Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину спільної сумісної власності подружжя, визнання спадкових договорів недійсними, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з січня 2004 року вона та [PERSON] проживали разом у фактичних шлюбних відносинах. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між позивачкою та [PERSON] було зареєстровано 03.09.2005 р. Зазначає, що з січня 2004 р. до вересня 2005 р. [PERSON] не перебував в будь-якому іншому шлюбі. Коли позивачка була на другому місяці вагітності, вони разом з [PERSON] придбали за спільні кошти у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.03.2005 р., посвідченого приватним нотаріусом Карташовою Т.М., реєстр №672080, дві земельні ділянки, розташовані за адресою: [ADDRESS] . В подальшому на зазначених земельних ділянках спільними зусиллями та за спільні кошти позивачкою та [PERSON] здійснювалось будівництво житлового будинку. Позивачка стверджує, що завершення будівництва та початок використання житлового будинку відбулося до фактичного припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу між нею та [PERSON] . За час їхнього шлюбу будинок фактично так і не був введений в експлуатацію, проте повністю був придатний для проживання, про що свідчать долучені до позову фотографії та відеозаписи. Фактично у спірному житловому будинку позивачка проживала разом з [PERSON] з жовтня 2006 року до листопада 2013 року. У подальшому подружнє життя між позивачкою та [PERSON] не складалося, шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2014 р. у справі №335/11936/13-ц. Про те, що побудований у шлюбі з [PERSON] житловий будинок введено в експлуатацію та зареєстровано право власності позивачка дізналася у 2019 р. Посилаючись на норми сімейного законодавства, вважає, що земельні ділянки та житловій будинок є спільною сумісною власністю подружжя та просить встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] як чоловіка та жінка без реєстрації шлюбу у період з січня 2004 р. по 03.09.2015 р., визнати право власності на частину вказаного майна за нею. Крім того, позивачка зазначає, що [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори заведена спадкова справа. Так їй стало відомо, що 21.02.2018 р. та 19.10.2018 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено спадкові договори, предметом яких є зазначені у позові земельні ділянки та житловий будинок. Оскільки дане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, вважає, що [PERSON] не мав права ним розпоряджатися, а відповідачка [PERSON] , не мала права набувати права власності на земельні ділянки та житловий будинок за спадковими договорами, тому просить суд визнати їх недійсними. Ухвалою суду від 21 травня 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідачка подала відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає, що позивачкою не доведено факту набуття спільного майна подружжя за час перебування у шлюбі. Зазначає, що за нормами цивільного законодавства, право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Зазначає, що сам по собі придбання майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів спільної власності подружжя та що будівництво житлового будинку здійснювалось на власні кошти [PERSON] . На думку відповідачки, надані позивачкою чеки на придбання меблів, кондиціонерів, басейну, газового котлу тощо не є належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України, оскільки не підтверджують факт будівництва саме житлового будинку. У відзиві зазначається, що земельні ділянки також придбані [PERSON] за власні кошти, не під час перебування у шлюбі з позивачкою, а отже вони не є спільною сумісною власністю подружжя. Позовні вимоги про визнання спадкових договір недійсними окрім іншого не підлягають задоволенню, оскільки під час їх укладення повністю дотримано норми чинного законодавства, що посвідчено нотаріусом. Позивачка не скористалась своїм правом надати відповідь на відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 19 червня 2019 року задоволено клопотання позивачки [PERSON] про витребування доказів та витребувано наступні письмові документи: 1. від Комунарського районного суду м. Запоріжжя належним чином завірену копію матеріалів відновленої цивільної справи № 2-2835/05 (пр. 2-В/333/19) та копію рішення від 07.04.2005 по справі №2-2835/05 про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . \~ \~ \~ \~ 2. від приватного нотаріуса Запорізького міськогонотаріального округу Чепкової О.В. витребувано належним чином завірені копії наступних договорі, а також копії нотаріальних справ, які були заведені під час їх укладання: - спадковий договір, укладений 21.02.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Чепковою О.В. за реєстр. № 368. предметом якого є земельна ділянка, кадастровий номер: 2322188402:08:001:0506, для ведення особистого селянського господарства площею 0,0742 га. розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна - 149160952321; - спадковий договір, укладений 21.02.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Чепковою О.В. за реєстр. № 370, предметом якого є земельна ділянка, кадастровий номер: 2322188402:08:001:0100, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,25 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна - 1491622023221; - спадковий договір, укладений 19.10.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Чепковою О.В. за реєстр. №3647. предметом якого є житловий будинок літ. А, ворота №1, паркан №2, замощення 1. загальною площею 550,1 кв.м., житловою площею 136,8 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 1647623423221. 3. від державного нотаріуса Третьої запорізької державної нотаріальної контори витребувано належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи №335/2018, що відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 4. від Запорізького обласного державного нотаріального архіву витребувано належним чином завірену копію нотаріальної справи, яка була здана на зберігання приватним нотаріусом Карташовою Т.М., заведеної у зв`язку із нотаріальним посвідченням договору купівлі-продажу від 16.03.2005 року ВСА реєстр. №672080 двох земельних ділянок, розташованих за адресою: [ADDRESS] , між [PERSON] та [PERSON] . 5. від Запорізького обласного клінічного онкологічного диспансеру витребувано відомості про те, чи перебував на обліку у даному медичному закладі [PERSON] , [INFO] , якщо так, то з яким діагнозом, а також надати копію медичної картки хворого та історію його хвороби. Ухвалою суду від 11.07.2019 до участі у справі залучено [PERSON] , [INFO] , у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Ухвалою суду від 02.08.2019 р. до участі у справі залучено [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , у якості третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою суду від 07 листопада 2019 р. до участі у справі вирішено залучити до участі по даній справі у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , [INFO] ; залучити до участі по даній справі, у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] , [INFO] , законним представником якого є відповідачка [PERSON] ; залучити до участі по даній справі, у якості третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , законним представником яких є позивачка [PERSON] . В ході підготовчого провадження тертя особа - [PERSON] [INFO] помер, у зв`язку з чим ухвалою суду від 13 листопада 2020 р. задоволено клопотання представника позивачки [PERSON] про витребування доказів та зобов`язано приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чепкову Олену Володимирівну надати суду копію спадкової справи після смерті [PERSON] . Після дослідження матеріалів спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] було встановлено, що після його смерті із заявами про прийняття спадщини звернулись: [PERSON] від імені малолітнього [PERSON] ; [PERSON] від імені малолітньої [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . У зв`язку з тим, що вказані особи, які звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті третьої особи - [PERSON] , фактично вже приймають участь у вказаній справі, суд прийшов до висновку про відсутність необхідності для їх повторного залучення. Крім того, до Запорізького районного суду Запорізької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання спадкових договорів недійсними. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 06.07.1988 р. по день смерті [INFO] чоловіка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , що підтверджується відміткою у паспорті та свідоцтвом про одруження. [INFO] у шлюбі народилася донька [PERSON] . Зазначає, що про розгляд Комунарським районним судом м. Запоріжжя цивільної справи №2-2835/05 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу відомо не було та наразі оскаржує прийняте по вказаній справі рішення. До дня смерті позивачка підтримувала родинні відносини із [PERSON] , вела спільне господарство, виховувала доньку. У позові зазначено, що за час спільного проживання однією сім`єю 16.03.2005 р. на підставі договорів купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Карташовою Т.М., було придбано дві земельні ділянки, розташовані за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Нижня Хортиця, на яких у подальшому спільно збудовано житловий будинок, які позивачка вважає спільним сумісним майном подружжя. Після смерті чоловіка [PERSON] позивачка дізналася про укладення останнім спадкових договорів із відповідачкою - [PERSON] , предметом яких є вищевказане майно. Оскільки житловий будинок та земельні ділянки були передані набувачу за спадковими договорами без письмової та нотаріально завіреної згоди позивачки як співвласника, просить суд визнати їх недійсними. Вказана справа надійшла в провадження судді Запорізького районного суду Запорізької області Ачкасову О.М. та зареєстрована за № 317/1646/19 Відповідачка [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечує, що викладено у відзиві на позовну заяву. У якості обґрунтування зазначає, що шлюб між позивачкою [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2005 року, наразі воно набуло законної сили. Згоду на відчуження спірних земельних ділянок [PERSON] надала 09 січня 2018 р., що посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М., р.№245. Спірний житловий будинок було збудовані не у шлюбі з позивачкою, а тому дане майно не є спільним сумісним майном подружжя, відповідно, позовні вимоги є підставними та не підлягають задоволенню. Запорізький районний суд Запорізької області під головуванням судді Ачкасова О.М. 06.07.2020 вирішено об`єднати в одне провадження справу №317/1646/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: державний нотаріус третьої Запорізької державної нотаріальної контори, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чепкова Олена Володимирівна, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району м. Запоріжжя, як орган опіки та піклування в інтересах неповнолітньої [PERSON] та малолітньої [PERSON] , Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області, як орган опіки та піклування в інтересах малолітнього [PERSON] про визнання спадкових договір недійсними зі справою № 317/1679/19 позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: державний нотаріус третьої Запорізької державної нотаріальної контор, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чепкова О.В., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину спільної сумісної власності подружжя, визнання спадкових договорів недійсними, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та передано для їх спільного розгляду в провадження судді Мінгазова Р.В. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 03.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В ході розгляду справи позивачка [PERSON] , її представник адвокат Плецька Ю.В. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Позивачка [PERSON] в судове засідання жодного разу не з`явилась, в особі свого представника адвоката Ящук А.В. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачка [PERSON] , її представники проти задоволення позову заперечували, вважали його необґрунтованим, а обставини, які у ньому викладені, не підтвердженими за допомогою належних та допустимих доказів. Треті особи в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись своєчасно та належним чином. В ході розгляду справи представники сторін звернулись до суду з клопотанням про допит свідків, які було задоволено судом. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що вона є матір`ю позивачки [PERSON] , має середню освіту, працює продавцем. Їй відомо, що її донька почала проживати разом з [PERSON] у 2003 р. у квартирі за адресою: [ADDRESS] . У 2005 р. донька завагітніла та 03.09.2005 р. уклала шлюб із [PERSON] . Приблизно у 2006 р. подружжя разом з донькою [PERSON] почали проживати у с. Нижня Хортиця Запорізького району Запорізької області, де вони почали будівництво житлового будинку. Свідок [PERSON] також пояснила, що земельні ділянки, на яких розташований будинок її донька обирала разом з чоловіком [PERSON] приблизно у 2004 р. та згодом придбали їх у [PERSON] . На купівлю земельних ділянок [PERSON] разом зі своїм чоловіком батьком позивачки, подарували 10 тисяч доларів, договорів з цього приводу не складали, у податковій звітності не декларували. Як подружжя використало подарунок свідку достовірно не відомо, під час укладення договорів купівлі-продажу земельних ділянок особисто присутня не була. Джерелом походження грошових коштів на подарунок зазначає високу заробітну плату свого чоловіка. На запитання про розмір його пенсії, відповіла мінімальний. За свідченням [PERSON] , її донька також мала власний дохід, оскільки працювала у директором салону краси « [INFO] », який розташований у нічному клубі «Сахара» у місті Запоріжжі, що належав [PERSON] . Свідок [PERSON] також повідомила суду, що у період перебування її доньки у шлюбі з [PERSON] , проживала у місті Суми (з 1993 р. по 2019 р.), проте часто приїжджала до їхнього будинку у гості, щоб допомогти із онукою [PERSON] . Зазначає, що будинок був повністю добудований та придатний для проживання. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що з жовтня 2010 року по жовтень 2013 року вона працювала у будинку [PERSON] та позивачки [PERSON] у с. Нижня Хортиця Запорізького району Запорізької області. Спочатку до її обов`язків входило прибирання у будинку, а пізніше, коли у подружжя народилася донька [PERSON] , [PERSON] почала там проживати, додатково працюючи нянею. Працевлаштування протягом всього періоду було неофіційне. Свідок має середньо-технічну освіту, за спеціальністю пресувальник. Свідок зазначає, що оплату за її послуги (фактичну передачу грошей) здійснювала [PERSON] . Джерело походження цих коштів свідку не відомо. Також свідок повідомила, що з її точки зору будинок був пристосований для життя з 2010 року, територія була облаштована, побудована огорожа та басейн. Коли почали будівництво будинку свідку не відомо. До будинку часто приїздила мама позивачки, щоб також допомогти з доглядом за дитиною, іноді вона знаходилась там 2-3 тижні. У 2013 році [PERSON] переїхала жити у місто і [PERSON] звільнив [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що перебував у дружніх, довірливих стосунках з померлим [PERSON] , був хрещеним батьком його сина [PERSON] , мав спільний бізнес. Зазначив, що у 2005 р. допомагав [PERSON] шукати земельні ділянки під будівництво житлового будинку у селі Нижня Хортиця Запорізького району Запорізької області. [PERSON] ніякої участі у цьому процесі не приймала, разом з [PERSON] на той час не проживала. На земельних ділянках, які у подальшому й придбав [PERSON] , знаходився старий будинок з фундаментом, який використовувався як технологічна будівля для будівників. Під час посвідчення договору купівлі-продажу у нотаріуса не був присутній. Свідок повідомив, що будівництвом будинку також займався він, оскільки має вищу будівельну освіту та надав послуги у цій сфері. Приблизно у 2006 році будинок був частково придатний до проживання, проте до 2018 року його не було введено в експлуатацію, оскільки не було завершено будівельні роботи на третьому та четвертому поверхах, а також деякі питання з опаленням, технічні моменти тощо. Свідок [PERSON] також зазначив, що у 2018 р. [PERSON] розповів йому, що має онкологічне захворювання І ступеня та збирається їхати до Німеччини разом із дружиною відповідачкою [PERSON] робити операцію. Повідомив, що зі всіма розрахувався, колишніми дружинами, дітьми тощо та що бажає залишити своє майно дружині та сину [PERSON] . Під час розмови був адекватним. Похованням [PERSON] займалася відповідачка, сторони по даній справі не приймали у цьому участі та не прийшли на похоронну процесію. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , повідомив суду, що є рідним дядьком померлого [PERSON] та перебував у теплих родинних стосунках зі своїм племінником. Свідок зазначив, що допомагав йому із здійсненням будівництва житлового будинку, а саме був головним по господарській частині роботи у період будівництва. Приблизно у 2006 р. [PERSON] разом із дружиною на той час [PERSON] , та їхньою донькою [PERSON] почали проживати у будинку. Також [PERSON] зазначив, що все будівництво здійснювалося за рахунок [PERSON] та він був єдиною особою, яка забезпечувала сім`ю. Свідок зазначає, що на той момент будівництво фактично не завершилося, проте, що саме знаходилося у стані недобудови точно не може вказати. Але його племінник закінчував будівельні роботи до вводу будинку в експлуатацію. Під час підписання договору купівлі-продажу земельних ділянок, передачі грошових коштів особисто не був присутній. Дану інформація відома свідку зі слів [PERSON] , якому він довіряв. Вислухавши сторони та їхніх представників, допитавши свідків, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив наступне. З матеріалів справи встановлено, що 06.07.1988 р. між позивачкою [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. [INFO] у шлюбі народилася донька [PERSON] . 16.03.2005 [PERSON] придбав дві земельні ділянки, площею 0,25 га та площею 0,085 га, розташовані за адресою: [ADDRESS] , про що уклав із [PERSON] договір купівлі-продажи, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, зареєстровано в реєстрі за №859. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2005 р. у справі №2-2835/05 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 03.09.2005 між позивачкою [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис за №341 та видано свідоцтво серії [NUMBER] . У шлюбі народилися дві доньки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У матеріалах справи міститься будівельний паспорт №149 від 19.09.2005 на забудову земельної ділянки, що виділена індивідуальному забудовнику на ім`я [PERSON] , робочий проект на будівництво житлового будинку за адресою [ADDRESS] , що у сукупності із іншими доказами по справі, зокрема, поясненнями позивачки [PERSON] , показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] свідчить про початок будівництва житлового будинку. Право власності на житловий будинок, який було побудовано у результаті, зареєстровано за [PERSON] 17.07.2018, номер запису: 27989675, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1647623423221. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2014 у справі №335/11936/13-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 04.07.2014 між відповідачкою [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Вони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 21.02.2018 між відповідачкою [PERSON] та [PERSON] укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В. за реєстровим №370, відповідно до якого відповідачка [PERSON] набуває право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2322188402:08:001:0100. 21.02.2018 між відповідачкою [PERSON] та [PERSON] укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В. за реєстровим №368, відповідно до якого відповідачка набуває право власності на земельну ділянку площею 0,085 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2322188402:08:001:0506. 19.10.2018 між відповідачкою [PERSON] та [PERSON] укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В. за реєстровим №3647, відповідно до якого відповідачка набуває право власності житловий будинок [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті у Третій запорізькій державній нотаріальній конторі відкрилась спадкова справи №335/2018. Позивачка [PERSON] та [PERSON] , поряд з іншими спадкоємцями, а також відповідачкою [PERSON] , подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з огляду на таке. Як зазначає позивачка, з січня 2005 року по 03.09.2005 (дата укладення шлюбу) вона проживала з [PERSON] як чоловік і жінка однією сім`єю без укладення шлюбу, проте така обставина не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи. Ні показання свідків, ні надані докази не містять достовірних даних, які б дозволили точно встановити відповідний період. До показань свідка [PERSON] суд відноситься критично, оскільки вона є матір`ю позивачки та зацікавлена у позитивному вирішенні даного спору для неї. Крім того, такі показання суперечать показанням свідка [PERSON] , а тому не беруться до уваги. Вагітність позивачки спільною з [PERSON] дитиною не свідчить про те, що позивачка проживала разом з ним, вела спільне господарство, мала спільний бюджет тощо. Відтак, позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволення. Очевидно, встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу у спірний період пов`язано із позовною вимогою про визнання в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя права власності на земельні ділянки, придбані [PERSON] 16.03.2005, та у даному разі є похідною вимогою, яка не підлягає задоволенню. Проте, суд звертає увагу й на той факт, що 16.03.2005 [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що виключає підстави для встановлення факту проживання однією сім`єю із [PERSON] у відповідний період та встановлення режиму спільного сумісного майна подружжя із нею. Щодо позовної вимоги про визнання права власності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя на частину житлового будинку, доцільно послатися на частину 3 ст. 331 ЦК України, відповідно до якої якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відтак до введення об`єкту (житлового будинку) до експлуатації та встановленої законом державної реєстрації об`єкт нерухомого майна фактично не існує та до нього неможливо застосувати поняття «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна», а лише можна застосувати поняття «сукупність будівельних матеріалів». Частиною 2 ст. 264 ЦПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Позивачка не просить суд визнати право власності на будівельні матеріали (їх вартість), які можливо були витрачені під час будівництва житлового будинку у період з 03.09.2005 по 24.01.2014. Станом на дату розірвання шлюбу з [PERSON] такого об`єкту нерухомого майна, як «житловий будинку літ. А, ворота №1, паркан №2, замощення І, загальною площею 550,1 кв.м, житловою площею 136,8 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 1491622023221», не існувало. Згідно з частиною 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Зазначене кореспорується із частиною 2 ст. 368 ЦК України, якою встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, визначаючи право спільної сумісної власності подружжя, необхідно встановити саме факт набуття майна під час шлюбу, що з огляду на вказані нормативні положення відбулось 17.07.2018 р. у шлюбі [PERSON] із відповідачкою [PERSON] . Тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. В судовому засіданні були оглянуті фотографії, копії яких долучено до позовної заяви [PERSON] разом з дітьми та у двох з [PERSON] , проте вони не є належними доказами, які доводять позовні вимоги. Окремо суд зазначає, що юридичною підставою застосування певного режиму майна може бути закон або шлюбний договорів. Згідно з частиною 2 ст. 97 СК України сторони можуть домовитися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою власністю або особистою приватною власністю кожного з них. У матеріалах справи міститься шлюбний договір, укладений [PERSON] та [PERSON] та посвідчений державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори 23 серпня 2005 року, зареєстровано в реєстрі за №1-2113. Відповідно до пункту 1.1. вказаного шлюбного договору під час шлюбу майно яке нажите подружжям, яке підлягає державній реєстрації, а також майно, яке було придбане в результаті підприємницької діяльності є особистою приватною власністю кожного із подружжя, на чиє ім`я зареєстровано рухоме або нерухоме майно. Таким чином, позивачка [PERSON] досягла домовленостей із [PERSON] щодо правового режиму майна подружжя, що є додатковою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині. Крім того, відповідно до заяви [PERSON] від 08 червня 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецової О.С., вона «повідомляє всі компетентні органи про врегулювання майнових питань, пов`язаних з розподілом спільно набутого у період перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] », а також стверджує, що «не має і у подальшому не буде мати відносно [PERSON] претензій майнового (фінансового) характеру, а разом з тим і будь-яких інших претензій, які могли б бути підставою для звернення до судових органів, із зазначеного питання». Позовні вимоги [PERSON] про визнання спадкових договорів недійсними та скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] не підлягають задоволенні як похідні від основних вимог. Додатково слід зазначати, що відповідно, до частини 5 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно до ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача також за ч. 1 ст. 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Як роз`яснив пленум Верховного Суду України у п. 28 своєї Постанови № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» спадковий договір може бути визнано недійсним із підстав, визначених нормами глави 16 ЦК. Вимогу про визнання недійсним спадкового договору може бути заявлено як відчужувачем та набувачем, так і іншою заінтересованою особою. У разі пред`явлення позову особою, яка не є стороною спадкового договору, необхідно перевіряти, які права та охоронювані законом інтереси цієї особи порушено (стаття 3 ЦПК). Відповідно до статті 1308 ЦК спадковий договір може бути розірвано на вимогу відчужувача або набувача. За змістом цього правила інші особи, у тому числі спадкоємці (в нашому випадку обидва позивача доводять, що вони є спадкоємцями) відчужувача, не можуть пред`являти вимоги про розірвання спадкового договору. Згідно з ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Відповідно до роз`яснень пленуму Верховного Суду України у абзаці 4 п. 7 Постанови № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків. Про це чітко визначено у п. 24 зазначеної Постанови, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Таким чином, оскільки на підставі спадкового договору зареєстровано право власності на майно, то вказаний договір вважається виконаним, тому відсутні підстави для визнання його недійсним. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] також не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Питання набуття права власності на майно регулюється цивільним законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В залежності від того, чи випливає дія, спрямована на набуття, зміну чи припинення цивільних правовідносин, від одного, двох чи більш осіб, правочини поділяються на односторонні, двосторонні чи багатосторонні (договори). Двостороннім або багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Двосторонніми договорами є, зокрема, договори купівлі-продажу, довічного утримання, міни, спадкування тощо. Для цих договорів характерне взаємоузгодження волі двох сторін. Форма договору це спосіб, за допомогою якого виражається воля сторін при здійсненні договору. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Як вже зазначалося, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому нерухомим майном, тобто власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону, серед іншого, укладати договори відчуження цього майна. Так, між [PERSON] та [PERSON] були укладені спадковий договір від 21.02.2018, предметом якого є земельна ділянка, кадастровий номер 2322188402:08:001:0100 площею 0,25 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В; спадковий договір від 21.02.2018, предметом якого є земельна ділянка, кадастровий номер 2322188402:08:001:0506 площею 0,0742 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В.; спадковий договір від 19.10.2018, предметом якого є житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В. Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частинами 1, 3 ст. 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями статей 60, 63, 65 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. При укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 липня 1998 року по 07 квітня 2005 року. За час перебування у шлюбі [PERSON] було придбано земельні ділянки кадастровий номер 2322188402:08:001:0100 площею 0,25 га, розташована за адресою: [ADDRESS] ; кадастровий номер 2322188402:08:001:0506 площею 0,0742 га, розташована за адресою: [ADDRESS] . 09 січня 2018 року [PERSON] надала заяву, відповідно до якої остання надала згоду своєму колишньому чоловікові [PERSON] на продаж набутого ними за час перебування у зареєстрованому шлюбі наступного майна, а саме: земельної ділянки кадастровий номер 2322188402:08:001:0100 площею 0,25 га,; земельної ділянки кадастровий номер 2322188402:08:001:0506 площею 0,0742 га, розташованих за адресою: [ADDRESS] . При цьому позивачка заявила про свою згоду на те, що усі без винятку умови договорів купівлі-продажу визначалися її колишнім чоловіком [PERSON] самостійно, без додаткового погодження цих питань із нею та підтвердила, що укладання таких договорів відповідає її дійсному волевиявленню. Заява посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М. Таким чином, спадкові договори, предметом яких виступають вищезазначені земельні ділянки, укладено з дотриманням норм чинного законодавства. Будь-які права, свободи та інтереси позивачки, з огляду на викладене не порушено. Щодо доводів про те, що позивачкою була надана згода на продаж майна, а не на укладення спадкових договорів, суд зазначає наступне. Статтею 1302 Цивільного кодексу України визначено, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. До спадкового договору не застосовуються норми спадкового права. Згідно з Цивільним кодексом України сутність спадкового договору полягає в тому, що за таким договором відбувається розпорядження належним відчужувачеві майном ще за життя, але із набуттям набувачем права власності на майно після смерті відчужувача. Істотною умовою спадкового договору є його предмет, яким виступає майно відчужувача. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Спадковий договір є різновидом договорів про передачу майна у власність так само, як і договір купівлі-продажу. При цьому, обидва договори є двосторонніми, відплатними та належать до групи договорів про передачу майна у власність. Надаючи згоду на продаж набутого за час перебування у шлюбі з [PERSON] майна та самостійного встановлення умов відповідних договорів, позивачка фактично надала згоду на його відчуження, що повністю відповідає меті укладених спадкових договорів та їхній правовій природі. Надана заява, окрім іншого, спростовує доводи позовної заяви, що позивачка перебувала у шлюбі з [PERSON] з 06.07.1998 по день його смерті, оскільки згода на відчуження спільного майна надана саме «колишньому чоловіку». Таким чином, суд вважає, що своїм волевиявленням [PERSON] засвідчила про відсутність майнових спорів з [PERSON] , у тому числі, стосовно майна, який є предметом спадкових договорів про відчуження земельних ділянок, а тому позовні вимоги про визнання їх недійсними не підлягають задоволенню. Стосовно позовної вимоги про визнання недійсним спадкового договору, предметом якого є житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , то вони не підлягають задоволенню, оскільки право власності на нього зареєстровано тоді, коли [PERSON] не перебувала у шлюбі з [PERSON] , а тому даний будинок не є спільної сумісною власністю подружжя. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2005 у справі №2-2835/05 шлюбу між [PERSON] та позивачкою [PERSON] розірвано, ухвалою Запорізького апеляційного суду від 26.04.2019 відмовлено у відкритті провадження щодо оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі, постановою Верховного Суду від 20.12.2019 касаційну скаргу [PERSON] на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 26.04.2019 залишено без задоволення. Також суд звертає увагу на позицію Пленуму Верховного Суду України, викладену у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Дана позиція також узгоджується з висновком Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.10.20128 року у справі № 127/7029/15-ц, де колегія суддів відступила від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц, провадження № 61-189ск17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого. Відповідна правова позиція знайшла своє відображення у рішенні в рамках розгляду цивільної справи №755/2700/19 Стаття 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі як на підставу позовних вимог не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed