Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. 24.10.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» звернулись до суду з позовом до відповідачки [PERSON] , який в подальшому уточнили в зв`язку з допущеною опискою (а.с.1,94) в якій просили стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором №210320-36887-1 від 20.03.2021 року в розмірі 18300 грн., а також витрати на оплату судового збору в розмірі 2 481,00 грн, а також 12000 грн витрат на правничу допомогу. В обгрунтування позову посилались на те, що 20.03.2021 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «Фінанс інновація» », яка є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню грошових коштів у вигляді фінансового кредиту на умовах строковості, зворотності, платності за допомогою інформаційно- телекомунікаційної системи (далі ІТС) було укладено договір №210320-36887-1 в електронній формі, відповідно до якого [PERSON] у порядку, встановленому п. 2.1 Правил надання грошових коштів у позику, затверджених наказом ТОВ «ФК «Фінанс інновація» оформила заявку для отримання кредиту, підписавши її одноразовим ідентифікатором. На підставі даної заявки товариством відповідачу був наданий кредит у розмірі 5000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, перерахований на її платіжну картку , емітовану в АТ «КБ «Приват банк», а відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування нею. Відповідно до п. 1.3 Договору позика надавалась строком на 30 днів. Між тим, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання по договору №210320-36887-1 від 20.03.2021 року не виконала, у зв`язку з чим станом на 17.10.2022 року виникла заборгованість у розмірі 18300 грн, з яких: 5000,00 грн. заборгованість за кредитом; 3300,00 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 10000,00 грн - заборгованість по нарахованим процентам з підвищеною процентною ставкою на підставі ч.2 ст.625 ЦК України. Просили позов задовольнити та стягнути заборгованість з відповідача, а також просили суд стягнути з відповідача понесені витрати по оплаті судового збору та витрати на правничу допомогу. Процесуальні документи у справі. 28.11.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] (А.С.63), в якому вона визнала позов частково. У відзиві зазначила, що дійсно між нею та ТОВ «ФК «Фінанс інновація» було укладено договір №210320-36887-1 від 20.03.2021 року, за яким вона отримала в кредит грошові кошти в розмірі 5000 грн. Згідно п.1.2 Кредитного договору процентна ставка за користуванняя кредитом - 2,2 % від суми кредиту за кожний день користування Кредитом в межах строку , визначеного в пункт 1.3. цього Договору. Згідно п.1.3. Кредитного договору строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів. Згідно графіку розрахунків датою повернення кредиту є 19.04.2021 року, нарахована сума процентів 3300 грн, всього до сплати 8300 грн. В цій частині вона позов визнає. Однак позивачем, крім цього нарахована заборгованість за відсотками за межами строку дії кредитного договору , що суперечить правовим позиціям Верховного суду України, викладених в низці постанов по аналогічним справам та висновку ВП у постанові від 28.03.2018 року за №444/9519/12 , а тому вимога позивача про стягнення грошових коштів 3300,00 гривень - заборгованість за нарахованими процентами за період з 20.03.2021 року по 19.05.2021 року; 10000,00 гривень - заборгованість за нарахованими процентами за період з 20.05.2021 року по 08.07.2021 року є незаконною і в задоволенні позову в цій частині належить відмовити. Також просили відмовити в задоволенні позову в частині відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 9000 грн, а також в подальшому в розмірі 12 000 грн, так як до вимоги про стягнення даної суми в порушення вимог ЦПК не надано детальний опис робіт із зазначенням витраченого часу на їх виконання, а також вважають, що заявлена сума явно є неспівмірною з ціною позову та складністю справи. Тому відповідач просила відмовити позивачу в задоволенні позову в частині стягненні з неї 3300,00 гривень - заборгованість за нарахованими процентами за період з 20.03.2021 року по 19.05.2021 року; 10000,00 гривень - заборгованість за нарахованими процентами за період з 20.05.2021 року по 08.07.2021 року, а також у стягнення з неї витрат на правничу допомогу в розмірі 12 000 грн, а також судових витрат в розмірі 2481 грн. При цьому просила врахувати понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн. 01.12.2022 року від позивача ТОВ «ФК «Ріальто» надійшла відповідь на відзив (а.с.84), в якому позивач зазначив, що ним правомірно заявлено до стягнення грошових коштів 3300,00 гривень - заборгованість за нарахованими процентами за період з 20.03.2021 року по 19.05.2021 року; 10000,00 гривень - заборгованість за нарахованими процентами за період з 20.05.2021 року по 08.07.2021року з огляду на таке. По перше, укладений кредитний договір не відноситься до споживчого кредитування, оскільки відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про споживче кредитування дія даного договору не поширюється : - на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця. По друге просили врахувати, що п. 3.3. Кредитного договору встановлено розмір процентної ставки, відповідно до ч. 2. ст. 625 Цивільного кодексу України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Право на стягнення процентів не протирічить правовим позиціям Великої Палати ВС у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, якими встановлено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України; в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов 'язання. Крім цього, Другий сенат Конституційного Суду України 22 червняухвалив Рішення №° 6-р(ІІ)/2022 у справі за конституційною скаргою Акціонерного товариства „Державний ощадний банк України "щодо відповідності Конституції України припису першого речення частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України. Конституційний Суд України дійшов висновку, що застосування припису першого речення частини першої статті 1050 Кодексу як такого, що його скеровано на надання кредитодавцеві права на отримання трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат як заходів цивільної відповідальності за неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань, не може впливати на право кредитодавця на отримання процентів як плати за користування кредитом, тобто на право вимагати від боржника виконання зобов`язань за кредитним договором у натурі. Здійснивши аналіз сфер застосування приписів статей 625 та 1050 Кодексу та статті 1048 Кодексу, Конституційний Суд України зазначив, що приписи статей 625 та 1050 Кодексу унормовують питання відповідальності за порушення грошового зобов`язання позичальником, тоді як приписи статті 1048 Кодексу визначають загальні умови нарахування, сплати процентів за користування грошовими коштами як істотні умови договору позики, кредитного договору. Крім цього, на адресу суду надійшло клопотання позивача про зменшення витрат відповідача на правову допомогу (а.с.89), мотивоване тим , що у відзиві на позов [PERSON] заявлено витрати на правничу допомогу в рамках даного провадження в розмірі 8000 грн, які документально не підтверджені та явно завищені. 17.01.2023 року надійшли заперечення на відповідь на відзив відповідача [PERSON] , в яких вона просила суд врахувати, що позивачем незаконно нараховано проценти за користування кредитом поза межами дії строку кредитного договору.(а.с.112) Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 01.11.2022 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Позиції сторін у судовому засіданні. Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» в судове засідання не з"явилися, представник позивача адвокат Руденко К.В. надав суду заяву про розгляду справи без їх участі (а.с.110) Відповідач - [PERSON] та її представник в судове засідання не з"явилися, від представника адвоката Боденка Д.О. надійшла заява про розгляд справи без їх участі.(а.с.114) Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеного договору № 210320-36887-1 від 20.03.2021 року (далі - Кредитний договір) між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація»(далі - Первісний Кредитор) та [PERSON] - Відповідач/Позичальник), Відповідач отримала кредит у розмірі 5000,00 гривень, строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2 % від суми кредиту за кожен день користування та 4% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.(а.с.10, 12) Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації Відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію»., що підтверджується витягом з ІТС . (а.с.14) Одноразовий ідентифікатор 089663 направлявся Відповідачу 20.03.2021 року о 18:50:19 год. шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , який вказувався при реєстрації. (а.с.14) 19.04.2021 року відповідач [PERSON] добровільно сплатила проценти за користування кредитом у розмірі 3300 грн відповідно до п.2.3,4 Кредитного договору та п.4.14 Правил. Позивач зазначив, що [PERSON] не повернула своєчасно кредит та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, що відобразилося у розрахунку заборгованості (а.с.13) , так станом на 17.10.2022 року заборгованість відповідача у зв`язку з порушенням зобов`язань складає 18300 грн, яка складається з: - 5000,00 грн. - заборгованість за кредитом; - 3300,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 Кредитного договору за ставкою 2,2 % за кожен день користування кредитом за період з 20.03.2021 року по 19.05.2021 року (включно); - 10000 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 4% за кожен день користування кредитом за період з 20.05.2021 року по 08.07.2021 року відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України. 17 червня 2021 р. між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» (Кредитор) та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» (далі по тексту - Новий кредитор, Позивач), укладено Договір відступлення права вимоги N° 17/06/2021-Р/М-З року, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №210320-36887-1 від 20.03.2021 року перейшло до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО», що підтврджєуться копією договору та актом прийому передачі майна (а.с.33-38) Застосовані норми права та висновки суду. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.1048 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, давши оцінку обгрунтованості заявлених позовних вимог, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 210320-36887-1 від 20.03.2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та [PERSON] , відповідач отримала кредит у розмірі 5000,00 гривень, на строк 30 днів. Договір був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст.638, 639 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] не повернула своєчасно в установлений строк кредитування 30 днів кредит, що відобразилося у розрахунку заборгованості , так станом на 17.10.2022 року заборгованість відповідача за кредитом складає 5000 грн, який відповідачем не сплачено на день розгляду справи у суді , а тому вимоги стягувача в цій частині правомірні і дані кошти підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України і за умовами укладеного кредитного договору [PERSON] зобов`язалася також сплатити проценти за користування кредитом. Пунктом 1.2 Кредитного Договору сторони погодили процентну ставку за користування кредитом у розмірі - 2.2 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3 цього договору. Відповідно до п.1.3 Договору строк надання кредиту становить 30 днів. Відповідно до п.2.3.4 Кредитного договору позичальник має право здійснити оформлення продовження строку надання кредиту та строку дії Договору, скориставшись одним із варіантів процедури продовження строку надання кредиту та дії Договору , визначених у Правилах . (Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту через мережу інтернет ТОВ «ФК «Фінанс Інновація») Відповідно до п.4.14 Правил кредитування впродовж терміну дії Договору Позичальник має право продовжити строк його дії(зробити пролонгацію), сплативши нараховані % по кредиту до закінчення термін дії Договору , при цьому подовження відбувається на строк визначений у Договорі при отриманні кредиту та дії з дати сплати нарахованих %. У разі продовження строку дії договору позичальником - нарахування процентів за Договором після продовження строку здійснюється за фактичну кількість календарних днів, на яку продовжено строк Договору.(а.с.16) Так судом встановлено, що 19.04.2021 року відповідач [PERSON] відповідно до п.2.3.4 Кредитного Договору та п.4.1.4 Правил продовжила строк дії кредитного договору на 30 календарних днів, тобто до 19.05.2021 року, сплативши проценти за користування кредитом у розмірі 3300 грн, загальний розмір процентів за період з 20.03.2021 року по 19.05.2021 року складає 6600 грн, сплачено відповідачем 3300 грн, до стягнення 3300 грн. Відтак в цій частині позов також підлягає задоволенню. Щодо стягнення відсотків після спливу визначеного договором строку кредитування на суму 10000 грн за період з 20.05.2021 року по 08.07.2021 року на підставі ч.2 ст.625 ЦК України , суд також вважає, що дані вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно п. 3.3 договору, у разі порушення строків повернення кредиту встановленим п. 1.3 договору, позичальник сплачує Товариству плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 4,0% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад встановлений строк. Відтак, зі змісту даного пункту договору вбачається, що плата за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою в розмірі 4 % відсотки встановлено саме за порушення строків повернення кредиту, тобто за невиконання грошового зобов`язання. Відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання, а тому відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на вимогу кредитора зобов`язана сплатити на їх вимогу проценти від простроченої суми. Такий висновок суду узгоджується щ правовими позиціями Великої Палати ВС у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, встановлено що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України; в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов 'язання. Крім цього, Другий сенат Конституційного Суду України 22 червня 2022 року ухвалив Рішення №° 6-р(ІІ)/2022 у справі за конституційною скаргою Акціонерного товариства „Державний ощадний банк України "щодо відповідності Конституції України припису першого речення частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України, у якому зробив висновки, що застосування припису першого речення частини першої статті 1050 Кодексу як такого, що його скеровано на надання кредитодавцеві права на отримання трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат як заходів цивільної відповідальності за неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань, не може впливати на право кредитодавця на отримання процентів як плати за користування кредитом, тобто на право вимагати від боржника виконання зобов`язань за кредитним договором у натурі. Здійснивши аналіз сфер застосування приписів статей 625 та 1050 Кодексу та статті 1048 Кодексу, Конституційний Суд України зазначив, що приписи статей 625 та 1050 Кодексу унормовують питання відповідальності за порушення грошового зобов`язання позичальником, тоді як приписи статті 1048 Кодексу визначають загальні умови нарахування, сплати процентів за користування грошовими коштами як істотні умови договору позики, кредитного договору. Конституційний Суд України зауважив, що приписи частини другої статті 625, першого речення частини першої статті 1050 Кодексу та частини першої статті 1048 Кодексу регулюють різні за 'змістом правовідносини, які не є взаємовиключними, адже за загальним правилом-.(частина перша статті 622 Кодексу), якщо інше не встановлено в договорі або законі, застосування заходів цивільної відповідальності не звільняє боржника від виконання зобов`язань за договором у натурі. Конституційний Суд України дійшов висновку, що застосування припису першого речення частини першої статті 1050 Кодексу як такого, що його скеровано на надання кредитодавцеві права на отримання трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат як заходів цивільної відповідальності за неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань, не може впливати на право кредитодавця на отримання процентів як плати за користування кредитом, тобто на право вимагати від боржника виконання зобов`язань за кредитним договором у натурі. Отже, п. 3.3. Кредитного договору встановлено розмір процентної ставки, відповідно до ч. 2. ст. 625 Цивільного кодексу України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Тому суд вважає правомірними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на їх користь 10000 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 4% за кожен день користування кредитом за період з 20.05.2021 року по 08.07.2021 року (включно) відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України. Відтак суд приходить до висновку про правомірність заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 18300 грн Щодо вимог позивача щодо стягнення судових витрат по справі. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так позивач просить стягнути на його користь судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2481,00 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 12000 грн. Відповідачем на підтвердження понесених витрат по оплаті судового збору надано платіжне доручення, а а на підтвердження витрат на правничу допомогу до суду надано договір про надання юридичних послуг №02/06/2022 від 02.06.2022 року, Акт приймання-передачі наданих послуг №2 від 02.06.2022 року, Акт приймання-передачі наданих послуг №16 від 30.11.2022 року та детальний опис наданих послуг, в яких зазначено, що винагорода Адвокатського об`єднання «Перший радник» за надання юридичних послуг у справі №511/1551/22 становить 12000 грн.(а.с.39-46, 106) Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Тому суд вважає, що з відповідача належить стягнути витрати по оплаті судового збору в сумі 2481 грн, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 12000 грн Дослідивши надані представником позивача докази , суд вважає, що заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу в розмірі 12000 грн, понесена позивачем по справі, відповідає умовам укладеного договору з адвокатським об`єднанням, реальність понесених витрат підтверджено доказами у справі, заявлена до стягнення сума витрат є співмірною з стягненим боргом. Дана справа не дивлячись на незначну заявлену суму до стягнення є складною, позивачем надано під час слухання справи низку процесуальних документів, які складено представником. На підставі ст. 81, 89, 141, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд

Outcome: approved