Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем із серпня 2010 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. З відповідачем мають спільну малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Так, відповідач є батьком дитини, проте матеріальну допомогу на її утримання не надає, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітної плати (доходів) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Позивач та її представник у судове засідання надали письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримали, просили задовольнити та розглянути справу за їх відсутності. Відповідач та його представник до судового засідання не з`явились, представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому посилаючись на наявність на утриманні відповідача батьків (батько - пенсіонер за віком, матір - безробітна та не отримує жодного доходу), наявності на утриманні ще двох неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого відповідач сплачує аліменти за рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.07.2011 року у розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходу, та сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого відповідач сплачує кошти у добровільному порядку, тому не заперечував проти стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення донькою повноліття. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, сторони мають спільну малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789XII (78912) та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Вказаною нормою не передбачено звільнення від такого обов`язку в разі неможливості його виконання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3\~ст. 181 СК України\~передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Із роз`яснень, які містяться в пункті 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~182\~СК України\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України\~передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином, законом встановлено мінімальний розмір частки заробітку (доходу) платника аліментів, яка стягується у безспірному порядку як 1/4 частина на одну дитину. На підтвердження доводів, викладених у наданому відзиві, відповідачем надано до суду докази. Так, відповідач надав копію трудової книжки оформленої на ім`я [PERSON] , відповідно до інформації з якої останній з листопада 2020 року припинена виплата допомоги по безробіттю, записів про подальше працевлаштування немає, та копію пенсійного посвідчення на ім`я [PERSON] , який є пенсіонером за віком (а.с.31,32), проте суд вважає, що даними доказами не підтверджується скрутне матеріальне становище батька, як отримувача пенсії, та не підтверджено належними та достатніми доказами не можливість працювати матері відповідача, так само як не підтверджується сам факт безпосереднього утримання відповідачем своїх батьків. Також, відповідачем надано свідоцтва про народження дітей (а.с.33,36), згідно яких він є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до виконавчого листа, виданого на виконання рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.07.2011 року по справі №2-1651/11, з відповідача стягнуто аліменти на користь [PERSON] на її утримання у розмірі 1/4 частини його заробітку щомісяця, починаючи з 28.04.2011 року до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] . Таким чином, станом на дату ухвалення даного рішення, стягнення аліментів на утримання дружини вже припинено. Разом з тим, суд не досліджує у якості доказу долучене до відзиву рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.07.2011 року у справі №2-1652/11, оскільки таке рішення роздруковано з Єдиного реєстру судових рішень без ідентифікуючих ознак учасників справи. Крім того, суд не бере до уваги долучені до відзиву копії банківських чеків, оскільки платником у даних чеках зазначено [PERSON] , при цьому отримувач коштів не відомий, так само як не вказано призначення платежу (переказу). Разом з тим, суд не приймає до уваги надані копії квитанцій з Укрпошти про переведення аліментних платежів, оскільки з них не можливо встановити відправника (платника), а також однозначно встановити особу отримувача платежу та факту безпосереднього отримання коштів адресатом. Отже, наданими відповідачем доказами не підтверджується факт перебування на його утриманні інших осіб. Крім того, відповідачем не надано доказів на підтвердження його доходів та неможливості сплати аліментів згідно вимог позивача. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1,\~5\~ст.\~81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи з принципу справедливості та розумності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, а тому вони підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1 ст.\~191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки позивач звернулась до суду із позовом 15.08.2022 року, відтак аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати. Крім того, суд вважає за належне роз`яснити сторонам, що відповідно до\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved