Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

У листопаді 2022 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов вищевказаний позов. Стислий виклад позиції позивача. На обліку у Службі у справах дітей Роздільнянської міської ради (далі - Службі) перебуває неблагополучна родина: [PERSON] (мати), та [PERSON] (син). Так, 21 вересня 2021 року на адресу Служби надійшов лист від КНП «Роздільнянська БПЛ» Роздільнянської міської ради про те, що у пологовому відділенні [INFO] у [PERSON] народилася дитина [PERSON] . Вказаний лист також містив інформацію, що [PERSON] невзмозі здійснювати догляд за дитиною та виконувати свої батьківські обов`язки, умови для проживання дитини за місцем мешкання матері вкрай незадовільні. Відповідно до наказу Служби № 189 від 24 вересня 2021 року, малолітнього [PERSON] взято на первинний облік як дитину, яка опинилась у складних життєвих обставинах. В подальшому, 01 листопада 2021 року Виконавчим комітетом Роздільнянської міської ради було прийнято рішення за № 383, згідно якого влаштовано в будинок дитини [PERSON] . З листа КНП «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» вбачається, що за час перебування малолітнього [PERSON] у вказаному закладі, родичи останнього його не відвідують, не цікавляться його життям. Стислий виклад заперечень відповідачки. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила, у встановлений судом строк відзив на позов не подала. Стислий виклад позиції третіх осіб. Провідний спеціаліст Служби у справах дітей Роздільнянської міської ради Фадєєва Олена Вікторівна надіслала на адресу суду заяву, згідно якої не заперечує проти задоволення позовних вимог, та ухвалення заочного рішення по справі. КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради належним чином повідомлялось про дату, час та місце розгляду справи, проте в судове засідання представник не з`явився. Процесуальні дії у справі. 19 грудня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 58-59). 15 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 74-75). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [INFO] [PERSON] народила дитину (хлопчика), проте вона не може здійснювати догляд за дитиною та виконувати свої батьківські обов`язки, а також відсутні умови для проживання новонародженої дитини, що вбачається з листа генерального директора КНП «Роздільнанська БЛ» Роздільнянської міської ради від 21 вересня 2021 року (а.с. 10). Відповідно до наказу начальника Служби від 24 вересня 2021 року № 189, [PERSON] поставлено на облік як дитину, яка опинилась у складних життєвих обставинах (а.с. 14). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , про що 02 жовтня 2021 року складено відповідний актовий запис № 298, батьки: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 15). Відомості про батька внесено відповідно до частини першої статті 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, номер витягу: 00032919853 (а.с. 16). Згідно акту обстеження умов проживання від 08 жовтня 2021 року, для розвитку та виховання дитини створені незадовільні умови за адресою проживання (реєстрації) [PERSON] (а.с. 17). З 09 листопада 2021 року [PERSON] було направлено до будинку дитини, а саме до КНП «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» Одеської міської ради, що підтверджується направленням від 09 листопада 2021 року № 140/03 (а.с. 25). З рішення міського голови Валерія Шовкалюка від 01 листопада 2021 року № 383 вбачається, що [PERSON] написала заяву про влаштування [PERSON] в будинок дитини строком на 6 (шість) місяців у зв`язку з важким матеріальним становищем та за станом здоров`я (а.с. 26). Відповідно до акту про факт передачі дитини, 12 листопада 2021 року о 10 годині 30 хвилин [PERSON] було передано до КНП «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» Одеської міської ради (а.с. 28). Рішенням від 12 травня 2022 року міський голова Валерій Шовкалюк продовжив термін цілодобового перебування в КНП «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» Одеської міської ради, малолітньої дитини [PERSON] на 6 (шість) місяців (а.с. 29). З листа директора КНП «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» Одеської міської ради від 01 червня 2022 року № 317, вбачається, що за час перебування [PERSON] в закладі, ним ніхто з родичів та близьких не цікавиться, допомогу у вихованні та утриманні не надає (а.с. 31). 22 червня 2022 року повторно було проведено обстеження умов проживання [PERSON] , за результатами якого було складено акт, згідно якого для розвитку та виховання дитини створені незадовільні умови (а.с. 33). При цьому, з листа КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Роздільнянської міської ради» вбачається, що фахівцями був неоднарозово здійснений виїзд до родини [PERSON] , проте остання за вказаною адресою не проживає (а.с. 39). Відповідно до листа директора КНП «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» Одеської міської ради від 25 листопада 2021 року № 714/1, [PERSON] було тимчасово переміщено (евакуйовано) до Литовської Республіки (місто Вільнюс) (а.с. 43). Рішенням виконавчого комітету Роздільнянської міської ради від 06 вересня 2022 року № 247, затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої дитини [PERSON] (а.с. 49-52). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування. Дослідивши фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, суд прийшов до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і дитини (стаття 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Судом встановлено, що [PERSON] після народження був влаштований до дитячого будинку та перебуває там понад рік, оскільки [PERSON] не може здійснювати догляд за дитиною та виконувати свої батьківські обов`язки, а також відсутні умови для проживання новонародженої дитини. При цьому, за час перебування [PERSON] в будинку дитини, ним ніхто з родичів та близьких не цікавився, допомогу у вихованні та утриманні не надавав. Відомості щодо батька дитини були внесені відповідно до статті 135 СК України. Європейський суд з прав людини у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Враховуючи встановлені фактичні обставини, а також те, що наразі змінити поведінку відповідачки в кращу сторону є неможливим, з метою забезпечення найкращих інтересів дитини, суд прийшов до висновку, що вимога щодо позбавлення батьківських прав є обгрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню. При цьому, позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на спілкування з дитиною і побачення з нею, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі № 459/3411/18 (провадження N 61-10531св21). Відповідно до частини третьої статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частина перша статті 180 СК України регламентує, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У свою чергу, відповідно до положень статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України). На підставі встановлених обставин, суд прийшов до висновку, що вимога про стягнення з [PERSON] аліментів, є обгрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню. Пункт 1 частини 1 статті 430 ЦПК України регламентує, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Положення частини першої статті 280 ЦПК України визначають, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідачка в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила, у встановлений судом строк відзив на позов не подала, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказах. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пункт перший частини другої вказаної статті ЦПК України визначає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Проте, судом встановлено, що відповідачка є інвалідом 2 групи, а тому на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд звільняє [PERSON] від сплати судового збору.

Outcome: approved