Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

Заявник [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Гавдяк І.Б., звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просить видати обмежувальний припис, яким визначити наступні тимчасові обмеження їх прав[PERSON] , а саме: -заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , строком на шість місяців; -заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 300 метрів до місця проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , строком на шість місяців. В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що вона проживає у квартирі за [ADDRESS] . [PERSON] є її сином та проживає разом з нею, ніде не працює. Протягом кількох років вона потерпає від насильства зі сторони [PERSON] . Поведінка сина негативно впливає на її здоров`я та працездатність. Після численних скандалів, образ та погроз з боку [PERSON] вона боїться знаходитися з ним в одній квартирі, оскільки син не контролює свої дії. Вона неодноразово зверталася за захистом до правоохоронних органів, починаючи з 2021 року, однак це не дало жодного результату. [PERSON] не змінив своєї поведінки. Він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, що свідчить про систематичність вчинення домашнього насильства. 20.09.2022 [PERSON] вчинив домашнє насильство відносно неї (умисно душив її), вона викликала працівників поліції, які склали протокол про адміністративне правопорушення про вчинення домашнього насильства та передали справу до суду. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.10.2022 у справі №607/13285/22 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. 02 січня 2023 року син знову вчинив домашнє насильство відносно неї (чинив на неї психологічний тиск, шарпав). Працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення про вчинення домашнього насильства та передано справу до суду. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.01.2023 у справі №607/713/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. 15.03.2023 року [PERSON] вдруге протягом року вчинив домашнє насильство. Працівниками поліції складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника. Відтак, вона вважає себе особою, яка зазнала домашнього насильства. [PERSON] вчиняє насильство стосовно неї протягом тривалого часу, не зважає на заходи вжиті поліцією та судом. Після кожного рішення суду він надалі піднімає на неї руку та впевнений у своїй безкарності, його агресія щоразу посилюється. Посилаючись на наведене та те, що вона переконана у продовжені та повторені вчинення сином насильства стосовно неї, настанні тяжких наслідків для її здоров`я, просила задовольнити заяву. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.03.2023 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку окремого провадження та призначено судове засідання у справі на 22.03.2023 на 16 год. 30 хв. У судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали з підстав, викладених у ній, та просили задовольнити заяву. Крім цього, заявник вказала, що її син [PERSON] є наркозалежним, на постійній основі приймає наркотичні засоби, внаслідок чого не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними. Квартира у якій вони на даний час проживають разом із сином перебуває у спільній частковій власності по 1/3 частці, в тому числі 1/3 частки належить їй та 1/3 частки - сину. Однак у її власності перебуває дачний будинок у селі Романівка Тернопільського району, який обладнаний усіма необхідними для життя комунікаціями. [PERSON] може безперешкодно жити у вказаному дачному будинку протягом строку дії обмежувального припису. Також зазначила, що вона готова оплатити лікування сина від наркозалежності у реабілітаційному центрі, тривалість реабілітації у таких центрах становить шість місяців, однак на даний час син такої згоди не надав. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні не заперечив щодо задоволення заяви про видачу обмежувального припису. Вказав, що він є наркозалежним та періодично вживає наркотичні засоби, внаслідок чого перестає усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, зокрема перестає впізнавати людей, в тому числі свою матір [PERSON] , а відтак неусвідомлено кривдить її про, що дуже шкодує. На даний час він прагне влаштуватися у реабілітаційний робочий центр для лікування своєї наркозалежності. При цьому, будь-якого житла окрім квартири за [ADDRESS] в нього немає. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши зібрані у справі докази, суд дійшов до наступного висновку: Встановлено, що квартира за [ADDRESS] , де проживає заявником разом із [PERSON] перебуває у спільній частковій власності по 1/3 частці кожного із власників, в тому числі 1/3 частка належить заявнику [PERSON] та 1/3 частки - [PERSON] . Вказані обставини підтвердила в судовому засіданні заявник та не заперечив сам [PERSON] . Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.10.2022 року у справі №607/13285/22 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення, у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. Вказаною постановою суду встановлено, що громадянин [PERSON] 20.09.2022, о 03.00 год, перебуваючи за адресою проживання по [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство відносно своєї матері [PERSON] , з якою разом проживає, а саме умисно душив її, чим могла бути завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю потерпілої. Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.10.2022 року у справі №607/713/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною другою статті 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. Вказаною постановою суду встановлено, що [PERSON] 02.01.2023 близько 03 год. за місцем спільного проживання по [ADDRESS] вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно матері [PERSON] , чинив на неї психологічний тиск, шарпав, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода психічному та фізичному здоров`ю потерпілої [PERSON] 15.03.2023 страшим інспектором СПДН ВППП Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільської області винесено терміновий заборонний припис серії АА №255736 стосовно кривдника [PERSON] , у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства психологічного та фізичного характеру, шо полягало у вчиненні бійки та виникнення сварки стосовно постраждалої особи [PERSON] . Щодо [PERSON] застосовано наступні заходи термінового заборонного припису: заборонено в будь - який спосіб контактувати з постраждалої особою. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 5 діб з 19 год. 00 хв. 15.03.2023 та діяв до 19 год. 00 хв. 20.03.2023. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї особи. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до пунктів 3, 6, 8, 14, 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Частиною третьою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству (ч.3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. У постанові Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Так, як вбачається з матеріалів справи заявник [PERSON] є рідною матір`ю [PERSON] , останні спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки, відтак суд приходить до висновку, що в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству, та відповідно, в даному випадку щодо зазначених осіб, може бути видано обмежувальний припис. Встановлено, що заявник [PERSON] систематично протягом тривалого часу потерпає від насильства, яке вчиняє відносно неї її син [PERSON] , яке виражається у її приниженні, виражанні в її сторону нецензурною лайкою, постійних погрозах, та образах, а також застосуванні фізичної сили - шарпанні та душінні, що завдає їй моральних та фізичних страждань, зокрема душевного болю, постійного переживання за своє життя і здоров`я, приниження її честі та гідності. Зазначене підтверджується постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.10.2022 та від 17.01.2023 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, тобто за вчинення домашнього насильства, терміновим заборонним приписом серії АА №255736 від 15.03.2023. Відтак, суд вважає, що [PERSON] є кривдником в розумінні пункту 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», який вчиняє домашнє насильство стосовно своєї матері [PERSON] . Також, з наданих заявником [PERSON] доказів суд вбачає існування реальних ризиків продовження у майбутньому вчинення [PERSON] домашнього насильства у будь-якому його прояві стосовно неї. На підставі викладеного, з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, захисту прав постраждалої [PERSON] суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав. Щодо обсягу обмеження прав [PERSON] суд зазначає таке. У своїй заяві [PERSON] просила встановити [PERSON] такі заборони: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою [PERSON] за адерсою: [ADDRESS] , строком на шість місяців; заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 300 метрів до місця проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , строком на шість місяців. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] та проживають у даному помешканні. Разом з тим, в судовому засіданні заявник пояснила, що у її власності перебуває дачний будинок у с. Романівка. Вказаний дачний будинок обладнаний усіма необхідними для проживання комунікаціями та її син [PERSON] може безперешкодно проживати у ньому. При цьому, сам [PERSON] в судовому засіданні вказав, що страждає наркозалежністю, постійно вживає наркотичні засоби, однак має намір позбутися вказаної залежності та пройти реабілітацію у відповідному медичному центрі. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з вимогами ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з вимогами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. 320 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Проаналізувавши зібрані у справі докази у їх сукупності, беручи до уваги, що [PERSON] страждає наркозалежністю, внаслідок якої не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, бажання останнього пройти лікування у відповідну медичному центрі, суд дійшов висновку, що заборона [PERSON] перебувати у місці спільного проживання з [PERSON] по [ADDRESS] та заборона останньому наближатися на відстань менше 300 метрів до місця спільного проживання за вказаною адресою, на період дії обмежувального припису, буде пропорційним втручанням у мирне володіння майном та не буде порушувати право заінтересованої особи на житло, оскільки заявник вказала про наявність у її власності дачного будинку, який придатний для комфортного проживання, та надала дозвіл на проживання у вказаному будинку її сина [PERSON] . Таким чином, виходячи із принципу пропорційності, оцінюючи ризики продовження протиправної поведінки заінтересованої особи, та її вплив на заявницю, що може призвести до тяжких або особливо тяжких наслідків, враховуючи дані про особу [PERSON] , який вживає наркотичні засоби та неодноразово демонстрував агресивну поведінку відносно [PERSON] , суд вважає що заява підлягає до задоволення, шляхом видачі обмежувального припису стосовно кривдника [PERSON] у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав, а саме: заборони [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою [PERSON] за адерсою: [ADDRESS] , строком на шість місяців; заборони [PERSON] наближатися на відстань менше 300 метрів до місця проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , строком на шість місяців. Згідно ч. 3 статті 350-5 ЦПК України, судові витрати відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved