Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

У січні 2023 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» про стягнення страхового відшкодування, згідно з якою позивач просить суд: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс групп» на користь [PERSON] 29 030,27 грн. в якості страхового відшкодування, 3111,78 грн. в якості штрафних санкцій за невчасно виконане зобов`язання та суму сплаченого судового збору. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07.11.2021 року сталася ДТП за участю автомобіля VW Transporter нз [NUMBER] під керуванням [PERSON] та мотоцикла нз [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП потерпілий отримав травми середнього ступеня тяжкості, а мотоцикл було пошкоджено. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля VW Transporter нз [NUMBER] була забезпечена Полісом страхування № АР/1936315 відповідача. Відповідно до ухвали Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12.05.2022 року у справі № 285/938/22, кримінальне провадження щодо [PERSON] , передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито у зв`язку із примиренням сторін. Позивачем вказано, що звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, щодо витрат на лікування та шкоду завдану майну. Пізніше, страховиком виплачено страхове відшкодування щодо витрат на лікування та 29.11.2022 року прийнято рішення про виплату 26 167,32 грн. за пошкоджений мотоцикл. Страхове відшкодування відповідачем було визначено на підставі Звіту № 2437 від 27.10.2022 року (матеріальний збиток) та Звіту № 2438 від 27.10.2022 року (вартість залишків). Відповідно до даних звітів: - 34 829,00 грн. ринкова вартість ТЗ до ДТП; - 37 303,64 грн. вартість відновлювального ремонту, - 6 061,68 грн. вартість залишків ТЗ; - 2600,00 грн. франшиза. Оскільки, ринкова вартість аналогічного ТЗ менша за вартість відновлювального ремонту, страховиком визначено ремонт даного ТЗ економічно необґрунтованим та на підставі ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон № 1961), визначено розмір страхового відшкодування: 34 829,00 - 6 061,68 - 2600,00 = 26 167,32 грн. Позовна заява мотивована тим, що звіти, виготовлені за замовленням відповідача містять численні порушення законодавства, а саме: 1) звіти № 2437 та № 2438 виготовлені суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] . Проте, акт огляду ТЗ складено іншою особою, спеціалістом відділу врегулювання (невідомої кваліфікації), що є прямим порушенням Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та п. 5.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів; 2) Крім того, акт огляду ТЗ не містить підпису власника майна, та показників одометра, отже перелік пошкоджень не було з ним погоджено, а тому незрозуміло за яких умов взагалі і де саме було складено працівником відповідача акт огляду ТЗ від 19.11.2021р.; 3) У п. 3.2. Звіту № 2437 визначено значення КФЗ на рівні 0,26 незрозуміло з яких підстав, адже ТЗ менше 5 років, перепробігу не визначено, слідів попереднього відновлювального ремонту не виявленого, жодних обставин, які відповідно до п. 7.38,7.39 Методики дають підстави для встановлення наявності КФЗ не зафіксовано; 4) В калькуляції Звіту багато розрахунків із позначкою «*», що означає, що цифри були відкоректовані «в ручну». Таким чином, позивач вважає, що дані докази, а саме звіти № 2437 та № 2438 є неналежними та недостовірними, оскільки містять численні порушення законодавства. Так, позивач вказує, що 27.09.2022 року відповідачу було подано додаткові документи до страхової справи, включаючи два звіти про оцінку майна, виготовлені незалежним експертом на замовлення винуватця ДТП. Відповідно до даних звітів: - 59 050,60 грн. ринкова вартість ТЗ до ДТП; - 57 797,59 грн. вартість відновлювального ремонту; - КФЗ-0; - 2600,00 грн. франшиза. Оскільки, вартість ремонту не перевищує ринкової вартості ТЗ, підстави для визнання ТЗ фізично знищеним відсутні. Відповідно, для визначення розміру страхового відшкодування потрібно керуватися не ст. 30 Закону № 1961, а ст. 29., відповідно до якої сума страхового відшкодування визначається як: 57 797,59 - КФЗ - 2600,00 (франшиза) = 55 197,59 грн. Проте, відповідач відмовився враховувати Звіти надані позивачем без жодних пояснень. Так, позивач вважає, що відповідач незаконно та необґрунтовано зменшив розмір страхового відшкодування на: 55 197,59 - 26 167,32 = 29 030,27 грн. Разом із тим, у позовній заяві вказано, що оскільки страховик не здійснив виплату страхового відшкодування в повному обсязі, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.2 ст. 625 ЦК України. Зобов`язання бути здійснено страховиком частково 02.11.2022 року. Позовна заява подається 09.01.2023 року. Інфляційні витрати стосовно доплати страхового відшкодування становить: 203,21 грн. Пеня стосовно доплати страхового відшкодування становить: 2 743,93 грн. 3% стосовно доплати страхового відшкодування становить: 164,64 грн. Загальний розмір штрафних санкцій на 09.01.2023 р. становить: 203,21 + 2743,93 + 164,64 =3111,78 грн., розрахунок, яких додано до позовної заяви. За вказаних обставин, позивач вважає, що позов підлягає задоволенню. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2023 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. 24.02.2023 року до суду надійшов відзиві відповідача у якому просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У відзиві, відповідачем вказано, що у зв`язку із тим, що страховик здійснив виплату страхового відшкодування, що підтверджується позивачем у позовній заяві у відповідача відсутні будь-які зобов`язання перед позивачем, оскільки зобов`язання були виконанні у повному обсязі та належним чином. Крім того, відповідачем вказано, що позивач помилково зазначив страховика Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у статусі відповідача, тому позовній вимоги щодо сплати різниці між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування повинен був направити виключно до особи, яка винна у пошкодженні транспортного засобу позивача. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», яку свого представника в судове засіданні не забезпечило, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відзиві зазначено, що в разі неявки у судове засіданні представника ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» розгляд справи проводити без їх участі. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Так, судом встановлено, що ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 травня 2022 року у справі №285/938/22 клопотання потерпілого задоволено, звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Кримінальне провадження №285/938/22 (12021060530000737) - закрито. Вказаною ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 травня 2022 року у справі №285/938/22 встановлено, що 07.11.2021 року о 15 год. 03 хвилин [PERSON] , керував технічно справним автомобілем «Volkswagen Transporter Т-5», реєстраційний номер [NUMBER] . Рухаючись вказаним транспортним засобом у денну пору доби на регульованому світлофором перехресті вулиць Житомирська - Лубчицька у м. Новоград-Волинський Житомирської області водій [PERSON] , в порушення вимог Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі ПДР), а саме: п.10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; та вимог п.16.13 - перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного, напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч; не врахував дорожньої обстановки, здійснюючи маневр розвороту не надав перевагу в русі мотоциклу марки «Lonсin LX250-15», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди потерпілому [PERSON] заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої променевої кістки, забою з осаднінням правого колінного суглоба, які належать до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я. Згідно положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, що вина [PERSON] у вчиненні ДТП 07.11.2021, а також обставини цієї ДТП не потребують доказування під час розгляду вказаної цивільної справи. Водночас, в результаті вказаної ДТП було пошкоджено мотоцикл LONCIN LX250-15 державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Згідно наявної в матеріалах справи копії полісу № АР/1936315 цивільно-правова відповідальність автомобіля марки Volkswagen Transporter, державний номерний знак [NUMBER] була застрахована у страховій компанією - ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»», який на момент ДТП чинним. Правовідносини, що склались між сторонами регулюються нормами спеціального закону - Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі за текстом - Закон). Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках: визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Відповідно до п. 34.2. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Так, з матеріалів справи вбачається, що для визначення ринкової вартості транспортного засобу LONCAN LX 250, д.н.з. [NUMBER] , було замовлено проведення відповідних оцінювань в ФОП [PERSON] , відповідно до Звіту № 2437 від 27.10.2022 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу LONCAN LX 250, д.н.з. [NUMBER] , ринкова вартість вказаного транспортного засобу до пошкодження - 34 829,00 грн., вартість відновлювального ремонту КТЗ (матеріального збитку) - 37 303,64 грн.. Отже, вартість матеріального збитку завданого транспортному засобу перевищила ринкову вартість транспортного засобу LONCAN LX 250, д.н.з. [NUMBER] . Згідно із п. 30.1 ст. 30 Закону, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, транспортний засіб LONCAN LX 250, д.н.з. [NUMBER] , відповідно до положень ст. 30 Закону вважається фізично знищеним, та виплата страхового відшкодування необхідно проводити за вимогами ст. 30 Закону. Так, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. (п.30.2 ст. 30 Закону). Згідно Звіту № 2438 від 27.10.2022, ринкова вартість транспортного засобу після ДТП (вартість залишків) склала 6 061,68 грн. Сторонами не заперечувалось, що розрахунок страхового відшкодування здійснювався за формулою: 34 829,00 грн. (ринкова вартість до ДТП) - 6 061,68 грн. (ринкова вартість після ДТП) - 2 600,00 грн. (франшиза) = 26 167,32 грн. Сума страхового відшкодування у розмірі 26 167,32 грн. була виплачена на користь позивача, що підтверджується останнім у позовній заяві. Відповідно до правового висновку ВС/КПС від 21.02.2021 у справі № 760/19377/15: якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмірі страхового відшкодування страховик узгоджується особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому розмірі страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України» Крім того, у відповідача відсутній обов`язок приймати до уваги надані позивачем звіти оскільки законом визначений вичерпний перелік випадків, коли потерпілий має право самостійно обирати експерта для визначення розміру збитку. Так, згідно п. 34.3. ст. 34 Закону якщо представник страховика (у випадках, статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). З матеріалів справи вбачається, що відповідачем у передбачений Законом строк було організовано огляд транспортного засобу, про що складено відповідний акт огляду та здійснено страхове відшкодування. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У зв`язку із тим, що страховик (відповідач) здійснив виплату страхового відшкодування (підтверджується позивачем у позовній заяві) у відповідача відсутні будь-які зобов`язання перед позивачем, оскільки зобов`язання були виконані у повному обсязі та належним чином. Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України, роз`яснень наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Згідно із ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, стороною позивача заявлені позовні вимоги щодо стягнення недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування шкоди, завданої [PERSON] , до страховика позивача, тобто, зважаючи на норми ст.1194 ЦК України, - до неналежного відповідача. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). З врахуванням наведеного, відсутні правові підстави для застосування до вказаних відносин і санкцій цивільно-правового характеру, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки позивачем не доведено факту виникнення у відповідача вказаного зобов`язання щодо сплати різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), тому суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних, пені та інфляційних втрат. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язко доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю. За правилами ст. 141 ЦПК України в разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладені на позивача. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed