Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся до Мар`янського районного суду Донецької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , у якому просив визнати недійсною заяву від 07 березня 2017 року, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І. зареєстровану в реєстрі за № 650, 651, згідно з якою розрахунок між [PERSON] і [PERSON] за договором позики від 05 березня 2016 року проведено повністю; стягнути солідарно з [PERSON] і [PERSON] борг за договором позики від 05 березня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І. (далі - приватний нотаріус Лазарєва Л. І.), зареєстрованого в реєстрі за № 537, у розмірі 22 516 500,00 грн, що еквівалентно 850 000,00 дол. США, та 8 000,00 грн судового збору. У березні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив змінити позовні вимоги та визнати недійсною заяву від 07 березня 2017 року, посвідчену приватним нотаріусом Лазарєвою Л.І., зареєстровану в реєстрі за № 650, 651, згідно з якою розрахунок між [PERSON] і [PERSON] за договором позики від 05 березня 2016 року проведено повністю; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34174027 від 07 березня 2017 року прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І.; визнати діючим (не припиненим) договір позики від 05 березня 2016 року, укладений між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Лазарєвою Л.І. та зареєстрований в реєстрі за № 537; визнати діючим (не припиненим) іпотечний договір, укладений між [PERSON] і [PERSON] , предметом якого є квартира [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Лазаревою Л.І. та зареєстрований в реєстрі за № 538; поновити запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта про іпотечний договір, укладений між [PERSON] і [PERSON] , предметом якого є квартира [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Лазарєвою Л.І., зареєстрований в реєстрі за № 538. На обґрунтування уточнених вимог позивач посилався на те, що 05 березня 2016 року між [PERSON] і [PERSON] укладено договір позики, за умовами цього договору [PERSON] до підписання договору отримала від [PERSON] 13 245 000,00 грн, що в еквіваленті становило 500 000,00 дол. США. Крім того, на виконання умов договору після його підписання [PERSON] отримала 200 000,00 дол. США та 150 000,00 дол. США. Згідно з умовами договору позики [PERSON] зобов`язана була повернути [PERSON] борг у розмірі 850 000,00 дол. США до 01 грудня 2017 року, що мало бути підтверджено заявою (розпискою) [PERSON] . На забезпечення належного виконання [PERSON] зобов`язань за договором позики 05 березня 2016 року між нею і позивачем укладено договір іпотеки, за умовами якого позичальник передала в іпотеку квартиру [ADDRESS] . 03 березня 2017 року [PERSON] повідомила [PERSON] про необхідність виправлення помилок в договорі іпотеки та зняття заборони та іпотеки з квартири з метою її продажу, який планувався на 06, 07 березня 2018 року, для проведення повного розрахунку за договором позики від 05 березня 2016 року. Так, у тексті договору позики від 05 березня 2016 року виявлено помилку: позикодавцем у договорі значилась - [PERSON] , яка фактично є позичальником, а позичальником було зазначено - [PERSON] , який фактично є позикодавцем. З метою виправлення цієї помилки [PERSON] запропонувала [PERSON] звернутися до нотаріуса та формально припинити позику з подальшим поновленням впродовж декількох днів позики на тих самих умовах, якщо квартиру не буде продано. 07 березня 2017 року [PERSON] разом з [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Лазарєвої Л.І. з метою виправлення помилок в договорі позики та нотаріального посвідчення заяви, якою [PERSON] просить зняти заборону на відчуження квартири. Приватний нотаріус заяву задовольнила, заборону відчуження предмета іпотеки зняла. Однак угоду купівлі-продажу квартири в зазначений час проведено не було, будь-яких грошей в рахунок погашення боргу за договором позики [PERSON] не передала [PERSON] , надавши обіцянки про укладення угоди найближчим часом, які нею так і не були виконані. [PERSON] пояснювала, що повний розрахунок буде в день угоди, яка постійно відкладається покупцями з причин збору великої суми коштів для проведення угоди, тому як сума угоди мала перевищувати 1 (один) мільйон доларів США. Починаючи з 28 березня 2017 року [PERSON] не виходить на будь-який зв`язок з позивачем та не вчиняє дій з виконання домовленостей та повернення боргу. З метою невиконання зобов`язань за договором позики [PERSON] 28 березня 2017 року фіктивно здійснила відчуження всього належного їй майна, на користь [PERSON] . Така поведінка [PERSON] дає підстави стверджувати, що позичання грошей здійснено нею без наміру їх повертати, а нотаріально посвідчена заява, за якою розрахунок між [PERSON] і [PERSON] за договором позики ніби то проведений, підписана позивачем будучи введеним в оману та складена помилково, тому цей правочин є недійсним, а тому не створює жодних юридичних наслідків. Ураховуючи наведене [PERSON] просив позов задовольнити. Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 05 березня 2018 року відкрито провадження у справі для розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання. Заочним рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 10 травня 2018 року позов [PERSON] задоволено. Визнано недійсною заяву від 07 березня 2017 року, посвідчену приватним нотаріусом Лазарєвою Л.І., за якою розрахунок між [PERSON] і [PERSON] за договором позики від 05 березня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Лазарєвою Л.І., зареєстрованому реєстрі за № 537 проведено повністю. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34174027 від 07 березня 2017 року прийняття приватним нотаріусом Лазарєвою Л.І. Визнано діючим (неприпиненим) договір позики від 05 березня 2016 року, укладений між [PERSON] і [PERSON] ; визнано діючим (неприпиненим) іпотечний договір, укладений між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Лазарєвою Л.І. та зареєстровано в реєстрі за № 537. Визнано діючим (неприпиненим) іпотечний договір, укладений між [PERSON] і [PERSON] , предметом якого є квартира [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Лазарєвою Л.І. та зареєстровано в реєстрі за № 538. Поновлено запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта про іпотечний договір, укладений між [PERSON] і [PERSON] , предметом якого є квартира [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Лазарєвою Л.І. та зареєстрований в реєстрі за № 538. Постановою Донецького апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року апеляційну скаргу адвоката Пашковського Д. В. як представника [PERSON] задоволено. Заочне рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 10 травня 2018 року скасовано, справу направлено для розгляду за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2019 року прийнято до провадження матеріали цієї цивільної справи та призначено підготовче судове засідання. 24 лютого 2020 року від адвоката Воротиленка О. С., як представника [PERSON] , надійшла заява (клопотання) про залучення до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] . Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] , надіслано йому копію ухвали. Призначено підготовче засідання. 22 вересня 2020 року до суду надійшов відзив представника [PERSON] - [PERSON] , мотивований безпідставністю заявлених позивачем вимог, адже [PERSON] повністю розрахувалася із [PERSON] за договором позики від 05 березня 2016 року, повністю виконавши його умови, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою [PERSON] від 07 березня 2017 року, підписавши яку, позивач підтвердив, що її умови відповідають його волевиявленню. При нотаріальному посвідчені вказаної заяви позивач усвідомлював значення своїх дій і керував ними, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду по суті. У січні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про повернення до стадії підготовчого провадження для подання уточненої в частині підстав позову позовної заяви. Доповнивши підстави позову тим, що з метою невиконання зобов`язань за договором позики [PERSON] 28 березня 2017 року фіктивно здійснила відчуження всього належного їй майна, на користь [PERSON] 09 грудня 2019 року приватний нотаріус Лазарєва Л. І. як свідок подій звернулася до судових та слідчих органів України і надала пояснення свідка про те, що відомості викладені у заяві [PERSON] від 07 березня 2017 року не відповідали дійсності, бо [PERSON] під час складання та підписання цієї заяви грошових коштів від [PERSON] не отримував. [PERSON] відмовляла [PERSON] від підписання такої заяви, однак, на її думку, він перебував під впливом [PERSON] , яка його запевнила, що розрахунок за цим договором позики буде проведений найближчим часом, все ж таки посвідчив заяву від 07 березня 2017 року про виконання [PERSON] перед ним зобов`язання щодо повернення коштів. Додатковим свідком подій 07 березня 2017 року був [PERSON] , який в нотаріально посвідченій заяві від 