Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Позов обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої залишилась спадкове майно, яке складається з недоотриманої пенсії матері позиваки, яка нараховувалась останній до дня його смерті та зберігається в Бахмутсько-Лиманському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області. В листопаді 2020 року представник позивачки отримала у приватного нотаріуса Торецького міського нотаріального округу Донецької області Рижкова О.О. свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.11.2020, яка складається з недоотриманої пенсії станом на 22.10.2020 за період з 04.10.2017 по 29.02.2020 в розмірі 49803,69 гривень, та згідно довідки виданої пенсійним органом 22.10.2020 за № 0574-07-8/14653 належить спадкодавцю. Однак, зазначила, що надана приватному нотаріусу інформація стосовно розміру недоотриманої пенсії її матері не відповідає дійсності, оскільки Пенсійний фонд припинив виплачувати пенсію з березня 2016 року. Таким чином, відповідачем невірно вказаний на запит нотаріуса період нарахування пенсії [PERSON] та відповідно розмір заборгованості по їх виплаті померлій, на отримання якого наразі претендує позивачка, як спадкоємець за законом. Вважає такі дії відповідача неправомірними та такими, що порушують її права та інтереси, за захистом яких вона вимушена звернутися до суду. Стосовно виплати недоотриманої пенсії матері позивачки, остання зверталася до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, де [PERSON] перебувала на обліку як пенсіонер ВПО, та який незаконно виплатив їй заборгованість в меншому розмірі. У зв`язку з чим просить суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фондуУкраїнив Донецькій області, щодо не надання приватному нотаріусу Торецького міського нотаріального округу Донецької області Рижкову О.О. інформації щодо розміру пенсії [PERSON] , яка була їй нарахована, але не отримана за своє життя; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, надати приватному нотаріусу Торецького міського нотаріального округу Донецької області Рижкову О.О. довідку про розмір пенсії [PERSON] , яка була їй нарахована за період з 01.03.2016 по 05.02.2020, але не отримана за своє життя. Позивачка будучи належним чином повідомленою про дату, час та спосіб розгляду справи, в судовому засіданні участі не приймала, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та вказав, що на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та спосіб розгляду справи, в судовому засіданні участі не приймав, причину неявки суду не повідомив. Разом з тим, від останнього надійшов до суду відзив на позов, в якому зазначено, що позивач 15.12.2020\~звернувся до\~Бахмутсько-Лиманського\~об`єднаного управління\~Пенсійного фонду\~України Донецької\~області з\~заявою про\~виплату недоотриманої\~пенсії померлої\~ [PERSON] .Вказав,\~що частиною\~1\~статті 46\~Закону України\~№ 1058\~передбачено,\~що нараховані\~суми пенсії,\~на виплату\~яких пенсіонер\~мав право,\~але не\~отримав своєчасно\~з власної\~вини,\~виплачуються за\~минулий час,\~але не\~більше ніж\~за три\~роки до\~дня звернення\~за отриманням\~пенсії.\~Отже,\~розмір недоотриманої\~пенсії розраховується\~з дня\~звернення спадкоємця\~із заявою\~та виплачується\~не більше\~ніж за\~три роки.\~Відповідно до\~ч.1\~ст.\~46\~Закону України\~№ 1058\~обрахована та\~період недоотриманої\~пенсії склав\~з 14.12.2017\~по 29.02.2020.\~Недоотримана пенсія,\~що належала\~померлій [PERSON] \~за період\~з 14.12.2017\~по 29.02.2020\~управлінням виплачена\~в березні\~2021.\~З огляду\~на вищезазначене,\~в управління\~не має\~законних підстав\~для обрахування\~та виплати\~недоотриманої пенсії\~померлої \~ [PERSON] \~з моменту\~припинення її\~виплати з\~01.04.2017\~року по\~13.12.2017\~року (включно). З урахуванням викладеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 01 квітня 2020 року Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрайонного управління Міністерства юстиції (м. Харків) слідує, що [INFO] \~в м.\~Горлівка Донецької\~області,\~в Україні\~померла [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом видане приватним нотаріусом Торецького міського\~нотаріального округу\~Донецької області\~Рижковим О.О.від 23.11.2020 та зареєстрованого в реєстрі за № 3359 слідує, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] є її дочка [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Спадщина на яку видане свідоцтво складається з недоориманої пенсії станом за період з 04.10.2017 по 29.02.2020, яка зберігається в Бахмутсько-Лиманському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, і належить спадкодавцю на підставі довідки, виданої Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області від 22.10.2020 № 0574-07-8/14653. Згідно цієї довідки сума недоотриманої пенсії складає 49803,69 гривень. Загальна вартість спадкового майна складає 49803,69 гривень. Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.06.2021 № 0500-1502-8/20887 наданого на адвокатський запит представника позивачки адвоката Завгородньої Ю.О., останню було\~повідомлено,\~що [PERSON] \~знаходилася на\~обліку та\~отримувала пенсію\~за віком\~відповідно до\~Закону\~України «Про\~загальнообов`язкове\~державне пенсійне\~страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, як внутрішньо переміщена\~особа вБахмутсько-Лиманському\~об`єднаному управлінні\~Пенсійного фонду\~України Донецької\~області.\~Згідно матеріалів,\~пенсійна справа\~знята з\~обліку у\~зв`язку зі\~смертю [PERSON] \~05\~лютого 2020\~року.\~15\~грудня 2020\~року [PERSON] \~на підставі\~довіреності від\~імені [PERSON] \~звернулась до\~Бахмутсько-Лиманського\~об`єднаного управління\~Пенсійного фонду\~України Донецької\~області з\~заявою про\~виплату недоотриманої\~пенсії померлої\~ [PERSON] .Вказав, що частиною 1 статті 46 Закону України № 1058 передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Отже, розмір недоотриманої пенсії розраховується з дня звернення спадкоємця із заявою та виплачується не більше ніж за три роки. Відповідно до ч.1 ст. 46 Закону України № 1058 період недоотриманої пенсії склав з 14.12.2017 по 29.02.2020. Недоотримана пенсія, що належала померлій [PERSON] за період з 14.12.2017 по 29.02.2020 управлінням виплачена в березні 2021 відповідно до ст. 46 Закону № 1058. \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно спадкової\~справи наданої\~на підставі\~ухвали суду\~від 20.12.2021\~приватним нотаріусом Торецького міського нотаріального округу Донецької області Рижковим О.О. слідує, що після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , з відповідною заявою про прийняття спадщини звернулася її дочка [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ,\~що зареєстрована\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~23\~листопада 2020\~року приватним\~нотаріусом Торецького міського нотаріального округу Донецької області Рижковим О.О. видане свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстроване в реєстрі за № 3359. Спадщина на яку видане свідоцтво складається з недоориманої пенсії станом за період з 04.10.2017 по 29.02.2020, яка зберігається в Бахмутсько-Лиманському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, і належить спадкодавцю на підставі довідки, виданої Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області від 22.10.2020 № 0574-07-8/14653. Згідно цієї довідки сума недоотриманої пенсії складає 49803,69 гривень. Загальна вартість спадкового майна складає 49803,69 гривень. Крім того, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області до відзиву на позов було долучено довідку щодо розміру призначеної, виплаченої та невиплаченої пенсії за життя [PERSON] за період з 01.03.2016 по 29.02.2020, з якої слідує, що розмір призначеної пенсії за вказаний період становить 76295,29 гривень, розмір фактично виплаченої пенсії складає 63589,57 гривень, розмір невиплаченої пенсії становить 12705,72 гривень. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, витяг з електронної пенсійної справи, щодо розміру пенсії [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , за період з 01.03.2016\~по 05.02.2020, із зазначенням даних про нарахування, виплату або невиплату сум пенсії, який було витребувано судом на підставі ухвали суду від 01.12.2022, до теперішнього часу до суду не надано. Вирішуючи вказаній спір суд виходить з наступного. Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Фіксуючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV). Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. Відповідно до ст. 52 Закону № 1058-ІV сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Вищевказана норма закону кореспондує зі статтею 91 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991, згідно якої суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшли не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (з дня відкриття спадщини - стаття 1220 Цивільного кодексу України). Пунктом 2.26 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, визначено, що для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника. Непрацездатними членами сім`ї, зазначеними у частині другій статті 36 Закону, подаються документи, які засвідчують, що вони перебували на утриманні померлого пенсіонера. Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті. При цьому, для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі не звернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, відповідно до наведених приписів чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суми недоотриманої пенсії виплачуються членам сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, а вразі відсутності членів сім`ї, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в шестимісячний строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19, провадження № 61-11268сво20 зазначив, що тлумачення\~статті 1227 ЦК України\~доводить, що: - цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно достатті 1227 ЦК Українине поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положеньстатті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати. Положення ч. 3 ст. 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та статті 1227 ЦК України узгоджуються із положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення", де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини. Суд критично ставиться до посилання відповідача на приписи статті 46 Закону № 1058-IV, оскільки зазначена норма Закону регулює питання щодо виплати пенсії саме пенсіонерові за минулий час, яку він не отримав з власної вини чи з вини органу, а не щодо отримання недоодержаної пенсії, що залишилася після смерті пенсіонера членами його сім`ї чи на підставі свідоцтва про право на спадщину. Тобто, в даному конкретному випадку, вищевказана норма не регулює спірні правовідносини. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне, що відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV, у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні, зокрема: пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до ст. 7 Закону № 1058-IV, загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема: державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; обов`язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов`язаних з виплатою пенсій та наданням соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону № 1058-IV, пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, як це передбачено\~ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені\~статтею 608 ЦК України\~(стаття 1219 ЦК України). Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Перший протокол ратифікований Законом України від 17липня 1997 року №475/97-ВР, з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ, яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1V«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права. Як зазначено Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні (проживання за кордоном), на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні від 08 липня 2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників. На теперішній час Україна від зобов`язань, визначених статтями 1, 14 Конвенції та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції в окремих районах Донецької та Луганської областей України відповідно до статті 15 Конвенції не відступала. Відтак, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відповідачем неправомірно було надано довідку приватному нотаріусу, щодо періоду та розміру недоориманої пенсії за життя [PERSON] згідно ч.1 ст. 46 Закону № 1058-IV, на підставі якої нотаріусом 23.11.2020 було видане відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом за період з 04.10.2017 по 29.02.2020, розмір якої за вказаний період склав 49803,69 гривень. Оскільки з наданих сторонами доказів по справі, зокрема, з довідки долученої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області до відзиву на позов щодо розміру призначеної, виплаченої та невиплаченої пенсії за життя [PERSON] слідує, що [PERSON] пенсія нараховувалась за період з 01.03.2016 по 29.02.2020, однак свідчень її виплати за період вказаний згідно даної довідки, відповідачем в обгрунтування своїх заперечень, суду не представлено. Позивачка, звертаючись до суду з даним позов, вказує, що спірним періодом недоотриманої пенсії за життя її матері є з 01.03.2016 (момент припинення виплати пенсії) по 05.02.2020 (дата смерті матері). Відповідачем суду не надано відповідного рішення про припинення виплати пенсії [PERSON] за період з 01.03.2016 по 05.02.2020. Позивачка зазначає, що і підтверджується відповідними доказами по справі, що нотаріусом на підставі відповіді відповідача, [PERSON] 23.11.2020 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з грошових коштів недоотриманої пенсії за період з 04.10.2017 по 29.02.2020 у розмірі 49803,69 гривень, яка належала спадкодавцю [PERSON] . З урахуванням дати звернення представника позивачки за довіреністю від імені [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою про виплату недоотриманої пенсії [PERSON] , яка увійшла до складу спадщини, відповідачем сума заборгованості по пенсії [PERSON] також розрахована відповідно до вимог ч. 1 ст. 46 Закону № 1058, а саме з дати звернення за отриманням пенсії спадкоємця з усіма необхідними документами і становить за період з 14.12.2017 по 29.02.2020. Таким чином, відповідачем двічі було зменшено період недоотриманої за життя пенсії [PERSON] згідно ч.1 ст. 46 Закону № 1058, що суперечить вимогам чинного законодавства в даному випадку. З викладеного вище, судом встановлено, що позивачкою вже отримано право на частину спадщини після смерті її матері у виді недоотриманої неї пенсії за життя відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.11.2020. Таким чином, суд з урахуванням наведеного вище, доходить висновку, що Головне управління повинно було надати нотаріусу відомості і за період недоотриманої за життя пенсії [PERSON] , який не увійшов до складу спадщини, а саме з 01.03.2016 по 03.10.2017, саме який на думку суду є спірним. Вказані обставини, позбавили нотаріуса видати позивачці, як спадкоємцю після смерті матері [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на все належне майно у виді недоотриманої пенсії за життя матері. На підставі наведеного вище, суд вважає, що недоотримана пенсія за життя [PERSON] є її майном в розумінні статті 1 Першого Протоколу та повинна бути включена до складу спадщини на яку\~претендує її донька - позивачка [PERSON] . За таких обставин, на думку суду у спірних правовідносинах відповідач діяв з порушенням меж повноважень, визначених Законами України, необґрунтовано та не пропорційно, чим порушив вимоги ст. 18 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано і пропорційно. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на\~припущеннях. Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову відповідач суду не надав, а отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню в частині визначення спірного періоду, який є з 01.03.2016 по 03.10.2017. Крім того, суд вважає за необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління\~Пенсійного фонду\~України \~в Донецькій\~області на користь [PERSON] суму судового збору, сплаченого останнім при зверненні\~до суду\~із зазначеним\~позовом у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial