Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

У вересні 2022 року ТОВ «ФК «Омега Фінанс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.03.2018 між ПАТ «Юнекс Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №0.013.13.0318.ФО_К, відповідно до умов якого [PERSON] надано кредит в сумі 29999,00 грн. терміном користування до 12.03.2021 зі сплатою щомісячно процентів за користування кредитом у розмірі фіксованої ставки 0,01% річних та комісію за обслуговування кредиту 2,99% від суми кредиту. Відповідач отримавши кредит належним чином своїх обов`язків за договором не виконувала, використавши кредитні кошти, не здійснювала погашення боргу, сплату процентів та інших обумовлених договором платежів, в результаті чого станом на 31.03.2021 утворилася заборгованість в розмірі 50053,06 грн., з яких: 21580,61 грн. - заборгованість по тілу кредиту (прострочений згідно Графіку платежів), 4,66 грн. - прострочені відсотки за кредитом, 23321,22 грн. - прострочена комісія за обслуговування кредиту, 5146,57 грн. - штрафи, пені. 31.03.2021 між Акціонерним товариством «Юнекс Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фінанс» був укладений договір факторингу №31/03-2021, відповідно до якого Акціонерне товариство «Юнекс Банк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фінанс» право грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором. 30.04.2021 та 03.08.2022 ТОВ «ФК «Омега Фінанс» направило на адресу позичальника [PERSON] лист про відступлення права вимоги та надано строк на погашення заборгованості. Вимоги позивача щодо повернення заборгованості не були виконані відповідачкою, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача вказаної вище заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Рябов Д.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в позові відмовити. Відзив на позовну заяву мотивований тим, що у матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості. При пред`явлені позову позивачем частково було пропущено строки позовної давності. Із положень ст. 256, 257, 258 ЦК України слідує, що позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту підлягають задоволенню в межах трирічного строку позовної давності, а по штрафних санкціях - в межах одного року. Також відповідачка не визнає заборгованість за комісією у повному обсязі у зв`язку із недоведеністю правомірності її нарахування. Крім того, відповідачка просить зменшити витрати на професійну допомогу до 1200 грн. у зв`язку із їх неспівмірністю. Заслухавши пояснення представника відповідача [PERSON] - адвоката Рябова Д.С., дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 12.03.2018 між ПАТ «Юнекс Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №0.013.13.0318.ФО_К, за умовами якого банк надає позичальнику кредит із цільовим призначенням - на споживчі потреби у сумі 29 999 грн із терміном користування до 12.03.2021, а позичальник зобов`язується повернути отримані кредитні кошти, сплатити комісії, нараховані проценти за користування кредитом та інші платежі в порядку, в строки та на умовах, передбачених цим договором (а.с. 13-19). Згідно п. 1.5 договору за користування кредитом позивальник сплачує: проценти за користування кредитом - щомісячно, із розрахунку фіксованої процентної ставки 0,01% річних; комісію за обслуговування кредиту - щомісячно, в розмірі 2,99% від суми кредиту, яка включається до складу ануїтетних платежів. Надання кредиту здійснюється шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] (п. 2.1 договору). Пунктом 2.3 договору визначено, що погашення кредиту, комісії за обслуговування кредиту та нарахованих процентів здійснюється позивальником щомісячно в період з 01 до 10 (включно) число кожного місяця протягом строку дії цього договору, починаючи з місяця, наступного за місяцем підписання цього договору в сумі 1730,97 грн. За порушення строків повернення кредиту та/або комісій за обслуговування та/або процентів та/або комісії позичальник сплачує банку додатково до встановленої за кредитом процентної ставки пеню з розрахунку подвійної облікової ставки від суми зазначеної простроченої заборгованості (суми кредиту та/або комісії за обслуговування та/або процентів або комісії), розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості. Сума пені не може бути більшою за 15% суми простроченого платежу (п. 4.1. договору). Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) нарахована за порушення зобов`язань позичальника на підставі цього договору, не може перевищувати 50% суми кредиту, вказаної в п.1.1. цього договору, і не може бути збільшена за домовленістю сторін (п. 4.2. договору). За невиконання або неналежне виконання зобов`язань сторін за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (п. 4.3. договору). Із узгодженого сторонами договору Графіку погашення кредиту, нарахованих процентів і інших платежів та обчислення орієнтовної загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за Кредитним договором від 12.03.2018, вбачається що загальна сума, яка підлягала сплаті за період з 01.04.2018 по 11.03.2021, становить 62 294,54 грн., з якої сума кредиту - 29999 грн., проценти за користування кредитом - 4,62 грн., комісія за обслуговування кредиту - 32290,92 грн. (а.с. 18-19). Факт отримання та користування кредитними коштами [PERSON] за договором №0.013.13.0318.ФО_К від 12.03.2018 підтверджується випискою АТ «Юнекс Банк» по особовому рахунку позичальника за період з 12.03.2018 по 31.03.2021 та не заперечується відповідачкою (а.с. 28-61). 28.03.2021 на електронному майданчику (електронна торгова система) ТОВ «Смарттендер» відбувся електронний аукціон з продажу АТ «ЮНЕКС БАНК» лоту №1, до складу якого входили права вимоги за кредитними договорами фізичних осіб. Переможцем електронного аукціону є ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС», що підтверджується протоколом електронного аукціону №UA-PS-2021-03-19-000106-1 від 28.03.2019 (а.с. 78). 31.03.2021 між АТ «ЮНЕКС БАНК» (клієнт) та ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» (фактор) укладено Договір факторингу №31/03-2021, відповідно до п. 2.1 якого в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі фактор зобов`язується за плату передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення права вимоги. Права вимоги вважаються відступленими фактору в день підписання акту прийому-передачі прав вимоги за умови отримання клієнтом суми фінансування. Після передачі прав вимоги до фактора, останній стає кредитором по відношенню до боржників та набуває відповідного права вимоги у розмірі, зазначеному в Реєстрі Прав Вимог (а.с. 70-73). Платіжним доручення №63 від 31.03.2021 ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» перерахувало АТ «ЮНЕКС БАНК» 4 850 000 грн. оплати згідно Договору факторингу №31/03-2021 від 31.03.2021 (а.с. 79). Цієї ж дати, 31.03.2021 АТ «ЮНЕКС БАНК» та ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» підписали акт-прийому передачі Прав Вимоги до Договору факторингу №31/03-2021 від 31.03.2021 (а.с. 74). Факт набуття прав вимоги ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» до [PERSON] підтверджується Реєстром прав вимоги, що є Додатком №1 до Договору факторингу №31/03-2021, відповідно до якого станом на 31.03.2021 сума заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» становила 50053,06 грн., з яких: основний борг (прострочений) - 21580,06 грн., проценти прострочені - 4,66 грн., комісія прострочена - 23321,22 грн., штрафи (пені) - 5146,57 грн. (а.с. 76). 30.04.2021 ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» направлено на адресу [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги і надано строк для погашення суми заборгованості за кредитним договором №0.013.13.0318.ФО_К від 12.03.2018 в сумі 50053,06 грн. (а.с. 62-64). 20.05.2021 поштове відправлення №05 003 848 985 08, яким [PERSON] надіслано повідомлення про відступлення права вимоги, повернуто відправнику із відміткою на конверті «повернуто» та зазначенням причини повернення: «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 65). Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст. 526, 527, 530 ЦК України). Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Забезпечення виконання зобов`язання у вигляді неустойки (штрафу, пені) регулюється ст.ст. 549-552 ЦК України. Частиною 1 статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із статтями 513, 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 статті 1078 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України). Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Звертаючись до суду, ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» надало належні, достатні та допустимі докази, зокрема, кредитний договір, оформлений та підписаний його сторонами в установленому законом порядку, первинні бухгалтерські документи про зарахування на рахунок позичальника визначених договором кредитних коштів (виписка по особовому рахунку), договір відступлення прав вимоги (факторингу) за спірним кредитним договором новому кредитору «ФК «ОМЕГА ФІНАНС». Кредитний договір та договір факторингу є дійсними, у судовому порядку не оскаржувались. Додатком № 1 до кредитного договору є графік погашення кредиту в якому зазначено, що першу оплату по кредиту відповідачка мала здійснити із 01.04.2018 по 10.04.2018, а останню із 01.03.2021 по 11.03.2021, відповідно до встановленого графіку платежів. У постанові від 28.03.2018 по справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, що у судових спорах, які виникають із кредитних правовідносин, позовна давність обраховується за кожним платежем окремо, яка вираховується згідно із графіком погашення заборгованості, який був визначений у кредитному договорі: «Позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки становлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 cт. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із них платежів». Тобто Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 по справі № 444/9519/12 визначила, що позовна давність має обраховуватись за кожним платежем окремо. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені). Із положень ст. ст. 256, 257, 258 ЦК України слідує, що позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту підлягають задоволенню в межах трирічного строку позовної давності, а по штрафних санкціях - в межах одного року. Кредитний договір №0.013.13.0318.ФО_К між АТ «Юнекс Банк» та [PERSON] було укладено 12.03.2018. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом 06.09.2022, тому тіло кредиту може бути стягнуто лише із 06.09.2019 по 11.03.2021. По платежам, які мали відбутись по 06.09.2019 позивачем було пропущено строк позовної давності. Із виписки з банківського рахунку слідує, що відповідачка здійснювала частково проплати відповідно до вказаного кредитного договору. На підставі викладеного, із відповідачки підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту лише за період із 06.09.2019 по 11.03.2021 року включно, це платежі під №19 - 37 на загальну суму 15824,25 грн. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача також 4,66 грн. прострочених відсотків за кредитом, які є доведеними і крім того, відповідачем взагалі не заперечувалися вимоги щодо стягнення відсотків. 30.04.2021 ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» було направлено на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги та надано строк для погашення суми заборгованості у розмірі 50053,06 грн. (як вказано у позові, в тому числі штрафи, пені в сумі 5146,57 грн.), однак поштове відправлення №05 003 848 985 08, було повернуто ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» 20.05.2021 із відміткою на конверті «повернуто за закінченням терміну зберігання» (а.с. 62-69). Суму заборгованості, яку позивач вимагав достроково повернути в сумі 50053,06 грн., дорівнює сумі заявлених позовних вимог. Як зазначено вище, для стягнення штрафних санкцій встановлений спеціальний строк позовної давності, який становить один рік (ст. 258 ЦК України). Із змісту позовної заяви слідує, що позивач просить стягнути із відповідачки 5146,57 грн. штрафних санкцій, які позивач просив стягнути у вимозі про дострокове повернення кредиту, яка була виставлена відповідачці 30.04.2021. Оскільки станом на 30.04.2021 позивач вимагав від відповідачки сплатити 5146,57 грн. штрафних санкцій, строк позовної давності по штрафних санкціях має відраховуватись від цієї дати. Від 30.04.2021, із дати пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, до 06.09.2022, до дати звернення до суду, минуло більше року, тобто позивачем було пропущено річний строк позовної давності на пред`явлення позову в частині стягнення штрафних санкцій, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Позивач також просить стягнути із відповідачки 23321,22 грн. простроченої комісії за обслуговування кредиту. Частиною 4 статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно до п. 1.5.3 кредитного договору №0.013.13.0318.ФО_К від 12.03.2018 за користування кредитом позичальник сплачує комісію за обслуговування кредиту щомісячно, в розмірі 2.99 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього Договору, яка включається до складу щомісячних ануїтентних платежів. Відповідно до позовної заяви станом на 31.03.2021 сума заборгованості відповідача зі сплати комісії за обслуговування кредиту складає 23321,22 грн. (прострочена комісія по обслуговуванню кредиту). Банк, встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не зазначив, за які саме послуги сплачується комісія. Відповідно до п. 3.4.1 договору, позичальник має право одержувати від банку інформацію про заборгованість за кредитом, комісії за обслуговування, процентами та іншими платежами за цим договором. Відповідно до п. 3.4.5 договору не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватися позичальнику за законом. Перелік послуг з обслуговування кредиту, за які справляється плата у вигляді комісії за обслуговування комісії, договір не містить, при цьому, щомісячна плата за обслуговування міститься у пункті 1.5.3 кредитного договору та у графіку щомісячних платежів. Відповідно до положень частин першої-другої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів"(у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Враховуючи наведене, оскільки відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги, перелік яких відсутній у Договорі, а отримання інформації щодо кредиту безоплатно відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування", вказаний пункт кредитного договору є несправедливим. Вказане відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19. Положеннями п. 17 ч. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі №6-2071цс16. Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №708/195/19. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по комісії за обслуговування кредиту у розмірі 23321,22 грн. необхідно відмовити. Отже, суд вважає, що слід стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фінанс» заборгованість за кредитом станом на 31.03.2021 в загальному розмірі 15828,91 грн., з яких: 15 824,25 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 4,66 грн. - прострочені відсотки за кредитом. У задоволенні решти суми позовних вимог - відмовити. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2481,00 грн., оскільки позовні вимоги задоволено частково на 31,62%, тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 784,49 грн. пропорційно розміру задоволених вимог. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Документально підтвердженими витрати позивача на правову допомогу адвоката Кумко О.Д. є договір про надання правової допомоги від 05.04.2021, ордер серії АІ №1260412, акт наданих послуг, платіжне доручення №114 від 30.08.2022 (а.с. 80-86). Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на 31,62%, тому слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 2086,92 грн. пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial