26.01.2012 року відповідач [PERSON] . Відповідно до акта обстеження житлових умов від 13.03.2023 року вбачається, що відповідач [PERSON] у квартирі під номером [ADDRESS] не проживає, власних речей та майна в ній не зберігає. 4.Застосовані норми та джерела права Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 319, 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), згідно яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпоряджання майном. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом. Оцінюючи зібрані у справі докази, суд виходить з того, що відповідач не проживає у спірній квартирі з квітня 2021 року у ньому, не користується ним, особистих речей та майна в ньому не зберігає, витрат на комунальні послуги не несе, внаслідок чого втратив до нього інтерес, чим створює перешкоди позивачам, як власникам житла щодо розпорядження власним майном. Тому із наведених підстав позов підлягає задоволенню. На стягненні судових витрат з відповідача позивач не наполягає. На підставі наведеного та

Outcome: approved