Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом. На підставу своїх вимог посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] . За життя вона склала заповіт яким заповідала позивачці Державний акт на право приватної власності на землю сер І-ЧР №003228, площею 3,57 га. Маючи намір прийняти спадщину позивач в кінці вересня 2005 року звернулась до Тальнівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв`язку з тим, що спадкова справа після смерті [PERSON] вже заведена в Тальнівській державній нотаріальній конторі і 16.08.2005 р. за заявою сестри спадкодавця [PERSON] на майно померлої [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за законом на майновий пай та на земельну ділянку на яку позивач просила видати свідоцтво про право на спадщину. Крім того, їй було відмовлено у видачі свідоцтва ще й з тих мотивів, що вона пропустила 6-місячний строк для прийняття спадщини. Позивач вважає, що відповідачці було незаконно видано свідоцтво на спадщину оскільки нотаріус не повідомив та не встановив коло спадкоємців, а також не здійснив виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або виклику у пресі, у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. У зв`язку зі смертю позивача [PERSON] ухвалою суду від 23.09.2020 р. замінено позивача [PERSON] на її спадкоємця [PERSON] . В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали повністю. Відповідач до судового засідання подала відзив на позовну заяву в якому просила суд відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що позивачці [PERSON] спадкодавець [PERSON] заповідала державний акт на право власності на землю сер 1-ЧР №003228, а в оспорюваному свідоцтві про право на спадщину за законом від 16.08.2005 р. №234 зазначений інший Державний акт сер ЯА №714314. Тому у зв`язку з тим, що в заповіті зазначений саме державний акт та у зв`язку з тим, що позивач пропустила строк позовної давності, просить суд відмовити в задоволенні позову, а справу розглядати без її участі. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази надані по справі, вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона знає [PERSON] який є її однокласником. [PERSON] проживала одна, нікого в неї не було, ніхто її не доглядав. Відповідачку [PERSON] вона не знає, такої в селі не було. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає в с. Павлівка Перша, де проживала [PERSON] , яка проживала одна, ніхто її не доглядав. [PERSON] вона не знає, не чула і не бачила. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона знає [PERSON] з дитинства. [PERSON] проживала одна, ніхто її не доглядав. Відповідачку [PERSON] вона не знає. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про смерть [PERSON] померла [INFO] . Згідно із заповітом від 23.01.2003 р. [PERSON] на випадок своєї смерті заповідала [PERSON] Державний акт на право приватної власності на землю серії 1-ЧР №003228, виданий Тальнівською районною державною адміністрацією 31.07.2002 р. Даний заповіт посвідчений Павлівською сільською радою Тальнівського району Черкаської області, не змінений та не відмінений. Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.11.2018 р. державний нотаріус Тальнівської державної нотаріальної контори Космін О.В. відмовив представнику [PERSON] [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] померлої [INFO] на ім`я [PERSON] . Дана постанова мотивована тим, що на майно померлої видані свідоцтва про право на спадщину за законом 16.08.2005 р. за №2363, 2364 на майновий пай та на земельну ділянку, яку [PERSON] просить видати свідоцтво про право на спадщину. Даючи правову оцінку заповіту, представленому [PERSON] державний нотаріус вважає, що вказана [PERSON] земельна ділянка їй не заповідана, так як в заповіті вказано «заповідаю державний акт на землю». Вказана постанова нотаріуса не була оскаржена [PERSON] у встановленому законом порядку. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1222 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Ст. 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Згідно п. 212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи. 16 серпня 2005 року державним нотаріусом Тальнівської державної нотаріальної контори Косміним О.В. було видано свідоцтво про право на спадщину, в кому зазначено, що спадкоємицею всього майна [PERSON] , яка померла [INFO] є її сестра [PERSON] . Спадщина складається: земельної ділянки, розташованої на території Павлівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області розміром 35700 кв.м., що належала померлій на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку сер ЯР №312985, видано Тальнівською районною державною адміністрацією 16.05.2002 р. Згідно із свідоцтвом про право на спадщину від 16.08.2005 р. спадкоємицею всього майна [PERSON] , яка померла [INFO] є її сестра [PERSON] . Спадщина складається з майнового паю члена колективного с/г підприємства «Серп і Молот» с. Павлівка Перша Тальнівського району Черкаської області . Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину, визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відповідно д остатті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. [PERSON] в якості підстави для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину посилається на те, що [PERSON] не мала права на спадкування, оскільки не проживала з спадкодавцем, не доглядала її, а також на те, що нотаріус не повідомив\~та \~не встановив\~ коло\~спадкоємців,\~а також\~ не\~здійснив виклик\~ спадкоємців\~шляхом публічного\~оголошення або\~виклику у\~пресі,\~тому вважає, що нотаріус незаконно видав вищевказані свідоцтва про право на спадщину лише одному спадкоємцю\~ [PERSON] . Відповідно п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. П. 1.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вказує, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Згідно з п. 4.14 вказаного Порядку, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Під час розгляду справи було встановлено, що державний нотаріус видав свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] на підставі заяви останньої на доданих до неї документів. Крім того, суд ураховує, що особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, яке за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 року № 916/780/18 свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Таким чином, суд встановив, що оспорені свідоцтва про право на спадщину видані [PERSON] , станом на час розгляду цієї справи у суді не порушують прав позивача, оскільки в заповіті спадкодавець [PERSON] заповідала [PERSON] не саму земельну ділянку, а лише державний акт на право власності на земельну ділянку. Крім того, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняла, так як виходячи зі змісту ч. 1ст. 1272 ЦК України, не подання заяви на прийняття спадщини позивачем, слід вважати фактичним неприйняттям спадщини, а тому суд дійшов висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними. Крім того, суд вважає обґрунтованим посилання відповідача на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки [PERSON] було відомо про факт існування заповіту, яким їй було заповідано державний акт на земельну ділянку, отже цей строк закінчився 16.08.2008 р. За таких обставин, враховуючи, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що видачею оспорюваних свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] були порушені її права та враховуючи пропуск позивачем строку позовної давності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, залишивши понесені судові витрати за позивачем відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed