Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-16 00:00:00

І. Виклад позиції заявника та заінтересованої особи. 1. 09 лютого 2023 року [PERSON] (далі - заявник) звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт народження дитини на тимчасово окупованій території України, мати [PERSON] , [INFO] , громадянка України, батько [PERSON] , [INFO] , громадянин України. 2. Заява обґрунтована тим, що заявниця є матір`ю [PERSON] , яка народилася [INFO] в місті Херсон, але отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану виявилося неможливим, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято органом реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження. Заявниця зазначає, що зазначене місце народження є тимчасово окупованою територією України , визначеною Верховною Радою України Законом України від 15.04.2014 року № 1207-VІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Встановлення факту народження необхідно для отримання свідоцтва про народження та подальшого оформлення закордонного паспорту на дитину. За вказаних обставин заявник звернулася з заявою до суду. 3. Заінтересована особа визнав себе батьком дитини [PERSON] , яка народилася [INFO] у [PERSON] та просив внести відомості про батька до актового запису про народження, вказати «прізвище» дитини [PERSON] . ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 4. Заявниця у судове засідання не з`явилася, але від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. (а.с. 30, 31) 5. Заінтересована особа у судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява про визнання батьківства відносно дитини [PERSON] , яка народилася [INFO] у [PERSON] . (а.с. 35) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 6. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2023 року, цивільну справу № 496/946/23, передано судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. 7. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 15.02.2023 року було відкрито окреме провадження у цивільній справі та призначено судове засідання. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 8. Судом встановлено, що о 19 год. 44 хвилини 31 серпня 2022 року у [PERSON] , на 36-37 тижні вагітності, народилася дитина донька, що підтверджується копією медичного свідоцтва про народження № 440, виданого 08 грудня 2022 року Комунальним некомерційним підприємством «Херсонський міський перинатальний центр». (а.с. 19) 9. З досліджених судом фото світлин вбачається, що [PERSON] , з теплотою ставиться до дитини жіночої статті, яка зображена на спільному фото (а.с. 24) V. Оцінка Суду. 10. За змістом ч. 1 ст. 293 ЦПК України (далі ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. 11. Відповідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження встановлюються факти, що мають юридичне значення. 12. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 13. Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. 14. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. 15. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території (ст. 1, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). 16. Відповідно до п. 1 Розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, дію яких відновлено наказом Міністерства юстиції України № 5594/5 від 13 грудня 2022 року, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. 17. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. 18. Пунктом 2 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, дію яких відновлено наказом Міністерства юстиції України № 5594/5 від 13 грудня 2022 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: а) медичний висновок\~про народження,\~сформований в\~Реєстрі медичних\~висновків електронної\~системи охорони\~здоров`я відповідно до Порядку формування та видачі медичних висновків про народження в Реєстрі-медичних висновків електронної системи охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18 вересня 2020 року № 2136, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30 вересня 2020 року за № 953/35236; б) медичне свідоцтво\~про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; в) медична довідка\~про перебування\~дитини під\~наглядом лікувального\~закладу (форма\~№ 103-1/о),\~форма якої\~затверджена наказом\~Міністерства охорони\~здоров`я України\~від 08\~серпня 2006\~року №\~545,\~зареєстрованим у\~Міністерстві юстиції\~України 25\~жовтня 2006\~року за\~№ 1150/13024; г) лікарське свідоцтво\~про перинатальну\~смерть (форма\~№ 106-2/о),\~форма якого\~затверджена наказом\~Міністерства охорони\~здоров`я України\~від 08\~серпня 2006\~року №\~545,\~зареєстрованим у\~Міністерстві юстиції\~України 25\~жовтня 2006\~року за\~№ 1150/13024; ґ) медичний документ,\~виданий компетентним\~суб`єктом іншої\~держави,\~що підтверджує\~факт народження,\~належним чином\~легалізований,\~якщо інше\~не передбачено\~міжнародними договорами\~України,\~згода на\~обов`язковість яких\~надана Верховною\~Радою України. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження такою жінкою. 19. Відповідно до ст. 7 ч. 1 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. 20. Відповідно до вимог ч. 4, 7 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження дитини, а в разі їх відсутності рішення суду. 21. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. 22. Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про\~встановлення факту\~народження або\~смерті особи\~на території,\~на якій\~введено воєнний\~чи надзвичайний\~стан,\~або на\~тимчасово окупованій\~території України,\~визначеній такою\~відповідно до\~законодавства,\~розглядаються невідкладно\~з дня\~надходження відповідної\~заяви до\~суду. У рішенні\~про встановлення\~факту народження\~особи на\~території,\~на якій\~введено воєнний\~чи надзвичайний\~стан,\~або на\~тимчасово окупованій\~території України,\~визначеній такою\~відповідно до\~законодавства,\~мають бути\~зазначені встановлені\~судом дані\~про дату\~і місце\~народження особи,\~про її\~батьків. Ухвалене судом\~рішення у\~справах про\~встановлення факту\~народження або\~смерті особи\~на території,\~на якій\~введено воєнний\~чи надзвичайний\~стан,\~або на\~тимчасово окупованій\~території України,\~визначеній такою\~відповідно до\~законодавства,\~підлягає негайному\~виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. 23. Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів. 24. Зокрема, належними відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 25. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 26. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 27. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. 28. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. 29. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. 30. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст. 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у їх сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. 31. Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку ст. 317 ЦПК України. 32. Виходячи із вищевикладеного, взявши до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку, що надане в якості доказу медичне свідоцтво про народження, хоча і не є документом встановленої форми, водночас вважається доказом, який достовірно свідчить про народження особи у певний час і за певних обставин, а саме у м. Херсон Херсонської області, Україна, оскільки судом не встановлено іншого. 33. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту народження [PERSON] , дитини жіночої статті, яка народилася [INFO] у м. Херсон Херсонської області, Україна. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє провести державну реєстрацію народження дитини та отримати свідоцтво про народження дитини - громадянина України 34. Статтями 133, 135 Сімейного кодексу України визначено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік батьком дитини. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. 35. Доказів перебуває заявниці у шлюбі не надано, тому запис про батька дитини під час державної реєстрації народження дитини необхідно здійснювати за ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, але з огляду на те, що заінтересованою особою [PERSON] до суду було надано заяву про визнання себе батьком [PERSON] в якій він просив внести відомості до актового запису про народження дитини згідно ст. 126 СК України, де в графі «батько дитини» вказати « [PERSON] , [INFO] , українець, реєстрація місця проживання за адресою: [ADDRESS] », а в графі «прізвище дитини» - « [PERSON] », суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, мати [PERSON] , батько [PERSON] та заява [PERSON] про внесення до актового запису відомостей про батька за ч. 1 ст. 126 СК України, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» новонароджена дитина є громадянином України як особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України. 36. Зважаючи на викладене, суд приходить до переконання, що заява [PERSON] , про встановлення факту народження дитини [PERSON] , народженої [INFO] на тимчасово окупованій території України, в саме у м. Херсон, мати [PERSON] , [INFO] , громадянка України та батько [PERSON] , [INFO] , громадянин України, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved