Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме кв. [ADDRESS] , посилаючись на те, що є співвласником вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності. В спірній квартирі зареєстровано четверо осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , при цьому відповідач фактично в квартирі ніколи не проживала, участі в утриманні житла не приймала, особистих речей у квартирі немає. Неодноразово звертався до відповідача з проханням знятися з реєстраційного обліку, проте остання відмовляється. У зв`язку з вказаним, позивач вимушений звертатись до суду з зазначеним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б від 29.12.2022 відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні 15.03.2023 підтримав вимоги позову в повному обсязі. В судове засідання, призначене на 03.04.2023 не з"явилася, надано заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про розгляд справи повідомлялась належним чином, за зареєстрованим місцем проживання, відзив до суду не направила. Суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно з якими в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаною в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Третя особа - [PERSON] допитаний судовому засіданні в якості свідка, підтримав вимоги позову, зазначивши, що [PERSON] не проживала в квартирі і не проживає з моменту реєстрації. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вислухавши пояснення представника позивача, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердиди відсутність [PERSON] за місцем реєстрації, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про право власності, позивач є співвласником кв. [ADDRESS] . Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 30298914 власниками є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть №S 6804/2022. Відповідач [PERSON] є родичкою померлої [PERSON] Згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА відповідачка [PERSON] зареєстрована з 08.01.2019 за адресою: [ADDRESS] . Як зазначено позивачем [PERSON] , який допитаний в якості свідка, [PERSON] хоча і зареєстрована, але фактично ніколи в квартирі не проживала, не має особистих речей та не сплачує кошти за комунальні послуги. Вказане підтверджується актом, довідкою від 14.12.2022 про обстеження квартири на предмет проживання [PERSON] , складеними працівниками ЖЕД-318 [PERSON] , [PERSON] у присутності та за свідченнями мешканців буд. [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] не несе жодних обов`язків по утриманню житла за вказаною адресою. Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України, Об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з положеннями ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Приймаючи до уваги викладене та те, що відповідач не є членом сім`ї власників житла і реєстрація відповідача в спірній квартирі перешкоджає позивачу, як власнику розпоряджатись своїм майном та користуватись квартирою, відповідач взагалі не вселялася та не проживала у спірній квартирі, протилежне судом не встановлено, а тому вимога про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду по справам даної категорії є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов`язав його вчинити цю дію.

Outcome: approved