Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

до Дружківського міського суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем 12.07.2010 року був укладений договір позики, за яким Відповідачка отримала від позивача грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США, що в перерахунку за офіційним курсом Національного банку України станом на момент надання позики становило 394 000 грн., [PERSON] зобов`язалась повернути кошти 21 серпня 2010 року, що підтверджується розпискою. Відповідачка свої зобов`язання згідно договору не виконала. Позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь кошти в розмірі 394 000,00 гривень. Ухвалою суду від 10.12.2021 року скасовано заочне рішення Дружківського міського суду від 09.10.2020 року, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Дружківського міського суду від 09.02.2022 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явились, про дату час та місце проведення повідомлені належним чином. Відповідачка та представник відповідачки надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, наполягали на застосуванні строку позовної давності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у\~ разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 12 липня 2010 року між сторонами був укладений договір позики грошових коштів на підтвердження якого відповідачкою [PERSON] складено розписку. Згідно даного договору відповідач отримав в борг грошові кошти в сумі 50 000 доларів США, що в перерахунку за офіційним курсом Національного банку України станом на момент надання позики становило 394 000 грн., відповідачка зобов`язалась повернути кошти 21 серпня 2010 року, що підтверджується розпискою. Відповідачка свої зобов`язання згідно договору не виконала. До цього часу грошові кошти відповідачем позивачу [PERSON] не повернуті. Відповідачка [PERSON] у своїй заяві про перегляд заочного рішення вказала, що сума боргу була фактично повернута позивачу, просила суд застосувати строк позовної давності.(а.с.43) Представник позивача адвокат Косинський В.І. надав клопотання про визнання поважними причини пропущення позовної давності, яке обґрунтував тим, що позивач [PERSON] часто хворів з січня 2013 року, та надав копію виписки з амбулаторної карти [PERSON] , а також зазначив, що не мав змоги подати позов до Дружківського міського суду через проведення Антитерористичної операції та Операції об`єднаних сил на території Донецької області з травня 2014 року. (а.с.78-81) Представник відповідачки адвокат Ухов Р.В. у запереченні на клопотання представника позивача зазначив, що причини пропуску строку позовної давності зазначені в клопотанні, а також копії медичних документів доданих до нього викликають сумніви, оскільки перевірити вірність вказаних документів та даних зазначених в цих документах не має жодної можливості. Тому представник відповідача просить суд, залишити без розгляду клопотання представника позивача про визнання поважними причини пропуску позовної давності, та застосувати строк позовної давності і закрити провадження у справі. За письмовою розпискою від 12 липня 2010 року [PERSON] отримала в борг 50 000 доларів США, що в перерахунку за офіційним курсом Національного банку України станом на момент надання позики становило 394 000 грн., які відповідачка зобов`язалась повернути 21 серпня 2010 року. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Надана суду позивачем розписка підтверджує той факт, що між сторонами по справі було укладено договір позики згідно якого відповідачка отримав у позивача в борг 50 000 доларів США, що в перерахунку за офіційним курсом Національного банку України станом на момент надання позики становило 394 000 грн. на підтвердження якого було складено розписку. На підтвердження факту повернення боргу, відповідачка доказів не надала. Таким чином, факт порушення відповідачкою взятих на себе зобов`язань за договором позики щодо своєчасної, у погоджений сторонами строк, виплати суми позики є доведеним. Однак, в наданій позивачем [PERSON] розписці від 12.07.2010 року зазначено строк повернення позики 21.08.2010 року, позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості 06 травня 2020 року, тобто після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки факт переривання строку позовної давності не доведено у суді. Належних доказів, які б підтверджували факт звернення позивача до суду в межах строку позовної давності позивачем не надано. Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позовної давності необхідно враховувати, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними труднощами для вчинення процесуальних дій у встановлений строк, доводи представника позивача про поважність причин пропуску позовної давності [PERSON] , суд визнає необґрунтованими, оскільки, як встановлено, позивачу було відомо про наявність порушення відповідачкою зобов`язання повернути борг з 21 серпня 2010 року, оскільки саме ця дата зазначена в розписці, як дата повернення боргу. Копія виписки з амбулаторної карти [PERSON] долучена до матеріалів справи представником позивача, не доводить наявності непереборних і пов`язаних з дійсними труднощами для вчинення процесуальних дій у встановлений строк обставин, оскільки містить лише підтвердження короткочасного амбулаторного і стаціонарного лікування, та обстеження. Крім того, зазначені представником позивача причини не перешкоджали звернутись до суду з позовною заявою за допомогою засобів поштового зв`язку, яким він і скористався 06.05.2020 року, при поданні позовної заяви. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Згідно із положеннями ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, яка може бути спростована заінтересованими особами. Наявність встановленої законом презумпції правомірності договору звільняє його сторони від обов`язку доведення його дійсності. Натомість на особу, яка заперечує цю презумпцію, покладається тягар її спростування. Одним із принципів цивільного судочинства України є принцип змагальності суть якого зводиться до того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а сторони, маючи рівні права та можливості щодо подання доказів, їх дослідженні та доведеності перед судом їх переконливості, зобов`язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК. У постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі 6-1103 цс 16, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 02 липня 2014 року у справі №6-79 цс 14, від 18 вересня 2013 року № 6 - 63 це 13 висловлена правова позиція про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Згідно з частинами першою, п`ятою статті 261ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, суд дійшов до висновку, що на момент звернення позивача [PERSON] до суду з позовом про стягнення заборгованості [PERSON] сплинув строк позовної давності, в межах якого позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, що є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed