Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів. В обґрунтування\~позовних вимог\~покликається на\~те,\~що \~земельна ділянка\~на [ADDRESS] (кадастровий\~номер 4610137200:08:002:0034)\~площею 0,0614\~га належить\~територіальній громаді\~м.\~Львова,\~є комунальною\~власністю та\~не є\~об`єктом договору\~про передачу\~її у\~власність або\~надання у\~користування (оренду)\~фізичним чи\~юридичним особам.\~Згідно з\~витягом з\~Державного земельного\~кадастру про\~земельну ділянку\~від 27.09.2022,\~дата державної\~реєстрації земельної\~ділянки -\~15.11.2018.\~Відтак,\~позивач вважає\~земельну ділянку\~сформовано з\~15.11.2018. Ухвалою Львівської міської ради від 19.09.2019 № 5561 «Про затвердження гр. [PERSON] технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок та надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на [ADDRESS] » було прийнято надати громадянці [PERSON] земельну ділянку площею 0,0614 га (у тому числі площею 0,0125 га у межах червоних ліній) на [ADDRESS] (кадастровий номер 4610137200:08:002:0034) в оренду терміном на 5 років для обслуговування станції технічного обслуговування (код КВЦПЗ 12.04 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного та дорожнього транспорту) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Згідно з п. 4.1 Ухвали було зобов`язано [PERSON] у тримісячний термін укласти з Львівською міською радою договір оренди землі та зареєструвати його у встановленому порядку. Однак договір так і не був укладений. Управлінням державного контролю за використанням та охороною земель департаменту містобудування Львівської міської ради 26.10.2022 було проведено обстеження земельної ділянки за адресою [ADDRESS] та встановлено, що [PERSON] фактично використовує земельну ділянку площею 0,0614 га, кадастровий номер 4610137200:08:002:0034 за адресою. Б. Хмельницького 106-а для експлуатації об`єктів дорожнього сервісу (СТО) літ. «Л-2» загальною площею 789,6 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1658464546101). За результатами зазначеного обстеження позивачем складено акт обстеження земельних ділянок від 26.10.2022 року № 18 та вимогу від 07.11.2022 № 2412-вих- 95415, які скеровувались на адресу [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.11.2022 № 314231001 право власності на об`єкт житлової нерухомості: станція технічного обслуговування літ."Л-2", загальна площа (кв.м): 789.6, (реєстраційний номер майна 16584645461010) на [ADDRESS] належить [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідач є фактичним користувачем земельної ділянки (кадастровий номер 4610137200:08:002:0034 за адресою [ADDRESS] ). Однак, відповідач не є ані власником, ані постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата. Таким чином, відповідач продовжує фактично користуватись земельною ділянкою без плати за землю. Стверджує, що [PERSON] впродовж 2020-2022 років використовує земельну ділянку без правових підстав, орендну плату не сплачує, хоча земельна ділянка використовується для розміщення майна. Згідно з інформації з витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 03.11.2022 № НВ-4600863172022, нормативно грошова оцінка земельної ділянки (кадастровий номер 4610137200:08:002:0034) становить 813 942,96 грн. Позовні вимоги враховують період використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів з 01.12.2019 року по 31.11.2022 року. Відповідно до ухвали Львівської міської ради № 1995 від 25.05.2017 «Про затвердження Порядку продажу земельних ділянок комунальної власності та нарахування орендної плати за землю у м. Львові» затверджено Порядок продажу земельних ділянок комунальної власності та нарахування орендної плати за землю у м. Львові. Відповідно до розрахунків сум збитків, наданих Управлінням земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради, розмір збитків, завданих власнику землі за користування відповідачем земельною ділянкою площею 0,0614 га (кадастровий номер 4610137200:08:002:0034) на [ADDRESS] , за період з 01.12.2019 року по 31.11.2022 року становить 183 015,15 грн. Таким чином, бюджет Львівської міської ради недоотримав значну суму коштів, яку мав би отримати від передачі земельних ділянок в оренду [PERSON] . Позивач зазначає, що ненадходження коштів зі сплати орендної плати перешкоджає належному функціонуванню органу місцевого самоврядування, що порушує інтереси місцевого самоврядування. Тому просить позов задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29.12.2022 року відкрито загальне судове позовне провадження у справі. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02.03.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представниця позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення аналогічні викладеним у мотивах позовної заяви, просить позов задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не прибув, хоча повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відзиву на позов, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило. Тому, за згодою представника позивача, у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення представниці позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з огляду на таке. Судом встановлено, що земельна ділянка на [ADDRESS] (кадастровий номер 4610137200:08:002:0034) площею 0,0614 га належить територіальній громаді м. Львова, є комунальною власністю та не є об`єктом договору про передачу її у власність або надання у користування (оренду) фізичним чи юридичним особам /а. с. 21/. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.09.2022, дата державної реєстрації земельної ділянки - 15.11.2018, таким чином земельну ділянку сформовано з 15.11.2018. Ухвалою Львівської міської ради від 19.09.2019 № 5561 «Про затвердження гр. [PERSON] технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок та надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на [ADDRESS] » було прийнято надати громадянці [PERSON] земельну ділянку площею 0,0614 га (у тому числі площею 0,0125 га у межах червоних ліній) на [ADDRESS] (кадастровий номер 4610137200:08:002:0034) в оренду терміном на 5 років для обслуговування станції технічного обслуговування (код КВЦПЗ 12.04 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного та дорожнього транспорту) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Згідно з п. 4.1 Ухвали було зобов`язано [PERSON] у тримісячний термін укласти з Львівською міською радою договір оренди землі та зареєструвати його у встановленому порядку. Однак такий договір укладений не був. Управлінням державного контролю за використанням та охороною земель Департаменту містобудування Львівської міської ради 26.10.2022 було проведено обстеження земельної ділянки за адресою [ADDRESS] та встановлено, що [PERSON] фактично використовує земельну ділянку площею 0,0614 га, кадастровий номер 4610137200:08:002:0034 за адресою. Б. Хмельницького 106-а для експлуатації об`єктів дорожнього сервісу (СТО) літ. «Л-2» загальною площею 789,6 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1658464546101). За результатами зазначеного обстеження позивачем складено акт обстеження земельних ділянок від 26.10.2022 року № 18 та вимогу від 07.11.2022 № 2412-вих- 95415, які скеровувались на адресу [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.11.2022 № 314231001 право власності на об`єкт житлової нерухомості: станція технічного обслуговування літ."Л-2", загальна площа (кв.м): 789.6, (реєстраційний номер майна 16584645461010) на [ADDRESS] належить [PERSON] . Таким чином, [PERSON] є фактичним користувачем земельної ділянки (кадастровий номер 4610137200:08:002:0034 за адресою [ADDRESS] ), однак, не є власником, ані постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата. [PERSON] продовжує фактично користуватись земельною ділянкою без плати за землю. Впродовж 2020-2022 років [PERSON] використовує земельну ділянку без правових підстав, орендну плату не сплачує, хоча земельна ділянка використовується для розміщення майна. Згідно з інформації з витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 03.11.2022 № НВ-4600863172022, нормативно грошова оцінка земельної ділянки (кадастровий номер 4610137200:08:002:0034) становить 813 942,96 грн. Позовні вимоги враховують період використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів з 01.12.2019 року по 31.11.2022 року. Відповідно до ухвали Львівської міської ради № 1995 від 25.05.2017 «Про затвердження Порядку продажу земельних ділянок комунальної власності та нарахування орендної плати за землю у м. Львові» затверджено Порядок продажу земельних ділянок комунальної власності та нарахування орендної плати за землю у м. Львові. Відповідно до розрахунків сум збитків, наданих Управлінням земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради, розмір збитків, завданих власнику землі за користування відповідачем земельною ділянкою площею 0,0614 га (кадастровий номер 4610137200:08:002:0034) на [ADDRESS] , за період з 01.12.2019 року по 31.11.2022 року становить 183 015,15 грн. Статтями\~1,\~2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою закону визначено також способи захисту цивільних прав та інтересів та визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно статті 80 Земельного кодексу України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Відповідно до статті 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами. У відповідності до статті 12 Земельного кодексу України повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад. За змістом статей 125 та 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю чи споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Відтак, із виникненням права власності на об`єкт нерухомості, власник такого об`єкта не звільняється від обов`язку оформлення прав на земельну ділянку відповідно до законодавства. Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата заземлю справляється відповідно до закону. Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Відповідач не є ані власником, ані постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України). Таким чином, відповідач продовжує фактично користуватись земельною ділянкою без плати за землю. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням ч.1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними (правова позиція в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17). Відповідно до ч.1 ст.90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України (відповідно до правової позиції Верховного Суду в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц). Згідно з ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. За змістом положень глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювана шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язання. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Обов`язком землекористувачів, згідно статті 96 Земельного кодексу України, серед іншого, є своєчасна сплата земельного податку або орендної плати. Статтями 7, 140, 142 Конституції України та ст. ст. 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування, функціонування якого гарантується державою, є рухоме і нерухоме майно, доходи міських бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах. Як визначено статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно зі статтями 26, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статтею 12 Земельного кодексу України до компетенції сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, здійснення контролю за додержанням земельного природоохоронного законодавства, використання і охороною земель, вирішення земельних спорів та інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Частиною 5 статті 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпоряджання об`єктами права комунальної власності. При цьому, враховуючи вимоги статті 19 Конституції України, територіальна громада м. Львова, як власник спірних земельних ділянок делегує Львівській міській раді повноваження щодо здійснення щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Тобто воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади. Згідно з положенням статті 142 Конституції України державною гарантією місцевого самоврядування є участю держави у форматуванні дохідної частини його бюджетів та компенсація у необхідних випадках витрат місцевого самоврядування. Відповідно до положень статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, доходи місцевих бюджетів. Доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом, джерел та закріплених у встановленому законом порядку загальнодержавних податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Склад доходів місцевих бюджетів визначається Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України (стаття 63 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Згідно зі статтями 10, 265 Податкового кодексу України плата за землю є місцевим податком. Відповідно до пункту 19 частини1 статті 64 Бюджетного кодексу України вона зараховується до бюджетів місцевого самоврядування, а отже бюджет Львівської міської ради недоотримав значну суму коштів, яку мав би отримати від передачі земельної ділянки в оренду [PERSON] .. Ненадходження коштів зі сплати орендної плати перешкоджає належному функціонуванню органу місцевого самоврядування, що порушує інтереси місцевого самоврядування. Місцеві бюджети мають бути достатніми для забезпечення виконання органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень на забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб. Повноваження на здійснення витрат місцевого бюджету мають відповідати обсягу надходжень місцевого бюджету. Недоотримання коштів у розмірі орендної плати суттєво ослаблює дохідну частину місцевого бюджету та може призвести до неможливості покриття щомісячних (постійних) видатків місцевого бюджету і як наслідок до необхідності державного забезпечення збалансування місцевого бюджету. Відтак, внаслідок неотримання коштів місцевим бюджетом за використання земельної ділянки у розмірі орендної плати порушуються інтереси територіальної громади м. Львова. Таким чином, [PERSON] у період з 01.12.2019 року по 31.11.2022 не сплачує за користування земельною ділянкою на [ADDRESS] плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберегла за рахунок Львівської міської ради, як власника земельної ділянки за вказаною адресою, майно - грошові кошти у розмірі орендної плати, тобто 183015, 15 грн. Визначення позивачем суми безпідставно збережених коштів здійснювалося на основі належного і допустимого доказу - витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, тому суд вважає, що такий розрахунок є вірним. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки відповідач не сплачує за користування земельною ділянкою на [ADDRESS] плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 2745,24 грн.

Outcome: approved