Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-16 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] (далі також [PERSON] , [PERSON] , позивачі) звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (далі також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідачі) про поділ нерухомого майна в натурі між сторонами. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що позивачі являються співвласниками 1/2 частини будинку [ADDRESS] . Інша 1/2 частина будинку належить відповідачам. Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 23.09.2008 по справі № 2-1321/2008 за позовом [PERSON] , [PERSON] до Грищинецької сільської ради про визнання права власності на самочинно збудовані будівлі - позов задоволено. Визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на самовільно збудовані прибудову до будинку (а) розміром 4,5х6,20 м., веранду (а-1) розміром 2,40х2,48 м., літню кухню (д) розміром 4,09 м. х 3,06 м., сарай (3) розміром 8,22х5,00 м, що розташовані по [ADDRESS] . Фактично будинок, за вищевказаною адресою, являється двоповерховим та двоквартирним будинком. Житлові квартири та кімнати в будинку ізольовані та мають окремий вхід. Фактично за однією адресою знаходяться дві квартири, які мають окремих власників, частка у праві власності яких визначена. Оскільки нерухоме майно не поділено між сторонами в натурі, це утруднює оплату комунальних послуг, виділення земельних ділянок тощо, а в майбутньому унеможливлює відчуження майна, оформлення права власності тощо. Оскільки позивачі та відповідачі не можуть знайти домовленості у користуванні будинком, позивачі змушені звернутися до суду з вимогою про поділ майна, так як будинок і досі зареєстровано за сторонами, а перереєстрація права власності можлива лише на підставі нотаріально посвідченого договору поділу майна, договору дарування тощо або на підставі рішення суду. Добровільно укласти договір поділу майна відповідачі відмовляються. Часткове набуття права власності позивачами, а також певні обставини та правові відносини, що виникли між сторонами, які зазначені в позові встановлені в рішенні Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 23.09.2008 по справі № 2-1321/2008 за позовом [PERSON] , [PERSON] до Грищинецької сільської ради про визнання права власності на самочинно збудовані будівлі, яким позов задоволено. Враховуючи викладені обставини, позивачі просять суд ухвалити рішення, яким поділити нерухоме майно між сторонами, а саме: будинок [ADDRESS] виділивши: [PERSON] та [PERSON] в рівних частках 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , яка складається на поверсі 1: 2-І коридор (5.1), 2-1 коридор (2.1), 2-2 житлова кімната (13.6), 2-4 комора (1.9), 2-5 комора (1.3), 2-6 коридор (10.3), 2-7 кухня (22.4); на поверху 2: 2-8 коридор (5.9), 2-9 житлова кімната (9.1), 2-10 житлова кімната (11.5), 2-11 комора - припинивши їх право власності у спільній сумісній власності на будинок [ADDRESS] ; [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , яка складається на поверху 1: 1-1 коридор (2.1), 2-2 коридор (10.3), 1-3 комора (1.3), 1-4 комора (1.9), 1-5 кухня (6.5), 1-6 житлова кімната (14.0); на поверху 2: 1-7 коридор (5.8), 1-8 ванна (2.9), 2-9 житлова кімната (11.6), 2-10 житлова кімната (9.1) - припинивши їх право власності у спільній сумісній власності на будинок [ADDRESS] . Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 27.12.2022 провадження по справі відкрито; розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.50). Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 23.02.2023 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.65). Позивачі у судове засідання не з`явилися, свої інтереси доручили представляти адвокату Васяновичу В.В. Представник позивачів - адвокат Васянович В.В. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяви про розгляд справи без його участі та участі позивачів, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити (а.с.54, 59). Відповідачі в судове засідання не з`явилися, подали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, заявлені позовні вимоги визнали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити (а.с.60, 61, 62, 63). Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, так як сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, судом встановлено наступне. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок № [NUMBER] від 19.09.1996, [PERSON] та [PERSON] є власниками 1/2 частини житлового будинку в [ADDRESS] (а.с.13). Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок садибного типу по [ADDRESS] , реєстровий номер 26/7022, вбачається, що власниками 1/2 частини вказаного будинку є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Власниками іншої 1/2 частини є [PERSON] та [PERSON] (а.с.15-23). З рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 23.09.2008 по справі № 2-1321/2008 вбачається, що позов [PERSON] , [PERSON] до Грищинецької сільської ради про визнання права власності на самочинно збудовані будівлі задоволено. Визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на самовільно збудовані прибудову до будинку (а) розміром 4,51х6,20 м., веранду (а-1) розміром 2,40х2,48 м., літню кухню (д) розміром 4,09х3,06 м., сарай (3) розміром 8,22х5,00 м, що розташовані по [ADDRESS] (а.с.25-26). На підставі вказаного рішення внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.11.2008 № 20908764 (а.с.24). В матеріалах справи міститься державний Акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 783397 від 11.01.2010 з якого вбачається, що земельна ділянка площею 0,0504 га, кадастровий номер 7122082000:02:001:0510, що розташована в с. Грищенці Канівського району Черкаської області, належить [PERSON] (а.с.27). Відповідно до довідки Грищенецького старостинського округу виконавчого комітету Бобрицької сільської ради від 06.10.2022 № 371 вбачається, що власником 1/2 частини будинку, який знаходиться по [ADDRESS] є [PERSON] згідно свідоцтва № [NUMBER] про право особистої власності на житловий будинок від 19.09.1996, виданого Грищинецькою сільською радою (погосподарська книга 2021-2025 № 0215-1). Власником іншої половини будинку, який знаходиться в [ADDRESS] є [PERSON] (погосподарська книга 2021-2025 №0214-1) (а.с.31). У статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За приписами статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В судовому засіданні з`ясовано, що сторони безперешкодно володіють і користуються об`єктом, що є їх спільною частковою власністю. Позивачі, реалізувавши своє право власника шляхом його державної реєстрації, заявили позов про поділ нерухомого майна, а також припинення у сторін права спільної часткової власності на нерухомість. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц (провадження № 61-21409св18) зроблено висновок, що «системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася». Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 712/9240/16-ц (провадження № 61-13395св19). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 171/228/15-ц (провадження № 61-5812св19) зазначено, що «визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна». Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 569/4074/14-ц (провадження № 61-14487св19), в якій також вказано, що «апеляційний суд помилково скасував рішення міського суду, безпідставно вказуючи на те, що визначений судом варіант поділу спірного майна порушує права відповідача на користування земельною ділянкою, яка у нього знаходиться в оренді не звернувши уваги на те, що визначальним у цих правовідносинах є не порядок користування майном чи знаходження в оренді інших земельних ділянок, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 445/442/16-ц (провадження № 61-13434св19) зроблено висновок, що «у справі, що переглядається, суди […] не врахували, що допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкту нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу». Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 (далі - Інструкція). Пунктами 1.2, 2.4, 3.10, 3.11 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18 червня 2007 року, передбачено, що поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2), який готує суб`єкт господарювання. Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами. За наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об`єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону. Самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна до розрахунку не включаються. Вказане підтверджене висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 04.12.2013 по справі №6-130цс13, в якому вказано: «Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією № 55. Поділ будинку можливий, коли кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з ізольованими жилими та підсобними приміщеннями з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, або якщо наявна технічна можливість переобладнати будинок в ізольовані квартири як самостійного об`єкта цивільних відносин. Посилаючись на технічну можливість виділу частин домоволодіння, позивачі повинні у передбачений законом спосіб довести таку можливість, а саме шляхом надання суду відповідного висновку експерта, який здійснений на їх замовлення, або подання клопотання про призначення такої експертизи судом. Фактичні дані про проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна при його поділі або виділі частки в натурі, відсутності самочинно збудованих, реконструйованих, перепланованих об`єктів в складі спільного майна, висновки щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна чи виділу в натурі частки з об`єкту нерухомого майна на момент розгляду позивачами не подавались. Клопотання про проведення будівельно-технічної експертизи поділу (виділення частки в натурі) не заявлялись. Крім того, згідно з положеннями ч. 1 та ч. 3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. В тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Водночас, позивачі, звертаючись до суду з вказаним позовом, не надали доказів того, що 1/2 частина будинку по [ADDRESS] належить саме відповідачам. Тобто, що майно зареєстроване за відповідачами та що вони зверталися до відповідачів з пропозицією укласти договір про поділ житлового будинку в натурі та відповідачі їм перешкоджали в реалізації цього права. Крім того, суд звертає увагу на те, відповідачі визнали позов, тобто спору між сторонами не вбачається. Проте, оскільки у суду відсутні докази, що 1/2 частина будинку належить саме відповідачам, суд не приймає визнання позову відповідачами, оскільки суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачами, не дослідивши при цьому обставини справи. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19. Разом з тим, як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, позивачами жодним чином не доведено наявності технічної можливості поділу об`єктів нерухомого майна, частку з яких вони просять виділити у натурі у заявлених позовних вимогах. При чому докази, які містяться у даній справі, у своїй сукупності не дають змоги дійти висновку про наявність обставин справи, які стверджуються позивачами та входять до предмета доказування. Фактично суд, який у даному спорі позбавлений можливості збирати докази, врахувавши принципи цивільного судочинства, повинен вирішити спір на основі заявлених вимог позивача та на підставі доказів, поданих учасниками справи. Вирішуючи питання про виділення в натурі частки житлового будинку, суд приходить до переконання, що позивачами не доведено належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами можливість виділення в натурі належної їм частки з об`єктів нерухомого майна. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин першої, другої статті 76, частини першої статті 95 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За таких обставин, беручи до уваги що позивачами не подано висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна чи виділу в натурі частки з об`єкту нерухомого майна, а також не заявлено клопотання про проведення експертизи, суд позбавлений можливості перевірити належними та допустимими доказами технічну можливість виділення в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна частини домоволодіння та припинення спільної власності на нерухоме майно, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивачів.

Outcome: dismissed