Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

24.11.2021 року представник позивача КП «Харківводоканал» Сорокіна І.І., що діє на підставі довіреності від 23.11.2021 року, звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення у розмірі 31955 грн. 51 коп., із них: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 червня 2006 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 18916 грн. 21 коп., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 листопада 2009 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 11126 грн. 08 коп., інфляційні витрати 1385 грн. 11 коп., 3% річних від простроченої суми 528 грн. 11 коп., а також судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення, облік нарахувань та оплат, за які здійснюється за абонентським особовим рахунком № [NUMBER] . При цьому в порушення обов`язку щодо своєчасної оплати наданих послуг з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення відповідачі неналежним чином виконували зобов`язання з оплати наданих послуг, в результаті чого за відповідачами утворилась заборгованість в сумі 31955 грн. 51 коп., із них: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 червня 2006 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 18916 грн. 21 коп., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 листопада 2009 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 11126 грн. 08 коп., інфляційні витрати 1385 грн. 11 коп., 3% річних від простроченої суми 528 грн. 11 коп., які просить стягнути з відповідачів. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.01.2022 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін. 14.02.2022 року від [PERSON] та [PERSON] подано письмові заперечення Вх. № 8397, в яких клопотали суд виключити [PERSON] з числа відповідачів, клопотали про застосування строків позовної давності та проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Окрім того, долучили довідку інвалідності другої групи [PERSON] . Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.02.2023 року, суд перейшов до розгляду справи в загальному порядку. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.11.2022 року, закрито підготовче судове засідання. Відповідачі неодноразово клопотали суд про відкладення розгляду справи, а саме: 15.02.2023 року, 17.03.2023 року. Листом від 22.02.2023 року судом роз`яснено право відповідачів на проведення судового засідання в режимі відео конференції, право на подачу письмових заяв/пояснень/заперечень, однак з боку відповідачів повторно подано клопотання про відкладення розгляду справи. У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» 11 від 17.04. 2014 р., розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправдних зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "ФедінапротиУкраїни" від 02 вересня 2010 року, "СмірновапротиУкраїни" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Дослідивши надані позивачем докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову КП «Харківводоканал», об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для її розгляду, суд дійшов до наступного висновку. За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зазначає, що відносини, які виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках врегульовані положеннями Закону № 2189-VIII. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. За визначенням термінів, наведеним у частині 1 статті 1 Закону № 2189-VIII: 2) виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; 5) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; 6) індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; 10) норми споживання комунальних послуг - кількісні показники споживання комунальних послуг, які використовуються для розрахунків за спожиті комунальні послуги у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, окрім іншого, споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавці комунальних послуг (п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 6 Закону № 2189-VIII). Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2189-VIII передбачено право споживача на отримання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо кореспондує визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (ч. 3 ст. 9 Закону № 2189-VIII). Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону (ч. 1 ст. 10 Закону № 2189-VIII). Позивач у справі КП «Харківводоканал», як виконавець комунальних послуг, надає послуги з централізованого постачання холодної води та централізованого водовідведення згідно з положеннями Закону № 2189-VIII, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила № 630), що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, та Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року № 690 (далі Правила № 690), що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення, та індивідуальним і колективним споживачем, який отримує або має намір отримувати послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також визначеною власником (співвласниками) особою, що здійснює розподіл обсягів послуг. Відповідно до п. 2 Правил № 630 централізоване водовідведення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у відведенні стічних вод, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових централізованих систем водовідведення; централізоване постачання холодної води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання. Виконавець забезпечує надання послуг, що відповідають кількісним та якісним характеристикам, встановленим нормативам, у межах його майнової належності, визначеної договором (п. 2 Правил № 690). Приєднання житлових та нежитлових будівель до мережі централізованого водопостачання та централізованого водовідведення здійснюється згідно з технічними умовами на підключення споживачів до систем централізованого водопостачання та водовідведення (п. 3 Правил № 690). Надання послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Послуги надаються споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання комунальних послуг з урахуванням вимог Закону № 2189-VIII (п. 6 Правил № 690). Якість послуги повинна відповідати вимогам, встановленим Законом № 2189-VIII, іншими актами законодавства та договором. Виконавець забезпечує відповідність якості послуги встановленим вимогам (п. 7 Правил № 690). Послуги надаються споживачам безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону № 2189-VIII (п. 3 Правил № 630, п. 8 Правил № 690). У разі перерви в наданні послуг виконавець зобов`язаний повідомити споживачам про таку перерву у спосіб, передбачений частиною другою статті 16 Закону № 2189-VIII. Способом, що гарантує доведення інформації до споживача, є оголошення, розміщені у місцевих засобах масової інформації, під`їзді, на дошці оголошень (у разі наявності), в особистому електронному кабінеті споживача, на сайті виконавця, або повідомлення споживачеві за допомогою засобів телефонного зв`язку, електронною поштою, номер, адресу яких зазначено споживачем у договорі. Споживачам у багатоквартирному будинку така інформація додатково доводиться шляхом розміщення відповідних оголошень на дошках оголошень, що розташовані у місцях загального користування такого будинку або на його прибудинковій території (п. 9 Правил № 690). Відповідно до п. 6 Правил № 630 послуги повинні відповідати: з централізованого постачання холодної води - вимогам щодо якості і тиску води, температури гарячої води, а також розрахунковим нормам витрати води у точці розбору; з централізованого водовідведення - нормативам з відведення стічних вод за умови підтримання відповідного стану приміщень будинку та прибудинкової території. Виконавець повинен забезпечити надання послуги безперервно з гарантованим рівнем безпеки та тиском. Параметри якості питної води повинні відповідати вимогам державних санітарних норм і правил. Тиск питної води повинен відповідати параметрам, встановленим державними будівельними нормами (п. 10 Порядку № 690). Критерієм якості послуг з централізованого водовідведення є безперешкодне приймання стічних вод у мережі виконавця з мереж споживача за умови справності мереж споживача (п. 11 Порядку № 690). Місцеві органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування мають право тимчасово визначати інші норми споживання, кількісні та якісні показники та режими надання послуг в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Перелік послуг, що надаються споживачеві, залежить від рівня благоустрою відповідного будинку (п. 7 Порядку № 630). Послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (п. 8 Порядку № 630). Відповідно до п. 11 Правил № 630 плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання. Відповідно до п. 21 Порядку № 630 у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до п. 24 Порядку № 690 споживач здійснює оплату за спожиті послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуг, отриманих ним до укладення договору. Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів (п. 24 Порядку № 690). Як установлено судовим розглядом, нарахування за надані послуги з централізованого постачання холодної води та централізованого водовідведення відповідачам проводиться на підставі тарифів, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг у відповідності до п.п. 20, 21 Правил № 630. При проведенні розрахунків зі споживачами з 01 січня 2017 року КП «Харківводоканал» застосовуються норми водоспоживання та водовідведення, затверджені рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради «Про затвердження нормативів (норм) водоспоживання та водовідведення для населення в разі відсутності засобів обліку води» від 28 грудня 2016 року № 901. Обов`язок споживача оплачувати надані послуги за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені договорами, унормований положеннями пп. 1 п. 30 Порядку № 630, пп. 9 п. 38 Правил № 690 та п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону № 2189-VIII. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Частиною 1 ст. 68 ЖК України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. За приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Матеріали справи свідчать, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг з централізованого постачання холодної води та з централізованого водовідведення, які надає позивач КП «Харківводоканал». Суд відхиляє клопотання відповідачів, про виключення [PERSON] з передіку відповідачів, з огляду на те, що сам позивач вправі вирішувати до кого саме пред`являти вимоги, суд вправі лише здійснити перевірку законності таких вимог. Одночасно суд зазначає, що з боку відповідачів не надано належних доказів про те, що [PERSON] не є споживачем послуг, які надає КП «Харківводоканал». Окрім того, відповідачами долучено довідку про те, що [PERSON] є інвалідом другої групи, однак даний доказ безпосередньо на розгляд срави не впливає, адже у разі якщо особа є такою, яка відповідно до закону має пільги, то дані пільги (субсидія) повинні бути оформлені та підприємство, яке надає послуги повинно їх враховувати при наданні послуг. Відомостей про те, чи мають відповідачі відповідні пільги суду не надано. За вказаною адресою КП «Харківводоканал» відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Як вбачається з наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за особовим рахунком, а також зведеної картки абонента, заборгованість відповідача за послуги, які надає КП «Харківводоканал», становить: 31955 грн. 51 коп., із них: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 червня 2006 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 18916 грн. 21 коп., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 листопада 2009 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 11126 грн. 08 коп. Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідачу на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано індекс інфляції за час прострочення у розмірі 1385 грн. 11 коп., а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 528 грн. 11 коп. При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Водночас, пунктами 3 та 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України визначено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. На виконання вимог цієї норми закону, судом роз`яснюється відповідачу, що за приписами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частиною третьою статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Позивач прохає суд стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 червня 2006 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 18916 грн. 21 коп., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 листопада 2009 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 11126 грн. 08 коп., інфляційні витрати 1385 грн. 11 коп., 3% річних від простроченої суми 528 грн. 11 коп. Розрахунок зазначеної заборгованості міститься у розрахунку, де зазначено інформацію щодо об`єму поставлених відповідачем послуг, їх вартість, згідно встановлених тарифів, а також відображено всі здійснені відповідачем оплати. Оскільки матеріали справи містить заяву відпвідачів про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Відповідно дост. 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зіст. 257 ЦК Українизагальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно дост. 259 ЦК Українипозовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. До суду не було надано будь-якого письмового документа укладеного між сторонами підтверджуючих збільшення строку позовної давності в цих правовідносинах, тому суд застосовує загальні строки позовної давності тривалістю три роки. Згідно до ч. ч. 1,5ст.261 ЦК Україниперебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки позивач КП «Харківводоканал» звернувся з позовом до суду 24.11.2021 року, суд обчислює строки з 01.12.2018 року. Доказів про зупинення, або переривання строку позовної давності по даній справі суду не надано. Судом встановлено, що у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість:за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.12.2018 року по 31.10.2021 року у розмірі 13312 грн. 88 коп., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.12.2018 року по 31.10.2021 року у розмірі 5043 грн. 58 коп. Враховуючи, що відповідачі належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконували, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь КП "Харківводоканал" заборгованості у розмірі 18356,46 грн., оскільки свої зобов`язання щодо сплати комунальних послуг відповідач не виконує до подання зазначеного позову. Стосовно вимоги про сплату інфляційних витрат та 3 % річних, суд вважає, що вони також підлягають стягненню, з огляду на те що подані в межах строку позовної давності. За приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, окрім іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно дост. 141 ЦПК України, тобто пропорційно задоволеним вимогам, отже судовий збір, що підлягає стягненню з відповідачів становить 1452,80 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial