Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником 1\\2 частини житлового будинку з належною частиною господарсько-побутових будівель за вказаною вище адресою на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.05.2006 року. Відповідно до записів домової книги за вказаною адресою, крім позивача також зареєстрована колишня дружина позивача [PERSON] , яка не проживає в даному житловому приміщенні, оскільки після розірвання шлюбу з позивачем, добровільно визначила місце свого постійного проживання за іншою адресою. Оскільки на сьогоднішній день факт реєстрації відповідача в квартирі позивача порушує його право на вільне користування майном, а у позасудовому порядку зняти її з реєстрації немає можливості, що обмежує позивача у вільному розпорядженні своєю власністю - нерухомим майном, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.05.2006 року посвідченого державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №1-2376 та витягу з Державного реєстру правочинів №2438629 від 29.05.2006 року (а.с.17-18), [PERSON] належить частина житлового будинку з належною частиною господарсько-побутових будівель за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-14). Відповідно до копії будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в квартирі [ADDRESS] (а.с.21-23), в даній квартирі зареєстрована [PERSON] з 30.10.2013 року(а.с.21-23). З копії рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01.12.2020 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний(а.с.15). Як вбачається з акту обстеження житлових умов про фактичне проживання, не проживання без реєстрації від 01.06.2022 року №024/1-09, комісією в складі голови комітету самоорганізації населення №1 Центрального мікрорайону Тищенко В.М. з виходом на місце в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] проведено обстеження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] і було встановлено, що [PERSON] зареєстрована, але, зі слів сусідів, фактично не проживає за даною адресою протягом одного року(а.с.20) Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 405 ЦК України передбачає, що Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати,визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а частиною 1 ст.317 ЦК України закріплено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-VII401 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про оголошення особи безвісно відсутньою або померлою. У судовому засіданні достовірно було встановлено, що відповідач хоч і значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , але вже близько одного року фактично там не проживає в даній квартирі, після розірвання шлюбу добровільно визначивши своє постійне місце проживання за іншою адресою, чим створює перешкоди позивачу у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своїм житлом, тому суд беззаперечно вважає відповідача таким, що втратив право користування зазначеним вище житловим приміщенням.

Outcome: partial