Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

І. Позиції учасників справи. Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила визначити місце проживання малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] з нею - їхньою матір`ю - за фактичним її місцем проживання. В обґрунтування позову вказано, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, у якому народилися спільні діти: [PERSON] ( [INFO] ) і [PERSON] ( [INFO] ). Сімейне життя позивача з відповідачем не склалося, стосунки між ними погіршилися, вони виявилися різними за характерами та поглядами на життя людьми, і тому подальше спільне проживання між ними стало неможливим. В Україні сторони проживали разом з дітьми в квартирі, що належить батьку позивачки та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З 04 липня 2021 року сторони проживали у м. Відень (Австрія). Цього дня у сторін стався черговий конфлікт, у результаті чого наступного дня, 05 липня 2021 року, відповідач повідомив, що їм необхідно розірвати шлюб. Позивач намагалася зберегти сім`ю і налагодити відносини між ними, проте шлюбно-сімейні відносини фактично припинені і сторони не проживають разом як подружжя з 05 липня 2021 року. Після фактичного припинення шлюбних відносин, позивач разом з дітьми переїхала проживати в квартиру її батька, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , де сім`я і раніше проживала. Після фактичного припинення шлюбних відносин, малолітні діти проживають разом з позивачем - своєю матір`ю, та знаходяться на її утриманні, оскільки відповідач не бере участі у матеріальному забезпеченні дітей. Позивач має офіційний дохід, працює з 01 квітня 2021 року на посаді комерційного директора, має нерухоме та рухоме майно у власності, щоб забезпечити дітей всім необхідним. Однак між сторонами виник спір щодо місця поживання спільних малолітніх дітей. Відповідач вважає, що діти повинні проживати разом з ним у м. Відень (Австрія), з чим позивач не погоджується. Після конфлікту з відповідачем, позивач змушена була повернутися до України разом з дітьми. У липні 2021 року позивач звернулась до дитячого та сімейного психолога [PERSON] , з метою встановлення психоемоційного стану синів. За висновком психолога від 24 липня 2021 року встановлено, що на момент обстеження вплив батька на розвиток та формування особистості дітей призводить до появи ознак емоційного дисбалансу. Поведінка батька, приносить дітям додаткові переживання, загострюючи тривожність, може призвести до руйнівних насідків в психіці, появи психоемоційних захворювань. Психологом виявлено в ході психологічної бесіди, що батько має всі ознаки нарцисичного аб`юзера. Можна говорити про психічне насильство у родині, тому що факти грубої й жорсткої його поведінки виявляються не одиничними, випадковими й ситуативними, а регулярними, систематичними й постійно повторюваними. Тому психолог рекомендувала мамі захистити дітей від аб`юзивних відносин та наповнити життя хлопчиків стабільністю та почуттями любові. У квартирі, де проживає позивач із синами, створені всі зручності, для дітей відведено окремі спальні місця, в якій чисто та прибрано, наявні всі необхідні меблі та побутові прилади для забезпечення найкращих умов проживання дітей. Позивач за об`єднаним (відповідач за первісним) бере активну та постійну участь у духовному, фізичному та інтелектуальному розвитку дітей, допомагає дітям готуватися до різних свят та заходів, що регулярно проводилися дитячому садочку. Між дітьми та позивачкою склалися теплі, дружні стосунки, взаєморозуміння. Позивач є авторитетом для дітей, саме вона приводить дітей до дитячого садочка та забирає їх, старанно піклується про здоров`я своїх дітей, вчасно звертається на консультації до лікарів, за профілактичним медичним оглядом та отриманням інших медичних послуг. Відповідач за первісним позовом (позивач за об`єднаним) [PERSON] не скористався своїм правом на подання відзиву на позов [PERSON] . У свою чергу [PERSON] у своєму позові вказав, що 19 липня 2021 року звернувся через компетентні органи Австрії до Міністерства юстиції України з клопотанням про повернення дітей до держави постійного проживання у порядку Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, посилаючись на те, що 04 липня 2021 року сім`я [PERSON] ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) вилетіли з міжнародного аеропорту «Бориспіль» у м. Бориспіль Київської області до м. Відень. 16 липня 2021 року позивач повернувся до місця проживання сім`ї за адресою: [ADDRESS] , і виявив відсутність більшості особистих речей дітей та дружини, що вказувало на те, що вони покинули місце проживання сім`ї. Того ж дня позивач [PERSON] звернувся до місцевого відділку поліції із заявою про зникнення дружини і дітей. Пізніше з`ясовано, що відповідач [PERSON] отримала паспорти для дітей та виїхала до м. Києва автомобілем. Позивач [PERSON] вважає, що самочинний (без погодження з ним та без його згоди) виїзд відповідача з дітьми є актом порушення його прав опіки щодо дітей та фактичного викраденням без ознак кримінального правопорушення. Зазначив у позовній заяві, що діти були зараховані до місцевої шкоди у Відні та з вересня 2022 року Александер, з вересня 2023 року Артур повинні були приступити до відвідування школи і занять. Відповідач за об`єднаним позовом (позивач за первісним) [PERSON] не скористалася своїм правом на подання відзиву на позов [PERSON] . Представник третьої особи у справі, на виконання приписів статті 19 Сімейного кодексу України, подала до суду висновок про визначення місця проживання дітей з матір`ю /т. ІІ а. с. 198-202/. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 12 жовтня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] , для розгляду якої у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 23 листопада 2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі ЄУН № 757/54659/21-ц для розгляду у загальному порядку /т. І а. с. 50-51/. Поряд з цим, 08 листопада 2021 року [PERSON] через представника [PERSON] подав позовну заяву з вимогами до [PERSON] про негайне повернення малолітніх дітей - [PERSON] і [PERSON] , яка зареєстрована за вх. 172452 та, згідно з чим створено ОСК з ЄУН № 757/59226/21-ц /т. ІІ а. с. 1-71/. Цивільну справу, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 листопада 2021 року, передано судді Хайнацькому Є. С. /т. ІІ а. с. 74-76/. 10 листопада 2021 року суддя Хайнацький Є. С. заявив самовідвід від головування у справі ЄУН № 757/59266/21-ц /т. ІІ а. с. 77-78/. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 листопада 2021 року, на підставі розпорядження керівника апарату суду Ліннік Н. В. від 23 листопада 2021 року № 453, матеріали цивільної справи ЄУН № 757/59266/21-ц передано судді Остапчук Т. В., для вирішення питання про відкриття провадження і розгляду /т. ІІ а. с. 79-81, 82/. 13 грудня 2021 року ухвалою судді Остапчук Т. В. у справі відкрито провадження, для розгляду справи ЄУН № 757/59266/21-ц за правилами загального позовного провадження /т. ІІ а. с. 85/. 27 січня 2022 року представник позивача подав заяву про забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача [PERSON] забезпечувати побачення та спілкування (контакт) [PERSON] з малолітніми [PERSON] і [PERSON] кожного понеділка, середи, п`ятниці та неділі з 19:00 год. по 19:30 год., засобами телефонного або Інтернет-зв`язку (застосунками: «Face Time», « Skype», « Viber», «Zoom», «WhatsApp», «Telegram» (ЄУН № [NUMBER] ) /т. ІІ а. с. 100-106/. 28 січня 2022 року ухвалою суду у справі ЄУН № 757/59266/21-ц відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову /т. ІІ а. с. 108-110/. 14 лютого 2022 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] засобами поштового зв`язку до суду подала клопотання про долучення до матеріалів справи ЄУН № 757/54659/21-ц письмових доказів /т. І а. с. 63-84/. 21 лютого 2022 року представник позивача [PERSON] подала клопотання про зупинення провадження у справі № 757/59266/21-ц до набрання чинності рішенням суду у цивільній справі № 757/54659/21-ц, та клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів /т. ІІ а. с. 116-121, 122-154/. 23 травня 2022 року ухвалою суду цивільну справу ЄУН № 757/59266/21-ц об`єднано в одне провадження із справою ЄУН 757/54659/21-ц /т. ІІ а. с. 164/. 08 серпня 2022 року представник позивача за об`єднаним позовом [PERSON] - [PERSON] подано заяву про забезпечення позову шляхом зобов`язання [PERSON] забезпечувати побачення і спілкування (контакт) [PERSON] з малолітніми [PERSON] і [PERSON] кожного понеділка, середи, п`ятниці та неділі з 19:00 год. по 19:30 год., засобами телефонного або Інтернет-зв`язку та зобов`язати її забезпечити особисті побачення та спілкування (контакт) між ними кожної суботи місяця та кожної четвертої неділі місяця з 10:00 год. до 18:00 год. у місці фактичного проживання чи перебування дітей у присутності [PERSON] або без її присутності /т. ІІ а. с. 169-189/. 11 серпня 2022 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову /т. ІІ а. с. 192-195/. 25 липня 2022 року представником третьої особи у справі подано висновок про визначення місця проживання дітей з матір`ю /т. ІІ а. с. 198-202/. 30 листопада 2022 року ухвалою судді у справі закрито підготовче провадження у справі і призначено до розгляду по суті /т. ІІ а. с. 229-230/. Позивач за первісним позовом (відповідач за об`єднаним) [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали і просили задовольнити, визначивши місце проживання малолітніх дітей разом з матір`ю за її фактичним місцем проживання, у задоволенні позову [PERSON] - відмовити. Відповідач за первісним позовом (позивач за об`єднаним) [PERSON] та / або його уповноважений представник у судове засідання, про час, дату і місце якого повідомлявся належним чином, не з`явилися, заяви по суті та / або з процесуальних питань, окрім вищевказаних, не надходили до суду. Представник третьої особи у справі не з`явився у судове засідання, про час, дату і місце якого повідомлявся належним чином, заяви по суті та / або з процесуальних питань, окрім вищевказаних, не надходили до суду. Суд, заслухавши обґрунтування присутньої у судовому засіданні сторони позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 квітня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, зареєстрованим РАЦС Відень-Іннере Штадт за актовим записом № 207/2014 /т. І а. с. 20, 21-22, т. ІІ а. с. 46/. [INFO] у Відні народився син [PERSON] , що посвідчено свідоцтвом про народження за актовим записом № 023818/2016, виданим 01 серпня 2016 року відділом РАЦС по району Відень-Верніг міста Відня /т. І а. с. 16-17, 18-19/. 12 серпня 2016 року [PERSON] зареєстрований у Посольстві України в Республіці Австрія за реєстраційним номером 6121/КВ/536-166/ГР громадянином України, згідно підтверджується довідкою від 14 листопада 2017 року за підписом Консула України в Республіці Австрія [PERSON] /т. І а. с. 23/. [INFO] у Відні народився син [PERSON] , що посвідчено свідоцтвом про народження за актовим записом № 028509/2017, виданим 12 вересня 2017 року відділом РАЦС по району Відень-Верніг міста Відня /т. І а. с. 12-13, 14-15/. [PERSON] зареєстрований у Посольстві України в Республіці Австрія за реєстраційним номером 6121/КВ/536-157/ГР громадянином України, що підтверджується довідкою від 06 жовтня 2017 року за підписом Надзвичайного і Повноваженого Посла України в Республіці Австрія [PERSON] /т. І а. с 224/. У Києві [PERSON] разом з матір`ю проживають за своїм задекларованим та зареєстрованим місцем проживання (перебування): [ADDRESS] , у квартирі, що належить на праві власності [PERSON] - батьку [PERSON] та дідусю хлопчиків /т. І а. с. 26-27, 49/. Діти з 2020 року відвідували Заклад дошкільної освіти № 205 з 2020 року та заняття з розвитку мислення у психолога [PERSON] /т. І а. с. 28, т. ІІ а. с. 143, 144, 145/. [PERSON] має постійне місце роботи на керівній посаді з 01 квітня 2021 року і стабільний фінансовий дохід /т. І а. с. 141, 142/. Окрім цього, 10 листопада 2021 року [PERSON] та ПрАТ «СК «Альфа Страхування» укладено договори добровільного медичного страхування дітей та власне себе /т. І а. с 146, 147, 148, 149/. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, сім`я існує формально. Згідно з висновком про визначення місця проживання дітей від 15 липня 2022 року, складеним Комісією з питань захисту прав дитини Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, 11 лютого 2022 року обстежено умови проживання дітей: [PERSON] і [PERSON] за адресою, де вони проживають разом з своєю матір`ю [PERSON] у [ADDRESS] , та з`ясовано, що для проживання дітей створено всі необхідні умови, про що складено відповідний акт. Зі слів дітей, їм комфортно проживати з мамою, мати про них піклується, а вони її люблять, батька вони бачили давно і про нього згадують як такого, що ображав матір. Батько до Служби у справах дітей та сім`ї своїх документів та пояснень не надав, до Служби не з`явився. Служба у своєму висновку рекомендувала визначити місце проживання хлопчиків разом з їхньою матір`ю - [PERSON] /т. ІІ а. с. 198-199/. Згідно з висновком дитячого та сімейного психолога [PERSON] , складеного про психоемоційний стан малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] та особливості дитячо-батьківських відносин у родині, на момент обстеження вплив батька на розвиток та формування особистості [PERSON] і [PERSON] призводить до появи ознак емоційного дисбалансу, поведінка батька приносить дітям додаткові переживання, загострюючи тривожність, може призвести до руйнівних наслідків у психіці, появи психосоматичних захворювань. Треба захистити дітей, щоб вони не вважали, що в дорослому житті подібні відносини - норма. Без емоційної підтримки, та розвитку адекватної самооцінки такі особистості в подальшому майбутньому можуть стати або жертвами для професійного маніпулятора, або самі аб`юзерами. Аб`юз в сім`ї - це страшне явище, коли батько, використовуючи владу, демонструє перевагу над жінкою та дітьми. Надає моральний тиск, калічить їх психіку. Аб`юз - це не психічне відхилення, а комплекс переконань і цінностей, привнесених культурою в стосунки статей. Чоловік-тиран не здатен до змін, так як, поняття про його вище положення над жінкою вкорінене глибоко у свідомості /т. І а. с. 29-31/. На противагу цьому, вплив матері на формування особистості хлопчиків сприяє адекватному розвитку їхніх моральних якостей і цінносте, розвиває цікавість до оточуючого світу, дає відчуття безпеки і надійності, зменшує три вгоду та емоційне напруження через існуючу між ними атмосферу довіри, прийняття, поваги та любові. Єдність образів в проективній грі «Сім`я у вигляді тварин» може свідчить про єдність та особливу близькість між братами та матір`ю, що вони відчувають себе емоційно комфортно та затишно з нею, про значимість та важливість відносин з матір`ю. Виходячи з аналізу відповідей по методиці Рене Жиля та при аналізі рольової гри, психолог вважає, що можна казати, що брати дуже добре ладнають між собою. Відношення між ними не конфліктні, вони емоційно підтримують один одного, сіблінгові відношення у цій родині мають конструктивний характер. Крім цього, виходячи з аналізу тесту «Незакінчені речення», можна зробити припущення, що відношення з батьком є важливими, але травмуючими для психіки хлопчиків. На момент обстеження загострення тривожності у дітей зумовлено останньою поїздкою до Австрії та незрозумілим для них сімейним становищем. Вони не знають як реагувати - через це підвищується психічне напруження. Ситуація може викривити самооцінку, сприяти підвищенню тривожності та появи проявів агресивності у дітей. Під час психологічної бесіди з мамою хлопчиків [PERSON] виявлено, що їх батько [PERSON] має всі ознаки нарцисичного аб`юзера. Можна говорити про психологічне насильство у родині, тому що факти грубої й жорстокої його поведінки виявляються не одиничними, випадковими й ситуативними, а регулярними, систематичними й постійно повторюваними. Бажання психологічного комфорту та прихована тривожність, наявність внутрішніх страхів, пов`язаних з можливим від`їздом до Австрії, зазначена при аналізу історій по малюнкам CAT у обох хлопчиків. Аналіз результатів дитячого аперцетивного тесту (CAT) підтвердив слова [PERSON] щодо психологічного аб`юза з боку батька у родині - [PERSON] . За результатами психологічних бесід та аналізу тесту «Незакінчені речення» можна зробити висновок, що діти добре адаптовані для життя в Україні. Їм дуже подобається дитячий садок № 205, в який вони ходили у Києві, вони добре володіють українською та російською мовами, мають тут багато друзів. Александер мріяв стати першокласником у Києві. Жити в Австрії їм не подобається, бо там не комфортно, їм не сподобався дитячий садок в Австрії, у них там немає друзів. Остання поїздка до Австрії була для них психологічно травмуючою. Вони дуже раді, що повернулися до Києва. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок про те, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Вирішуючи спір щодо повернення дітей до батька і місце проживання дітей з матір`ю, надавши належну оцінку усім обставинам справи, а саме, що діти тривалий час проживають з матір`ю у належно створених нею умовах для повноцінного їхнього виховання та розвитку, враховуючи висновки, зроблені дитячим і сімейним психологом щодо психоемоційного стану малолітніх дітей і впливу батька на них, який призводить до появи ознак емоційного дисбалансу, суд, виходячи із найкращих інтересів дітей, визначає місце їхнього проживання саме разом з нею. Батько дітей, який безсумнівно відіграє важливу роль у їхньому житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про їхнє здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким діти будуть проживати. Беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дітей та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, суд дійшов до висновку про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дітей, сприятиме їхньому повноцінному вихованню та розвитку. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, у першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дітьми, визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Отже, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про визначення місця проживання [PERSON] і [PERSON] із їхньою матір`ю - [PERSON] , відмовивши у задоволенні позову [PERSON] про повернення дітей. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Подаючи до суду позовну заяву про визначення місця проживання дітей, [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 908, 00 грн, які на підставі положень частини першої статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню стороні, на користь якої ухвалено рішення /т. І а. с. 7/. Приписи частини восьмої статті 141 ЦПК України передбачають, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За змістом абзацу другого вказаної частини цієї статті, такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Разом з тим, у позовній заяві сторона позивача не зробила заяву відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, як і до закінчення судових дебатів у справі не було подано докази понесених витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи. Таким чином у стягненні заявленого орієнтовного розміру витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000, 00 грн на користь позивача суд відмовляє. Судові витрати позивачеві за об`єднаним позовом [PERSON] , у зв`язку із відмовою у задоволенні позову у повному обсязі, згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України, не відшкодовуються. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved