Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

20 березня 2023 року рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було задоволено частково шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 12189,42 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн., а загалом - 17189,42 грн. 22 березня 2023 року на адресу суду від представника позивача, адвоката Губар А. Л., надійшла заява з проханням суд ухвалити відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК додаткове рішення про стягнення понесених [PERSON] витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 3000 грн. з [PERSON] , посилаючись на те, що при ухваленні рішення від 20 березня 2023 року не було вирішено судом питання розподілу витрат позивача на правничу допомогу, понесену за оплату послуг адвоката в сумі 3000 грн., оскільки представник позивача при подачі заяв у справі вказував про подальшу подачу такої заяви, за якою понесені [PERSON] витрати на правничу допомогу, які підтверджуються договором про надання правової допомоги від 19.04.2022 р., актом приймання-передачі наданих послуг від 21.03.2023 р. та квитанціями про їх оплату в сумі 3000 грн. Тому просив суд стягнути з відповідача 3000 грн. на користь позивача. Ані позивач, [PERSON] , ані його представник, адвокат Губар А. Л., до судового засідання не з`явились, будучи повідомленими про час та місце розгляду заяви належним чином. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання також не з`явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином. Представник відповідача, адвокат Цепелєв Ю. М., у судовому засіданні, заперечуючи проти задоволення заяви адвоката Губар А. Л., вказував, що докази проведення оплати послуг адвоката не були належним чином підтверджені позивачем, він їх завчано суду не надав ані при подані позову, ані перед дебатами у справі, внаслідок чого просив суд відмови у задоволенні заяви [PERSON] . За ч. 4 ст. 270 ЦПК неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення. Таким чином розгляд заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення було проведено за відсутності учасників процесу, які не з`явились. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява представника позивача, адвоката Губар А. Л., про стягнення витрат за правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так відповідно до положень ст. 246 ЦПК, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог, ухвалюючи додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. При цьому за ч. 2 ст. 270 ЦПК заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд зазначає, що на виконання п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України адвокат Губар А. Л. при поданні позову до суду у даній справі повідомив про попередній розрахунок сум судових витрат, які очікує понести позивач через розгляд справи судом, які складались, зокрема, із витрат на правничу допомогу. В сенсі положень ч. 8 ст. 141 та ст. 246 ЦПК, враховуючи те, що розгляд справи відбувся протягом одного судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження, де дебати не передбачені ЦПК, представником позивача були дотримані вимоги закону щодо надання орієнтовного розрахунку витрат на правничу допомогу, про що свідчить посилання ним про це у позовній заяві, подання до закінчення розгляду справи письмової заяви про подальше подання ним заяви про розподіл судових витрат на правничу допомогу, а також докази таких витрат, які були подані протягом 5 днів з моменту ухвалення судом рішення у справі. Таким чином суд дійшов переконання, що наявні законні підстави для ухвалення додаткового рішення для вирішення питання розподілу судових витрат за заявою адвоката Губар А. Л., внаслідок чого відхиляє послання представника відповідача про невчасність подачі такої заяви [PERSON] . Отже, вивчивши матеріли справи, суд дійшов переконання, що слід задовольнити частково заяву адвоката Губар А. Л. про стягнення судових витрат за надання правничої допомоги, виходячи з наступного вмотивування. Судом було встановлено, що 19 квітня 2022 року між [PERSON] та адвокатом Губар А. Л. було укладено договір про надання правничої допомоги, строк дії якого було подовжено додатковою угодою сторін від 30.12.2022 р., за яким за надані клієнту послуги адвокату сплачується гонорар, розмір якого визначається домовленістю сторін та підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг. При цьому фактичні витрати [PERSON] на правничу допомогу підтверджено долученими його представником актом прийому-передачі наданих адвокатом Губар А. Л. послуг, підписаний сторонами такої угоди, де наведено розрахунок погодинної роботи адвоката та фактично надані ним послуги позивачу на загальну суму 3000 грн., а також квитанціями від 8 березня 2023 року та від 1 лютого 2023 року про проведення оплати послуг адвоката на суму 3000 грн. за надані послуги з правової допомоги за договором від 19.04.2022 року. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу. Згідно із ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Таким чином суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Суд встановив, що позивачем були фактично понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн., які були підтверджені матеріалами справи, тому відхиляє посилання адвоката Цепелєва Ю. М. на недоведеність таких витрат позивачем. При цьому суд зауважує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. Аналогічна правова позиція була викладена неодноразово Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 листопада 2021 року по справі № 922/449/21 та від 3 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19. Отже, з огляду на зазначені норми процесуального права та правові позиції Верховного Суду, зважаючи на встановлені судом обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу в сумі 3000 грн. були доведені, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим, а також дотримані критерії розумності їх вартості. Натомість, враховуючи, що суд частково задовольнив заявлені позовні вимоги [PERSON] , то витрати останнього на професійну правничу допомогу адвоката Губар А. Л. у розмірі 3000 грн. підлягають на підставі ст. 141 ЦПК стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до розміру частки задоволених судом заявлених позовних вимог, тобто на користь [PERSON] з [PERSON] в сумі відповідно 723,04 грн. (17189,42 / 71321 х 3000 = 723,04).

Outcome: partial