Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про повернення безпідставно набутих коштів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.06.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАНДАРТ БІЛДІНГ» та [PERSON] було укладено договір про участь у спільній діяльності у будівництві багатоповерхових житлових будинків [ADDRESS] . У зв`язку із зазначеним, [PERSON] здійснював продаж квартир у даному будинку, як один із основних учасників договору про спільну діяльність. За попередньою усною домовленістю, між [PERSON] (далі - Позивач) та [PERSON] (далі - Відповідач), з метою подальшого придбання квартири в зазначеному вище будинку, Позивач, 28.12.2019 року, перерахувала на картковий рахунок Відповідача грошові кошти у розмірі 474 792 (чотириста сімдесят чотири тисячі сімсот дев`яносто дві) гривні 00 копійок. Таким чином, за умовами усної домовленості, Позивач перераховує грошові кошти на рахунок Відповідача, а Відповідач, після введення будинку в експлуатацію та оформлення за собою права власності на квартири в цьому будинку, підписує відповідний договір купівлі - продажу квартири з Позивачем. Багатоквартирний будинок за адресою: [ADDRESS] було введено в експлуатацію ще 03.09.2019 року. Проте, станом на сьогоднішній час, Відповідач ухиляється від підписання договору та передачі нерухомості, не відповідає на телефонні дзвінки Позивача та не бажає повертати грошові кошти. Звертає увагу суду на те, що, отримавши грошові кошти Позивача без достатньої правової підстави, Відповідач, фактично використовував грошові кошти Позивача для будівництва такого будинку, продажу в ньому квартир, а, отже, використовував їх для свого збагачення. Зважаючи на те, що Відповідач не бажає добровільно повернути грошові кошти, Позивач змушена звертатись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Позивач також вказує на те, що оскільки Відповідач не дотримався домовленостей, умисно не підписав з Позивачем відповідний договір, що став би правовою підставою для набуття ним грошових коштів, весь цей час продовжував користуватись грошовими коштами Позивача без достатньої правової підстави, Відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням процентів за користування чужими грошовими коштами, з моменту безпідставного отримання грошових коштів по сьогоднішній час. Зазначає про те, що загальна сума боргу: 474 792 гривні 00 копійок. Період нарахування 3 % річних: 28.12.2019 року - 17.11.2020 року, що становить 34 847,45 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) грошові кошти у розмірі 509 639 гривень 45 копійок, з яких 474 792 гривні 00 копійок - основного боргу; 34 847 гривень 45 копійок - проценти за користування чужими грошовими коштами. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] усі судові витрати, в тому числі, заявлені витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12.01.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07.04.2021 року справу прийнято до провадження судді Мерзлого Л.В. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 30.08.2021 року закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 28.03.2023 у прийнятті відзиву представника відповідача - адвоката Іорданова К.І. було відмовлено по тим підставам, що відзив подано після закінчення строків для його подачі. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду через засоби електронного зв`язку надійшло клопотання від відповідача про відкладення розгляду справи, в якому зазначено про те, що відповідач перебуває на лікарняному, проте, доказів цьому не надано, крім того, зазначено про те, що адвокат відповідача [PERSON] перебуває у Збройних силах України, а залучити іншого представника позивач не встиг, проте, як вбачається з матеріалів справи, адвокат Діброва А.В., про якого йдеться у клопотанні, не єдиний представник [PERSON] у даній справі. Крім того, клопотання не засвідчене кваліфікованим електронно-цифровим підписом [PERSON] , отже, відповідно до п. 10 розділу ІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, що затверджена наказом ДСА України №814 від 20.08.2019, такі документи не можуть бути визнані такими, що офіційно надійшли до суду. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною 8 статті 178, статтею 181 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, вислухавши думку позивача по справі, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 07.06.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАНДАРТ БІЛДІНГ» та [PERSON] було укладено договір про участь у спільній діяльності у будівництві багатоповерхових житлових будинків [ADDRESS] . [PERSON] здійснював продаж квартир у даному будинку, як один із основних учасників договору про спільну діяльність. Багатоквартирний будинок за адресою: [ADDRESS] було введено в експлуатацію 03.09.2019 року, що стверджується сертифікатом серія ІУ № 163192461901 від 30.08.2019. [PERSON] 28.12.2019 року перерахувала на картковий рахунок [PERSON] грошові кошти у розмірі 474 792 гривні 00 копійок, що стверджується копією дубліката квитанції № 97808522075350307388 від 28.12.2019. Відповідач грошові кошти Позивачу не повернув. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом ст.1212 ЦК, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, чч.1, 2 ст.509 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, які передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених у ст.11 цього кодексу. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення та його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. У ч.1 ст.202 ЦК встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК звужує застосування інституту безпідставного збагачення в зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України». У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Тлумачення частини третьої статті 651, частини четвертої статті 653, пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України. Вказане підтверджується позицією Верховного Суду, викладеній у Постанові від 25.03.2020 року (справа №537/4259/15-ц). Таким чином, оскільки між сторонами не було укладено жодного договору, Відповідач зобов`язаний повернути Позивачу грошові кошти, як такі, що набуті без достатньої правової підстави. Відповідно до ч.2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Враховуючи вищезазначені положення закону та відсутність договору, в якому було б встановлено відповідний розмір процентів, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, за аналогією закону. Так, згідно наведеного Позивачем в позовній заяві розрахунку, 3 % річних, нарахованих за період з 28.12.2019 року по 17.11.2020 року складають 34 847,45 грн. За таких обставин, оскільки Відповідачем набуті без достатньої правової підстави грошові кошти Позивачу не повернуті, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 509 639,45 грн., з яких - 474 792,00 - основного боргу; 34 847,45 грн. - проценти за користування чужими грошовими коштами. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5096,40 грн.

Outcome: approved