Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

Адвокат Лисий О.В. звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тенериффе», [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Публічне Акціонерне Товариство «Національна Акціонерна Страхова Компанія «ОРАНТА», про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, та просив стягнути на користь [PERSON] 261 000 грн. моральної шкоди, а також понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19.01.2022 року, близько 22 год. 30 хв., водій [PERSON] , керуючи автопоїздом у складі автомобіля марки "DAF", державний номерний знак [NUMBER] , та напівпричепа "FRUEHAUF", державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись автодорогою сполученням "Стрий-Кропивницький-Знамянка", неподалік м. Гайсин Вінницької області, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] та [PERSON] . Пішоходи [PERSON] та [PERSON] доставлені до КНП "Гайсинська ЦРЛ", де згодом під час надання медичної допомоги пішохід [PERSON] помер, а [PERSON] помер [INFO] . За фактом настання цієї події Головним управлінням Національної поліції у Вінницькій області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022020000000044. Однак постановою старшого слідчого відділу СУ ГУ Національної поліції у Вінницькій області майора поліції Мельничука В.О. від 02.03.2022 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022020000000044 від 20.01.2022 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] , [INFO] , складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Враховуючи те, що, після смерті сина позивач в майбутньому позбавлена будь-якої підтримки і допомоги від загиблого, а також те, що його смерть повністю змінила її життя у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, позивач у своїй позовній заяві оцінила мінімальний розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди у грошовому еквіваленті 261 000 грн. Ухвалою судді Теплицького районного суду Вінницької області від 12.09.2022 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачам запропоновано подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження. Представником відповідачів - адвокатом Мошенцем Д.В. подано відзиви на позовну заяву [PERSON] , відповідно до яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки у ДТП винні загиблі пішоходи [PERSON] та [PERSON] , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, не виділили себе у темну пору доби та вийшли на проїжджу частину автодороги у забороненому для переходу місці. Оскільки вина [PERSON] у ДТП відсутня, кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, то і підстави для задоволення позову повністю відсутні. Ухвалою суду від 21.02.2023 року підготовче провадження у вказаній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Лисий О.В. позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх з підстав, вказаних у позовній заяві. Представник відповідачів - адвокат Мошенець Д.В. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, з підстав, зазначених у відзивах на позовну заяву. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] - мати загиблого [PERSON] , суду показала, що дійсно 19 січня 2022 року святкувала з рідними свято Водохреща. Вийшли на автодорогу, щоб скористатись послугами таксі, однак в цей час на її сина та співмешканця наїхав автопоїзд під керуванням водія [PERSON] . Останній дав їй на поховання грошові кошти в сумі 10 000 (десять тисяч) грн і більше на зв`язок не виходив. Звертала увагу суду на молодий вік сина, якого у 20 років позбавили життя, на те, що він був її єдиною надією та годувальником. На даний час, після важких душевних страждань, вона лікується, на утриманні має неповнолітню дочку, а тому просить позовні вимоги задовольнити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Публічне Акціонерне Товариство «Національна Акціонерна Страхова Компанія «ОРАНТА», надала суду письмові пояснення, згідно яких у відповідності до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком було відшкодовано позивачці моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, як матері померлого [PERSON] , у розмірі 39000 грн. (а.с. 131-132). Заслухавши пояснення та доводи сторін, допитавши [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких грунтуються вимоги і заперечення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , керуючи автопоїздом у складі автомобіля марки "DAF", державний номерний знак [NUMBER] , та напівпричепа "FRUEHAUF", державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись автодорогою сполученням "Стрий-Кропивницький-Знамянка", неподалік м. Гайсин Вінницької області здійснив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] , від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] помер в лікарні. За фактом настання цієї події 20.01.2022 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022020000000044 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 02.03.2022 року вказане кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] , [INFO] , складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України (а.с. 11-14). Встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.12.2001 року, виданим Виконкомом Соболівської сільської ради Теплицького району Вінницької області (а.с. 18). У відповідності до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22 січня 2022 року, виданого Теплицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , у віці 20 років, про що вчинено актовий запис №30 (а.с. 15). Причиною смерті [PERSON] , згідно довідки до форми №106/0 №14, виданої для поховання, є відкрита черепно-мозкова травма, S02.1 - травматичний перелом основи черепу (а.с. 16). Згідно довідки № 322 від 23.02.2022 року, виданої Соболівською сільською радою, вбачається, що [PERSON] на день смерті [INFO] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] , братом [PERSON] та сестрою [PERSON] (а.с.17). Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно вимог ч. 1 ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків і інші способи відшкодування майнової шкоди та моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно вимог ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. У відповідності до вимог частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.11.2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02.11.2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19), від 16.12.2020 у справі № 161/3557/19. Судом встановлено, що [PERSON] загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце на автодорозі неподалік м. Гайсин Вінницької області. Причиною нещасного випадку стала необережність загиблого [PERSON] , який, будучи в стані алкогольного сп`яніння, рухався по проїжджій частині дороги, в темну пору доби без світлоповертальних елементів. Водієм автопоїзда у складі автомобіля марки "DAF", державний номерний знак [NUMBER] , та напівпричепа "FRUEHAUF", державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] застосовано екстрене гальмування, однак уникнути наїзду на пішоходів не вдалося. Оскільки автомобіль відноситься до джерела підвищеної небезпеки, відшкодування спричиненої шкоди здійснюється незалежно від вини володільця джерела підвищеної небезпеки, яким є відповідач. Отже, відсутність в діях заподіювача шкоди - володільця джерела підвищеної небезпеки складу кримінального правопорушення, відсутність суспільно-небезпечних протиправних дій водія автотранспорту не мають правового значення для правильного вирішення справи. Таким чином, ТОВ «Тенериффе», з яким водій [PERSON] перебував на день ДТП у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, а позивач [PERSON] , як мати загиблого, наділена правом вимагати відшкодування спричиненої їй моральної шкоди в результаті смерті її сина, яка настала внаслідок наїзду на нього автопоїзда у складі автомобіля марки "DAF", державний номерний знак [NUMBER] , та напівпричепа "FRUEHAUF", державний номерний знак [NUMBER] . Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18, яку суд застосовує у своєму рішенні. В ході розгляду справи обставин непереборної сили або умислу потерпілого судом не встановлено. Отже, у спірному випадку дорожньо-транспортна пригода мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу або непереборної сили. В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до ст. 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду. Ч. 2 ст. 1193 ЦК України передбачає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Наявні у справі докази підтверджують факт травмування [PERSON] внаслідок наїзду на нього автопоїзда у складі автомобіля марки "DAF", державний номерний знак [NUMBER] , та напівпричепа "FRUEHAUF", державний номерний знак [NUMBER] , який від отриманих травм помер в лікарні. Твердження, що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник чи володілець джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Таких обставин під час розгляду справи не встановлено. Встановивши, що позивач доводилася загиблому матір`ю, суд приходить до висновку, що заподіяна позивачеві моральна шкода внаслідок загибелі сина [PERSON] підлягає відшкодуванню відповідачем ТОВ «Тенериффе», як власником джерела підвищеної небезпеки. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) та справедливості, встановлені судом обставини, глибину та тривалість моральних страждань, які позивач зазнала внаслідок смерті близької людини, характер та тривалість немайнових втрат, які зруйнували нормальні життєві зв`язки, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди. Сам факт загибелі [PERSON] при встановлених судом обставинах є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача як його матері, враховуючи те, що згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Також суд бере до уваги відсутність вини відповідача в настанні смерті [PERSON] та те, що смерть його сталася саме внаслідок його власної грубої необережності та порушення ним вимог п.п. 4.4, 4.8, 4.14 (а, г) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306. З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку про зменшення суми моральної шкоди, яку просить стягнути позивач до 100 000 грн., що на думку суду є належною сатисфакцією конкретному випадку. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Тому, в силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial