Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

03.11.2022 [PERSON] , в особі представника - адвоката Новікова І.О. звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991. Свою заяву обґрунтовував тим, що він народився [INFO] в селі Озерськ, Дубровицької міської громаді Сарненського району Рівненської області. У 1978 року навчався в Сарненському СПТУ № 2, після чого був направлений на військову службу. Після закінчення військової служби повернувся та приїхав на постійне проживання до міста Запоріжжя та був прийнятий на роботу до ВАТ «Запоріжсталь», де почав свою трудову діяльність. Більше місто Запоріжжя ніколи не покидав по теперішній час. Потім він одружився, підприємством була видана квартира, в якій він проживає разом з дружиною. Дана адреса [ADDRESS] була його останнім місцем реєстрації та зазначалася в паспорті радянського зразку серії [NUMBER] , виданий Сарненським РВВС в Рівненській області від 18.12.1979 року, який він втратив. Оскільки він втратив паспорт радянського зразка та своєчасно не оформив паспорт громадянина України в нього виникло багато проблем з документами. Заявник письмово звернувся до керівництва Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Заводський районний відділ у місті Запоріжжі, останньому надано відповідь вих. № 2311.1/1361-2019 від 20.11.2019 року, що згідно наданої ним інформації встановити його особу та належність до громадянства України не вбачається можливим та потрібно судове рішення про встановлення особи та факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року. Посилаючись на викладене, заявник просив суд встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2022 у справі відкрито окреме провадження , справу призначено до слухання у відкритому судовому засіданні за участю заявника та заінтересованої особи. 20.12.2022 від представника заінтересованої особи надійшло пояснення, яким просить суд перевірити факт видачі воєнного квитка, серії [NUMBER] та штампи про перебування на обліку заявника станом на 24.08.1991 року, які використовуються в якості доказу, вирішити питання щодо задоволення заяви після отримання зазначених даних. 23.02.2023 до суду від представника заявника надійшла заява про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1992 року в новій реакції від 22.02.2023, якою останній просить встановити особу [PERSON] та факту постійного проживання його на території України станом на 24.08.1991 року 06.03.2023 від представника заінтересованої особи надійшло пояснення на заяву про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1992 року заявника станом на 24.08.1991 року в новій реакції від 22.02.2023, яким остання не заперечує проти встановлення факту постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24.08.1991 включно та встановлення особи заявника. Заявник в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява представника заявника про розгляд справи за їх відсутності. Заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення заяви не заперечує. Ознайомившись із поясненнями заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 05.04.1963 р. та актового запису про народження №14 від 29.03.1963 року [PERSON] народився [INFO] в селі Озерськ, Дубровицького району, Ровенської області ( а.с. 13, 78). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 13.07.1985 року, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] 13.07.1985 року в селі Лісове, Дубровицького району, Ровенської області. ( а.с. 14). Згідно дипломів, серії [NUMBER] від 17.07.19981 року, [PERSON] з 01.09.1978 року по 17.07.1981 рік навчався у технічному училищі №2 м. Сарненськ, Ровенської області, серії [NUMBER] від 01.06.1984 року, [PERSON] з 01.12.1983 року по 31.05.1984 рік навчався в МПТУ №3 м. Здолбунів Ровенської області ( а.с. 15-16). Відповідно до Військового квитка, серії [NUMBER] від 10.11.1981 року, [PERSON] був призваний на дійсну військову службу та направлений до військової частини п.п. [NUMBER] , де проходив військову службу з 11.11.1981 року по 28.10.1983 рік ( а.с. 9). Відповідно повідомлення четвертого відділу Миргородського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 18.01.2023 №12/3/86, [PERSON] , [INFO] перебував на обліку [INFO] в період з 03.06.1991 року по 08.10.1991 рік ( а.с. 59). Згідно архівної довідки, виданої Трудовим архівом Шишацької селищної ради Полтавської області від 27.01.2023 №01-28/27, [PERSON] працював в колгоспі імені Гоголя село Гоголеве Шишацького району Полтавської області з серпня 1990 року по грудень 1991 рік, даний факт також підтверджується записами в трудовій книжці, серії [NUMBER] від 03.12.1981 року ( а.с. 61, 11). Також, відповідно до листа Заводського районного відділу у місті Запоріжжі управління державної міграційної служби України в Запорізькій області , встановлено, що заявник звертався до вказано підрозділу 23.10.2019 року із заявою про встановлення серії та номера паспортного документа зразка колишнього СРСР, виданого Сарненським РВВС в Рівненській області від 18.12.1979 року. В ході перевірок особа була ідентифікована, але у зв`язку з розбіжностями у написанні по батькові заявника у документах, наданих Відділу, останньому було відмовлено в прийнятті документів та рекомендовано надати судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року ( а.с. 12). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року №215 «Питання організації виконання ЗУ «Про громадянство України». Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв`язків тощо. Відповідно Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України або, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року №588/2006, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) - частина перша ст.8 Закону, подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року. Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Законом України «Про громадянство України». Згідно з підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру. Частиною першою статті 4 вказаного Закону передбачено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування. Відповідно до пункту «б» частини першої статті 3 зазначеного Закону ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, визначено, що Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» визначено загальний порядок видачі та відновлення паспорта (далі - Порядок № 302). В пунктах 38-40 Порядку № 302 передбачено, що після прийняття до розгляду заяви - анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру. Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій. У виключних випадках за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи (пункт 43 Порядку № 302). Зокрема, цим пунктом встановлено, що у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції, Міністерства юстиції України, органів Державної фіскальної служби, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема, за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців. Крім того, у виключних випадках за відсутності фотокартки особи та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, з метою встановлення особи проводиться опитування родичів, сусідів, які були зазначені у письмовому зверненні. За результатами їх свідчень складається акт встановлення особи за формою, встановленою МВС. Строк проведення процедури встановлення особи не повинен перевищувати двох місяців. Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються. Враховуючи вищевикладені норми законодавства слід дійти висновку, що заявник має право на встановлення відповідного факту, що має юридичне значення у порядку, визначеному частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». У разі, якщо ДМС України не змогла встановити особу заявника після проведення процедури ідентифікації, то встановлення такого факту проводиться у судовому порядку. До місцевого загального суду подається заява про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. Згідно вищевказаних нормативних актів, основними документами, які дозволяють особі звернутися до суду, мають бути: свідоцтво про народження особи та рішення ДМС України про неможливість встановити особу після проведення процедури ідентифікації. У своїй заяві до суду заявник має вказати, який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують цей факт (показання свідків, біографічні дані заявника та будь-які документи, які надають можливість перевірити інформацію щодо його особи). Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року, який згідно ч.5 ст.411 ЦПК України є обов`язковим для застосування при апеляційному розгляді даної справи Згідно з п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.95 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст.273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення особи [PERSON] , має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорту громадянина України та здійснення ним своїх конституційних прав, оскільки без такого документу він позбавлений можливості отримати доступ до таких послуг як охорона здоров`я та соціальні послуги, у заявника виникають труднощі із пересуванням, перешкоди з працевлаштуванням, орендою житла, відкриття банківських рахунків. У зв`язку із тим, що на підставі звернення [PERSON] Заводським районним відділом у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорзькій області була ідентифікована особа, однак через розбіжності в написанні по-батькові заявнику було відмовлено в прийнятті документів, та з урахуванням досліджених копій документів, у тому числі, свідоцтва про народження, трудової книжки, дипломів, свідоцтва про шлюб та ін., суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення вимог про встановлення особи [PERSON] . Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (03 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Надані [PERSON] копії документів, а саме копія військового квитка, трудової книжки та дипломів, підтверджують факт проживання останнього на території України станом на 24 серпня 1991 року, які в судовому засіданні не спростовані, а тому заява [PERSON] в цій частині також підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved