Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

16.07.2020 до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] , згідно вимог якої позивач просить суд: - визнати недійсним повністю свідоцтво України на знак для товарів і послуг № [NUMBER] для всіх товарів Міжнародної класифікації товарів і послуг, для яких він був зареєстрований. від дати публікації відомостей про його видачу, а саме 10.04.2019 - визнати недійсним повністю свідоцтво України на знак для товарів і послуг № [NUMBER] для всіх товарів Міжнародної класифікації товарів і послуг, для яких він був зареєстрований. від дати публікації відомостей про його видачу, а саме 10.02.2017 - зобов`язати Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України внести відомості до державного реєстру свідоцтва України на знак для товарів і послуг про визнання недійсними повністю свідоцтва України на знаки для товарів і послуг [NUMBER] , для всіх товарів Міжнародної класифікації товарів і послуг та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність». - зобов`язати Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України внести відомості до державного реєстру свідоцтва України на знаки для товарів і послуг про визнання недійсними повністю свідоцтва України на знаки для товарів і послуг [NUMBER], для всіх товарів Міжнародної класифікації товарів і послуг та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність». Мотивуючі позовні вимоги, позивач вказує, що торговельна марка за свідоцтвом України № [NUMBER] від 10.04.2019 та торговельна марка за свідоцтвом України № [NUMBER] від 10.02.2017 відтворює об`єкт авторського права « Графічне зображення «Логотип Енергія» , який було створено [PERSON] 23 листопада 2005 року .Враховуючи те, що позивач згоди на реєстрацію твору (або його елементів) « Графічне зображення «Логотип Енергія`у якості знака для товарів і послуг іншим особам не надавав, відтак реєстрація оспорюваних знаків для товарів та послуг за свідоцтвами України [NUMBER], [NUMBER] відповідачем відбулась з порушенням прав позивача, а тому зазначенні свідоцтва , у відповідності до ст.19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» можуть бути визнано недійсними у судовому порядку 21.07.2020 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків. 22.02.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. 05.04.2021 ухвалою суду задоволено клопотання позивача та замінено неналежного відповідача Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на належного відповідача - державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» (вул. Глазунова, 1, Kиїв-42, 01601, код ЄДРПОУ 31032378). 09.04.2021 до суду надійшов відзив Міністерства розвитку та економіки, торгівлі та сільського господарства України, в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 13.05.2021 до суду надійшов відзив [PERSON] , в якому його представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 14.06.2021 до суду надійшов відзив Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 23.06.2021 до суду надійшла відповідь [PERSON] на відзив [PERSON] , в якій представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог. 22.07.2021 до суду надійшла відповідь [PERSON] на відзив Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», в якій представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог. 30.07.2021 до суду надійшла відповідь [PERSON] на відзив [PERSON] , в якій представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог. 18.08.2021 року ухвалою судді відмовлено у задоволенні клопотанні [PERSON] про забезпечення позову у справі №757/30090/21ц, яка постановою Київського апеляційного суду від 31.08.2022 скасовано та застосовано заходи забезпечення позову. 09.12.2021 ухвалою суду в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Борисенко В.А. про зупинення провадження у справі відмовлено. 09.12.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 18.11.2022 до суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Охромєєва Юрія Геннадійовича про заміну неналежного відповідача 2 - Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» на Державна організація Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій (УКРНОІВІ). Представник позивача 10.01.2023 подав заяву про проведення судового засідання без технічної фіксації, клопотання про заміну відповідача підтримав. Представник відповідача - [PERSON] 10.01.2023 подав заяву, в якій зазначив, що не заперечує щодо вирішення клопотання про заміну неналежного відповідача. 19.01.2023 ухвалою суду задоволено клопотання позивача та замінено неналежного відповідача Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» (вул. Глазунова, 1, Kиїв-42, 01601, код ЄДРПОУ 31032378) на Державна організація Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій (УКРНОІВІ) (вул. Глазунова, 1, Kиїв-42, 01601, код ЄДРПОУ 44673629). 01.03.2023 представник відповідача [PERSON] - адвокат Борисенкао Владислав Анатолійович подав заяву про відвід експерта Ковальової Наталії Миколаївни у цивільній справі №757/30090/20-ц 01.03.2023 ухвалою суду в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Борисенко В.А. про відвід експерта Ковальової Наталії Миколаївни у цивільній справі №757/30090/20-ц відмовлено. В судовому засіданні представник позивача позовні вимог підтримав та просив задовольнити, представник [PERSON] у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Представник відповідача Державної організації Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій (УКРНОІВІ)до суду не з`явився. Тому, суд розглянув справу за його відсутності, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. За вказаних обставин суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність нез`явившихся осіб на підставі наявних у матеріалах справи доказах. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення. За приписами ч. 3 ст. 208, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 218 ЦПК України, судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, яке проголошується негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є автором об`єкту авторського права « Графічне зображення «Логотип Енергія», який було створено 23 листопада 2005 року. Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір «Графічне зображення «Логотип Енергія» № [NUMBER] зареєстрованого Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 03.06.2020р. Також, обставини створення об`єкту авторського права « Графічне зображення «Логотип Енергія» позивачем, підтверджуються поданням 23 грудня 2005 року заявки на знак для товарів і послуг №m200515943 до Департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України в якій в якості позначення було відтворено « Графічне зображення «Логотип Енергія», автором якого є Позивач. В подальшому, на підставі зазначеної заяви було зареєстровано, як знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] з офіційною публікацією в Офіційному бюлетені «Промислова власність» № 12/2007 з датою публікації від 10.08.2007 Згідно Рішення Конституційного суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", необхідно розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Таким чином, в силу ст. 4 ЦПК України позивач має право на звернення до суду з даним позовом на захист своїх оспорюваних прав чи охоронюваним законом інтересу. Так, позивач вказує, що свідоцтво України на торговельну марку № [NUMBER] від 10.04.2019 та свідоцтво України на торговельну марку № [NUMBER] від 10.02.2017 в силу п. б ст.19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» підлягає скасуванню, оскільки подання заявок на вищезазначені торговельні марки відбулось із порушенням його авторського права. У відзиві Укрпатенту відповідач заперечує проти позовних вимог тим, що за заявкою на реєстрацію знака для товарів і послуг № [NUMBER] на видачу свідоцтва України №[NUMBER] та заявкою на реєстрацію знака для товарів і послуг № [NUMBER] на видачу свідоцтва України №[NUMBER] була проведена формальна та кваліфікаційна експертизи відповідно до Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" та встановлених на його основі Правил складання і подання заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, за результатами яких були винесений висновок №16308/ЗМ/19 від 14.02.2019 про відповідність знака « [INFO] » за свідоцтвом України №[NUMBER] та висновок №94669/ЗМ/16 від 05.12.2016 про відповідність знака «енергія» за свідоцтвом України №[NUMBER] умовам надання правової охорони . Також Укрпатент заперечує наявність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів пункту б частини 1 статті 19 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" щодо порушення авторських прав позивача, оскільки на на дату подання заявок на реєстрацію торговельних марок та проведення кваліфікаційної експертизи за спірними свідоцтвами, твір « Графічне зображення «Логотип Енергія» не був відомим в України та стійко асоціюється з його автором. У поданому до суду відзиві [PERSON] заперечує проти позовних вимог посилаючись на відсутність підстав застосування до спірних правовідносин пункту б частини 1 статті 19 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" з огляду на те, що [PERSON] було укладено авторський договір [PERSON] і правомірно зареєстровано знаки для товарів і послуг за спірними свідоцтвами. З врахуванням зазначеного, суд дійшов до наступних висновків. Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами даної справи, регулюються Цивільним кодексом України та Законом України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. У відповідності до ч. 2 ст. 494 ЦК України обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом. За ст. 19 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" свідоцтво може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі: а) невідповідності зареєстрованої торговельної марки умовам надання правової охорони; б) наявності у свідоцтві елементів зображення торговельної марки та переліку товарів і послуг, яких не було у поданій заявці; в) видачі свідоцтва внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб. Свідоцтво або його частина, визнані недійсними, вважаються такими, що не набрали чинності від дати подання заявки. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для захисту таких прав, у тому числі судового, є, зокрема, вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав. В силу ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» первинним суб`єктом, якому належить авторське право, є автор твору. Авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Крім того, відповідно до ст. 15 цього Закону до майнових прав автора належать: а) виключне право на використання твору; б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб`єктом авторського права. Як встановлено судом , позивачу належать усі, визначені ст.ст. 14,15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», виключні майнові права на твір - « Графічне зображення «Логотип Енергія» », в тому числі і виключне право на надання дозволів на використання, переробку та будь-яке інше відтворення. Разом з тим, позивач не надавав будь-яким особам, в тому числі відповідачу [PERSON] прав на використання назви, в тому числі не надав йому право на переробку та використання для реєстрації його в якості знаків для товарів і послуг. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Користуючись правом передбаченим наведеною нормою, позивачем було подано висновок експерта №113/20 за ре за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності у цивільній справі № 757/30090/20-ц від 02 квітня 2021 року, складеного судовим експертом вищого кваліфікаційного класу Ковальової Н.М., яка займає посаду в.о завідувача лабораторії права промислової власності Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України. Судовим експертом зазначено, що вказаний висновок підготовлено для подання до суду у цивільній справі №757/30090/20-ц, про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384 та 385 КК України експерта попереджено. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Висновок експерта № №113/20 за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності у цивільній справі № 757/30090/20-ц від 02 квітня 2021 року, складений судовим експертом Ковальовою Н.М., суд вважає повним та обґрунтованим, оскільки він містить докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті цього дослідження висновки та повні відповіді на питання, поставлені перед експертом. Як встановлено судом, на підставі висновку експерта № №113/20 за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності у цивільній справі № 757/30090/20-ц від 02 квітня 2021 року, позначення "Energia", зареєстроване як знак для товарів та послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] частково відтворює твір образотворчого мистецтва «графічне зображення логотипу «Енергія», авторські права на який належать [PERSON] ; позначення " енергія ", зареєстроване як знак для товарів та послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] відтворює твір образотворчого мистецтва «графічне зображення логотипу «Енергія», авторські права на який належать [PERSON] . Оцінивши Висновок експерта № №113/20 за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності у цивільній справі № 757/30090/20-ц від 02 квітня 2021 року в сукупності з іншими доказами в справі за правилами ст. 89 ЦПК України, суд не знаходить обставин, які б давали підстави стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи. За таких обставин він є належним та допустимим доказом у справі. При цьому, суд відхиляє посилання ДП «Укрпатент» на експертний висновок №16308/ЗМ/19 від 14.02.2019 про відповідність знака « [INFO] » за свідоцтвом України №[NUMBER] та висновок №94669/ЗМ/16 від 05.12.2016 про відповідність знака «енергія» за свідоцтвом України №[NUMBER] умовам надання правової охорони, які надано під час прийняття рішеня щодо реєстрації знака оскільки, по-перше, наслідки такого висновку і є предметом судового оскарження у даній справі, а по-друге отримання відповідного висновку є обов`язковою передумовою для реєстрації будь-якого знаку для товарів та послуг, і ст. 19 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" передбачає можливість визнання свідоцтва недійсним, не пов`язуючи таке право або його відсутність з дотриманням відповідних процедур під час реєстрації оскаржуваного знаку, а пов`язуючи таку можливість лише з невідповідністю зареєстрованого знака умовам надання правової охорони або з порушенням прав інших осіб. Тобто, чинне законодавство припускає наявність підстав для оскарження, незважаючи на наявність експертизи, проведеної під час процедури реєстрації, тому наявність висновку про відповідність знаку умовам надання правової охорони та рішення компетентного органу про реєстрацію знаку не свідчить про відсутність обставин, які перешкоджали такій реєстрації. В свою чергу, в матеріалах справи міститься висновок експертного дослідження №ЕД-19/104-21/16691-КТ за результатами проведення комп`ютерно-технічного дослідження від 31.05.2021, який було надано представником [PERSON] . З приводу наданого висновку зазначає наступне. Відповідно до ч.7 ст. 102 ЦПК України, у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 106 ЦПК України, у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Проте, висновок експертного дослідження №ЕД-19/104-21/16691-КТ за результатами проведення комп`ютерно - технічного дослідження від 31.05.2021 не містить ні зазначення про те, що висновок підготовлений для подання до суду із зазначенням номеру справи, ані попередження експерта про кримінальну відповідальність. Отже висновок експертного дослідження №ЕД-19/104-21/16691-КТ за результатами проведення комп`ютерно - технічного дослідження від 31.05.2021 не можна вважати висновком експерта у розумінні ЦПК України . Дане твердження також викладене у постанові від 18 грудня 2019 року Великої Палати Верховного Суду в рамках справи № 522/1029/18, провадження № 14-270цс19. Більш того, відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Предметом доказування даній справі є порушення авторських прав [PERSON] при поданні заявки на знак для товарів та послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] та знак для товарів та послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] . На вирішення експертного дослідження №ЕД-19/104-21/16691-КТ за результатами проведення комп`ютерно - технічного дослідження від 31.05.2021 було поставлено питання - «Яка збережена дата створення файлів, а саме : «energia.cdr» «energia_ua. сdr», які знаходяться на наданому на дослідження диску для лазерних систем зчитування? Отже, об`єктами експертного дослідження №ЕД-19/104-21/16691-КТ є файли «energia.cdr» та «energia_ua. сdr», які знаходяться на диску для лазерних систем зчитуваннясерійними номерами « [INFO] » та « [INFO] ». Тобто, позначення " [INFO] ", зареєстроване як знак для товарів та послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] , позначення " енергія ", зареєстроване як знак для товарів та послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] та твір образотворчого мистецтва «графічне зображення логотипу «Енергія», авторські права на який належать [PERSON] не є об`єктами експертного дослідження №ЕД-19/104-21/16691-КТ за результатами проведення комп`ютерно - технічного дослідження від 31.05.2021. Отже, надані відповіді у експертному дослідженні №ЕД-19/104-21/16691-КТ за результатами проведення комп`ютерно - технічного дослідження від 31.05.2021. не підтверджують заявлені позовні вимоги та не заперечують їх. Отже не є такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи у розумінні ст.79 ЦПК України. Таким чином, висновок експертного дослідження №ЕД-19/104-21/16691-КТ за результатами проведення комп`ютерно - технічного дослідження від 31.05.2021 є таким, що не відповідає вимогам процесуального законодавства та є таким, на підставі якого не можна встановити дійсні обставини справи. З урахуванням встановлених обставин та наданих доказів, реєстрація спірного знаку для товарів і послуг була здійснена з порушенням прав позивача, а відтак, відповідно до ст. 19 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг"свідоцтво України на знак для товарів і послуг № 256748 від 10.04.2019 (заявка m201711958 від 31.05.2017) для класу 01 та 16 Міжнародної класифікації товарів і послуг та свідоцтво України на знак для товарів і послуг № [NUMBER] від 10.02.2017 (заявка m201618961 від 31.08.2016) для класу 01 та 16 Міжнародної класифікації товарів і послуг, які були зареєстровані на ім`я [PERSON] , підлягає визнанню недійсним повністю. Відповідно до п. 3 ст. 19 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" свідоцтво або його частина, визнані недійсними, вважаються такими, що не набрали чинності від дати подання заявки. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" при визнанні свідоцтва чи його частини недійсними, Установа повідомляє про це у своєму офіційному бюлетені. В силу приписів п.п. 2.3, 2.4 Положення про Державний реєстр свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 10 січня 2002 року №10, у процесі ведення реєстру до нього вносяться відомості, зокрема, щодо визнання свідоцтва недійсним повністю або частково. Підставою внесення відомостей до реєстру, в тому числі є і рішення судових органів, які в силу п. 1.3. вказаного Положення Державна служба інтелектуальної власності України публікує в офіційному бюлетені "Промислова власність". 14 жовтня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності" від 16.06.2020 №703-ІХ, згідно з яким внесені зміни до Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг". Частиною 1 ст. 21 Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності" визначено, що функції Національного органу інтелектуальної власності (надалі - НОІВ) виконує юридична особа публічного права (державна організація), утворена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності, та визначена Кабінетом Міністрів України. За змістом ч. 2 ст. 21 Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності" до владних повноважень, делегованих НОІВ, належить, зокрема, опублікування офіційних відомостей про торговельні марки та подані заявки на торговельні марки у Бюлетені, ведення Реєстру та Бази даних заявок, внесення до Реєстру відомостей, надання витягів та виписок в електронній та (або) паперовій формі. Розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про Національний орган інтелектуальної власності" від 13.10.2020 №1267-р, на виконання підпункту 1 п. 7 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності", визначено, що Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» виконує функції НОІВ. Згідно з п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності", НОІВ є функціональним правонаступником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності, щодо окремих функцій та повноважень з реалізації державної політки у сфері інтелектуальної власності, визначених цим Законом. Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Деякі питання Національного органу інтелектуальної власності» № 943-р від 28 жовтня 2022 року Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій (УКРНОІВІ) визначено суб`єктом, що виконує функції НОІВ, та припинено виконання цих функцій Державним підприємством «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент). З урахуванням наведеного, суд також дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині зобов`язання Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій (УКРНОІВІ) ", яка виконує функції Національного органу інтелектуальної власності (ідентифікаційний код: 44673629, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Глазунова, будинок 1) внести відомості про визнання недійсним свідоцтв України на знаки для товарів і послуг та опублікувати вказані відомості у Офіційному бюлетені "Промислова власність". У відповідності до п.1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. На підтвердження витрат позивача на підготовку експертного висновку на його замовлення, позивачем подано суду копію рахунку Науково- дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності №84 від 09 липня 2020 року на суму 15 690. 24 грн, Акт попереднього розрахунку вартості експертного дослідження №113/20 від 09.07.2020р.укладеного між позивачем та Науково- дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності Враховуючи те, що Державна організація "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій (УКРНОІВІ), відповідно до покладених повноважень, не відслідковує порушення прав власників знаків для товарів і послуг, суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, понесені ним під час розгляду справи, які складаються з суми сплаченого судового збору у розмірі 8 408,00 грн, витрат на проведення експертизи у розмірі 15 690. 24 грн. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі викладеного та

Outcome: approved