Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

20.02.2023 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] з наступними вимогами: визнати [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , громадянина України, батьком дитини [PERSON] , [INFO] , про що внести відповідні відомості до актового запису. На обґрунтування позовних вимог [PERSON] у позовній заяві зазначив, що з вересня 2014 року він проживав з [PERSON] , з якою він познайомився в кафе, перебуваючи в гостях у матері в с. Волохів Яр Чугуївського району. Вони з нею проживали у будинку її матері за адресою: [ADDRESS] . На той час вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , що зареєстрований 20.10.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Харкова та розірваний рішенням Чугуївського міського суду Харківської області 12.01.2017 (справа №636/4056/16-ц). Після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на " [PERSON] ". 21.12.2022 вони з [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) зареєстрували шлюб, про що Зміївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Під час їхнього спільного проживання [PERSON] (на той час - [PERSON] ) завагітніла та [INFO] народила сина [PERSON] . Оскільки на час народження дитини [PERSON] (на той час - [PERSON] ) перебувала у шлюбі з [PERSON] , тому батьком новонародженої дитини був зареєстрований саме її чоловік - [PERSON] . З вересня 2014 року вони постійно проживають разом однією сім`єю, саме він виховує сина [PERSON] , утримує сім`ю. Сумнівів щодо батьківства стосовно [PERSON] , [INFO] , в нього немає, про це достеменно відомо і колишньому чоловіку [PERSON] - [PERSON] . З 15.07.2022 його дружина [PERSON] разом з сином зареєстровані як внутрішньо переміщені особи за адресою: [ADDRESS] , де постійно проживають. Він має намір визнати батьківство щодо сина у судовому порядку, щоб привести до ладу всі документи та офіційно бути батьком дитини. За таких обставин, враховуючи, що його син [PERSON] є його біологічним сином, проте він народився у шлюбі його матері з [PERSON] , тому є необхідність у визнанні його батьківства у судовому порядку, що в свою чергу буде підставою для внесення змін в актовий запис про народження сина [PERSON] та видачі нового свідоцтва про народження. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 22.02.2023 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 10.03.2023. 27.02.2023 відповідач [PERSON] подав заяву, в якій позовні вимоги визнав, оскільки він не є біологічним батьком [PERSON] , якого [PERSON] народила перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , та просив розглянути справу за його відсутності. 10.03.2023 підготовче засідання відкладене, у зв`язку з першою неявкою відповідачів. 03.03.2023 представник третьої особи Рибак Г. О. подала заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності представника Зміївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Крім того, представник третьої особи у вказаному листі зазначила, що відповідно до ч. 4 ст. 128 Сімейного кодексу України позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. Але відповідно до актового запису про народження дитини № 306 від 18.09.2015, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції у Харківській області на [PERSON] відомості про батька дитини зазначено відповідно до ст. 133 Сімейного кодексу України (а. с. 29). 17.03.2023 підготовче засідання відкладене у зв`язку з відрядженням судді до Харківського апеляційного суду для участі у координаційній нараді. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 20.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.03.2023. 20.03.2023 під час судового розгляду представник позивача адвокат Гетьман О. М. в цілому підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач 2 [PERSON] під час судового засідання позовні вимоги визнала, просила їх задовольнити, підтвердила обставини, викладені у позовній заяві. Вислухавши пояснення представника позивача адвоката Гетьман О. М., відповідача [PERSON] , дослідивши пояснення представника третьої особи, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно паспорту Серія [NUMBER] та військового квитка Серія [NUMBER] [PERSON] має зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , та на цей час проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] (а. с. 6, 8). Із свідоцтва про народження Серія [NUMBER] вбачається, що батьками дитини [PERSON] , [INFO] , зазначені: батько - [PERSON] , мати [PERSON] (а. с. 9). Згідно свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] вбачається, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбу з 21.12.2022 (а. с. 10). За даними довідок Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області № 6309-7001348114 та № 6309-7001348082 від 15.07.2022, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані як внутрішньо переміщені особи за адресою: [ADDRESS] (а. с. 11, 12). Згідно зі статтею 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, відповідно до частини першої статті 122 СК України, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Визнання батьківства за рішенням суду регулюється статтею 128 СК України, згідно якої, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Водночас, статтею 129 СК України передбачено, що особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні від 17 травня 2007 року у справі "Jevremovic v. Serbia" зазначив, що у відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини. У Постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Позивач у позовній заяві стверджував, що він є батьком [PERSON] , [INFO] , який народився у [PERSON] під час зареєстрованого шлюбу з [PERSON] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] визнали ці обставини та позов уцілому мотивуючи це тим, що їм достовірно відомо, що батьком дитини дійсно є позивач [PERSON] . При цьому, учасники справи не робили заяв щодо наявності підстав для застосування до вимог [PERSON] позовної давності. Визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб, а також відповідає й інтересам дитини. Доводи представника третьої особи про те, що відповідно до ч. 4 ст. 128 Сімейного кодексу України позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України, у цій справі є помилковими, оскільки вони стосуються права на позов про визнання батьківства за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, відповідно до якої походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. У даному ж випадку застосовуються правила статті 129 СК України, якою передбачені підстави для визнання батьківства у разі спору про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини. За таких обставин, у справі встановлено підстави для постановлення рішення про визнання свого батьківства [PERSON] . Відповідно до п/п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Згідно ст. 134 Сімейного кодексу України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України та видає нове свідоцтво про народження. Оскільки позивач не вимагав відшкодування судових витрат, понесених ним по сплаті судового збору, питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України не вирішувалося.

Outcome: approved