Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-16 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором №1/4133063 від 09 червня 2021 року в розмірі 206 507,28 гривень та судові витрати, понесені позивачем зі сплати судового збору. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач зазначив, що 09 червня 2021 між Акціонерним товариством «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №1/4133063, згідно з умовами якого відповідачці був наданий кредит в сумі 150 000,00 грн., строком з 09.06.2021 по 08.06.2026 зі сплатою 12% річних та комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,50% від суми кредиту. Кредит надавався відповідачу на споживчі потреби, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя, згідно з цим Договором та Правилами надання споживчого кредиту в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та умов страхування життя позичальника, які є невід`ємною частиною цього договору та розміщені на офіційному сайті Банку. Банком зобов`язання за договором виконано, проте, у порушення умов вказаного договору відповідачка не виконала належним чином взятих на себе зобов`язань за договором, у зв`язку з чим станом на 14 листопада 2022 року за нею утворилась заборгованість у розмірі 206 507,28 гривень, яка складається з: простроченої заборгованості у розмірі 24 481,78 гривень, строкової заборгованості у розмірі 116 149,35 гривень, заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 16 891,76 гривень, заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 234,39 гривень, заборгованості за комісією в розмірі 3 750 гривень та заборгованості з простроченої комісії в розмірі 45 000 гривень. Посилався, що позивачем вжито заходів досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачу вимоги про погашення заборгованості по кредитному договору 18.02.2022, але договірні зобов`язання відповідачем не виконуються, тому позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2022 року позовну заяву АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості було залишено без руху, позивачу був установлений строк для усунення недоліків позовної заяви - 5 днів з дня вручення копії ухвали. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05 січня 2023 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача Онішкевич М.М., який діє на підставі довіреності №10200/49 від 11.02.2019, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, у поданій заяві підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а у разі неявки в судове засідання відповідача - ухвалити рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце слухання справи була повідомлена своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Реєстру територіальної громади міста Харкова, отриманих судом відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило, процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористалася. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. 09 червня 2021 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №1/4133063, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредит в сумі 150 000,00 грн. строком на 60 місяців з 09.06.2021 по 08.06.2026 зі сплатою 12,00% річних (фіксована процентна ставка) та комісійною винагородою 2,50 % від суми кредиту на обслуговування кредитної заборгованості, яка включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, тік і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. Відповідно до п. 2.2, п. 2.2.1 кредитного договору №1/4133063 від 09 червня 2021 року відповідач зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту в терміни та в порядку згідно умов Договору, у разі наявності порушень умов договору, сплатити штрафні санкції, має право достроково повернути кредит. Позивач свої обов`язки з приводу надання кредиту виконав, що підтверджується виписками з рахунку на ім`я відповідача за період з 09.06.2021 по 14.11.2022 та меморіальним ордером №37140314-1 від 09.06.2021, згідно з яким позивачем на рахунок простроченої комісії за кредитом було проведено платіж у розмірі 45 000,00 гривень, на рахунок прострочених відсотків за кредитом було проведено платіж у розмірі 16 891,76 гривень, на рахунок нарахованої комісії за кредитом - у розмірі 3700,00 гривень, на рахунок нарахованих відсотків за кредитом - 234,39 гривень, на рахунок простроченої заборгованості - 116,149,35 гривень, на рахунок простроченої заборгованості - 24 481,78 гривень. Відповідач взятих на себе зобов`язань не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 206 507,28 гривень. Як убачається зі змісту розрахунку заборгованості, станом на 14.11.2022 заборгованість в загальному розмірі 206 507,28 гривень складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 24 481,78 гривень, строкової заборгованості за кредитом - 116 149,35 гривень, нарахованої комісії - 3750,00 гривень, прострочених відсотків - 16 891,76 гривень, нарахованих відсотків - 234,39 гривень, простроченої комісії - 45 000,00 гривень. 18 лютого 2022 року АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» на адресу відповідача направив вимогу №10451 щодо сплати заборгованості, яка станом на 18.02.2022 складається з: 140 631,13 гривень - суми кредиту, 5849,18 гривень - простроченого кредиту, 4220,86 гривень - прострочених процентів, 11 250,00 гривень - комісії, запропоновував відповідачу у добровільному порядку протягом 30 днів з дня отримання вимоги сплатити заборгованість, однак станом на день звернення позивача до суду з позовом заборгованість відповідачем сплачена не була. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У договорі №1/4133063, укладеному 09 червня 2021 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] , визначені всі суттєві умови кредитного договору щодо виду послуг, строку дії договору, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов`язань та інші. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, свої зобов`язання банк перед відповідачем виконав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з частиною 1 статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. За правилами частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Правилами статті 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частинами 1 та 2 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що прямо передбачено положеннями статті 629 ЦК України. На час розгляду справи судом відповідачем не надано альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором, а також даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до статті 617 ЦК України. Отже позивачем доведений факт наявності заборгованості за кредитним договором № 1/4133063 від 09 червня 2021 року в сумі 157 757,28 гривень, яка складається з: 24 481,78 гривень - простроченої заборгованості, 116 149,35 гривень - строкової заборгованості, 16 891,76 гривень - прострочених відсотків, 234,39 гривень - нарахованих відсотків, а відтак, відповідачем дійсно були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Водночас, що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості з комісії, з яких: 3 750,00 гривень - в рахунок комісії та 45 000,00 гривень - в рахунок простроченої комісії, то суд зважає на таке. Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері, у зв`язку з чим, у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Правилами ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Як уже зазначалося судом вище, умовами укладеного між сторонами договору встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Ураховуючи наведене, оскільки [PERSON] було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, визначені в п. 1.4.2. кредитного договору № 1/4133063 від 09.06.2021 умови щодо обов`язку позичальника сплачувати комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,50% від суми кредиту, є нікчемними. Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг, як це закріплено вимогами ч. 3 ст. 55 вказаного Закону. Як унормовано положеннями ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Правилами ч. 1, ч. 2 ст. 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд доходить висновку про те, що послуга з надання споживчого кредиту є діяльністю банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідає змісту кредитних правовідносин. Виходячи із принципів справедливості та добросовісності, на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги заборонено нормативно-правовими актами. З огляду на вказане вище, положення кредитного договору №1/4133063 від 09 червня 2021 року про сплату позичальником на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості щомісяця в період сплати у розмірі 2,50 % від суми виданого кредиту (пункт 1.4.2. Договору) суперечать положенням ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» і є нікчемними з моменту укладення цього правочину. За таких обставин, банком без належних на те правових підстав нарахована комісія за обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 48 750,00 гривень, а відтак, позовні вимоги АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» про стягнення зі [PERSON] заборгованості за комісією є необґрунтованими з наведених вище підстав та задоволенню не підлягають. Згідно з платіжними дорученнями №1056721 від 15 грудня 2022 року та №1060263 від 04 січня 2023 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 3097,61 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2366,26 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial