Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

Позивачі звернулись в суд із позовом, в якому зазначили, що [PERSON] є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] , яка набута у користування батьком даного позивача - [PERSON] , у 1973 році під час роботи у Житомирському спеціалізованому будівельно-монтажному управління зв`язку. Після смерті [PERSON] у 1996 році відкритий на ім`я особи рахунок перереєстровано на позивача [PERSON] на підстав рішення Житомирської міської ради від 17.02.2016 року № 107. Позивач [PERSON] - син [PERSON] , проживає у квартирі з 1993 року. Позивачі зауважують, що 29.12.2022 року [PERSON] звернувся до Управління житлового господарства Житомирської міської ради для реалізації права на приватизацію квартири та 04.01.2023 року отримав відмову даного органу. Вказуючи на вичерпний перелік підстав для відмови мешканцям у реалізації ними права на приватизацію, передбачений ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», який, на думку сторони, не поширюється на існуючі правовідносини, а також посилаючись на визначене положеннями даного Закону, інших підзаконних нормативних актів у сфері передачі квартир, жилих приміщень у власність громадян право на приватизацію, позивачі просять визнати за ними право постійного користування квартирою, право на приватизацію, зобов`язати Управління житлового господарства провести заходи для приватизації житла. Ухвалою суду від 23.02.2023 року по справі відкрите спрощене позовне провадження. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, де сторона в обгрунтування необхідності відмови у задоволенні вимог вказує на вимоги чинного законодавства, якими у своїй діяльності керується Управління житлового господарства Житомирської міської ради як орган приватизації. Так, зокрема, відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертаючись в орган приватизації, надає, крім іншого, копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку. Оскільки ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення, у позивачів відсутній, правові підстави для задоволення вимог відсутні. Відповідач також звертає увагу на дискреційних повноваження органу приватизації в частині вирішення питання приватизації та відсутності права суду перебирати на себе функції органу місцевого самоврядування. Вказуючи одночасно на порушені права інших осіб, які перебувають в черзі на квартирному обліку на потребують поліпшення житлових умов, сторона просить відмовити у задоволені позову. В судове засідання учасниками подані заяви про можливість розгляду справи у їх відсутності. Судом встановлено наступні обставини. Житловий будинок [ADDRESS] в 1973 році прийнятий на баланс будинкоуправління № 4 від замовника - Житомирського спеціалізованого будівельно-монтажного управління зв`язку. Відповідно до даних трудової книжки [PERSON] був зарахований до Житомирського спеціалізованого будівельно-монтажного управління зв`язку на посаду лінійника зв`язку в 1961 році, де працював до 1992 року. За змістом квартирної картки (форми - Б), посилання на яку здійснено ПП «ВЖРЕП № 4» за наслідком звернення [PERSON] з вимогою про надання відомостей, [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] в 1973 році, знятий з реєстрації 15.03.1996 року у зв`язку зі смертю. Судом досліджено рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 107 від 17.02.2016 року щодо внесення змін до договорів найму жилих приміщень та відкриття особових рахунків, відповідно до якого рахунок на ім`я [PERSON] закрито у зв`язку із вибуттям наймача, рахунок перереєстровано на [PERSON] . Згідно відомостей реєстру територіальної громади позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 1982 року, позивач - [PERSON] - з 2009 року. За наслідком звернення [PERSON] до Управління житлового господарства Житомирської міської ради з питання приватизації займаної квартири відповідями від 18.03.2021 року та від 04.01.2023 року повідомлено про відсутність правових підстав для приватизації помешкання у зв`язку з відсутністю ордеру на жиле приміщення. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. За правилами статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. У частині третій статті 9 ЖК УкраїнськоїРСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно зі статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до частини четвертої статті 5 зазначеного Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (частина п`ята статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Пунктом 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до частини 3 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно із частиною одинадцятою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. У частині десятій статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2. Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Принцип пропорційності у розумінні Європейській суд з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Матеріалами справи підтверджено, що у спірну квартиру [PERSON] вселився на законних підставах, за рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради здійснювалось відкриття особового рахунку, його перереєстрація у зв`язку зі смертю особи. Позивачі тривалий час постійно проживають у спірному помешканні, несуть витрати з його утримання. Законність проживання осіб у спірній квартирі відповідачем не оспорена, вимоги про усунення перешкод у користуванні зазначеним житлом відповідач протягом усього часу проживання позивача не заявляв. Будь-яких інші підстави для відмови у приватизації квартири, окрім відсутності ордеру на жиле приміщення, органом приватизації згідно відповідей від 18.03.2021 року та від 04.01.2023 року не наводяться. Згідно положень частини 10 статті 8 у прив`язці до пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому посилання відповідача на те, що позивач не має права на приватизацію згідно з положенням ст.58 Житлового Кодексу України, оскільки не надав ордеру, є безпідставним. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в частині другій статті 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55 та 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. З огляду на заявлені позивачами позовні вимоги, ефективний спосіб захисту в розрізі спірних правовідносин, суд вважає необхідним задовольнити позов частково, зобов`язати Управління житлового господарства Житомирської міської ради провести дії на приватизацію квартири [ADDRESS] .

Outcome: partial