09 січня 2020 року також підтвердив, що [PERSON] 07 березня 2017 року будь-яких коштів [PERSON] не повертала. Крім цього, рішенням Маріїнського районного суду Донецької області від 07 серпня 2020 року, ухваленим у справі № 237/3568/17, стягнуто солідарно з [PERSON] і [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість, яка виникла на підставі договору позики від 07 березня 2017 року, під час виконання якого було встановлено, що [PERSON] не мала будь-яких прав використовувати паспорт серії [NUMBER] , отриманий нею на підставі завідомо підробленого паспорта [NUMBER] , як і не мала права надавати його під час здійснення будь-яких цивільно-правових обов`язків, укладення, розірвання договорів, подання зави від 07 березня 2017 року про виконання зобов`язань за договором позики від 05 березня 2016 року, в тому числі посвідчених нотаріально, які є предметом розгляду цієї справи тощо. Новомиколаївським відділенням поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області 28 жовтня 2020 року внесено до ЄРДР та розпочате кримінальне розслідування за № 12020085300000039 щодо підроблення паспорта громадянина України серія [NUMBER] й використання завідомо підробленого документа [PERSON] , [INFO] , з метою незаконного отримання паспорта громадянина України серії [NUMBER] й подальшого незаконного отримання паспорта для виїзду за кордон серії [NUMBER] , в тому числі щодо продовження незаконного використання [PERSON] вказаних паспортів. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року уточнену позовну заяву було прийнято до розгляду. 03 березня 2021 року [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] і [PERSON] про визнання недійсними договорів позики та іпотеки. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 03 березня 2021 року, залишеною в силі постановою Верховного Суду від 20 липня 2022 року зустрічну позовну заяву [PERSON] повернуто з підстав її подання з пропуском установленого частиною першою статті 193 ЦПК України строку. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, який просив задовольнити, з наведених у ньому підстав. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив та просив відмовити в задоволенні позову. Інші учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання в судове засідання не з`явилися, що не перешкоджає розгляду справи по суті. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лазарєва Л.І. подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Суд установив, що 05 березня 2016 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І. та зареєстрований в реєстрі за № 537, в порядку та на умовах, визначених цим договором, з урахуванням виправлень, [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 850 000,00 дол. США, що за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання цього договору становило 22 516 500,00 грн. На забезпечення належного виконання умов договору позики 05 березня 2016 року між [PERSON] і [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І., зареєстрований в реєстрі за №539, за умовами якого [PERSON] як іпотекодавець передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . 07 березня 2017 року [PERSON] і [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Лазарєвої Л.І. з метою подання заяви про повний розрахунок між [PERSON] і [PERSON] за договором позики від 05 березня 2016 року та виправлення помилок у ньому. На підставі зазначеної заяви приватний нотаріус Лазарєва Л. І. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 34174027 від 07 березня 2017 року та внесення запису до Єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно й виключення запису про іпотеку, щодо квартири [ADDRESS] . 28 березня 2017 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н. М., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 868411980000, за умовами якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбав нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Судом встановлено, що на час подання [PERSON] заяви, зареєстрованої в реєстрі за №650, 651 про повне виконання [PERSON] зобов`язання за договором іпотеки від 05 березня 2016 року за реєстровим №538 та договором позики від 05 березня 2016 року за реєстровим №537, посвідчених приватним нотаріусом Лазарєвою Л.І., особа [PERSON] була посвідчена паспортом громадянина України серія [NUMBER] , виданим Новомиколаївським РВ ГУ МВС України в Запорізькій області 25 травня 2011 року. Згідно з висновком Державної Міграційної Служби України в Запорізькій області вiд 03 квітня 2013 року паспорт громадянина України серія [NUMBER] , виданий Новомиколаївським РВ ГУ МВС України в Запорізькій області 25 травня 2011 року - визнаний недійсним та таким, що був виданий з порушенням вимог законодавства України, який підлягає негайному вилученню та знищенню. Додатково визнаний недійсним паспорт для виїзду закордон, виданий раніше [PERSON] ( [INFO] ), серії [NUMBER] , з терміном дії з 01 серпня 2011 року до 01 серпня 2021 року. Передумовою для отримання паспорта [NUMBER] було звернення [PERSON] 21 травня 2011 року до Новомиколаївського РВ ГУМВС в Запорізькій області з метою його заміни, що пов`язувалося із непридатністю для подальшого використання (зіпсуванням). Під час перевірки законності видачі паспорта серія [NUMBER] ГУ ДМС України в Запорізькій області було встановлено, що паспорт [NUMBER] громадянці [PERSON] , [INFO] ніколи не видавався. Відповідно до обліку виданих паспортів в Кам`янському РВ УМВС України в Черкаській області паспорт [NUMBER] видавався 30 квітня 1999 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , яка [INFO] померла, а паспорт [NUMBER] знищено 04 квітня 2003 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі №757/64192/19-ц від 17 березня 2021 року було задоволено заяву [PERSON] про витребування доказів з Трускавецького міського сектору ГУ ДМС України у Львівській області, щодо надання належним чином засвідченої копії документів, що стосуються (стосувалися) факту видачі паспорта(ів) на ім`я [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , в тому числі форму №1, заяви та інше, що стали підставою для видачі паспортів [PERSON] , [INFO] . У відповіді від 26 травня 2021 року Трускавецького міського сектору ГУ ДМС України у Львівській області була надана засвідчена копія Ф.1 на ім`я [PERSON] , [INFO] . Допитані як свідки в судовому засіданні [PERSON] та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лазарєва Л.І. за наданими їм фотокартками паспорта [PERSON] , [INFO] ( [NUMBER] ) та форми №1 [PERSON] , [INFO] , остання була опізнана як одна й та сама людина відома їм як [PERSON] . Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , підтвердили раніше надані суду заяви свідків, що були посвідчені нотаріально. Зокрема [PERSON] в судовому засіданні, так й в письмовій заяві свідка зазначив, що з [PERSON] , її сином [PERSON] знайомий з 2015 року коли він допомагав рідній сестрі, [PERSON] , в пошуку з метою придбання у власність квартири в м.Києві. Познайомився із зазначеними особами саме під час перегляду квартир й придбання у [PERSON] іншої квартири. Потім [PERSON] з [PERSON] їздили разом до Туреччини, зустрічали в одному колі новий рік, [PERSON] був свідком відкриття ресторану « [INFO] » ( [ADDRESS] , що свідчить про те, що між ними виникла певна довіра. Навесні 2016 року [PERSON] , уклав договір позики та іпотеки квартири [ADDRESS] , що належала [PERSON] на праві приватної власності. 05 березня 2017 року [PERSON] разом зі своїм товаришем - [PERSON] приїхав до м. Києва, де 06 березня 2017 року зустрівся із [PERSON] у квартирі сестри [PERSON] та обговорили фінансові питання , під час якої [PERSON] повідомив, що 07 березня 2017 року у другій половині дня треба приїхати до нотаріуса і почати процес підготовки до продажу квартири, що знаходиться в іпотеці. 07 березня 2017 року [PERSON] із [PERSON] приїхали до офісу приватного нотаріуса Лазарєвої Л.І., де знаходилися [PERSON] , її син [PERSON] , її невістка [PERSON] , які одразу почали вмовляти [PERSON] зняти іпотеку з квартири [ADDRESS] з метою проведення розрахунку за договором позики після продажу спірної квартири третій особі. Проте, [PERSON] не повернула [PERSON] борг за договором позики по сьогоднішній день. Починаючи з кінця березня 2017 року [PERSON] , його мати [PERSON] почали уникати зустрічі із ним, по телефону казали, що угода з продажу квартири відкладається з вини покупця. В середині червня 2017 року керуючий рестораном «Альмондо» [PERSON] , при особистій зустрічі із [PERSON] повідомив йому, що [PERSON] з матір`ю [PERSON] «формально» переоформили все своє майно на [PERSON] , їх місцезнаходження йому не відомо. Під час пошуку [PERSON] і [PERSON] було виявлено, що фактично зазначені особи з народження є: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси у справі №712/11110/20 (провадження № 6/712/332/20) від 24 листопада 2020 року подання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про розшук боржника - задоволено. Оголошено в розшук боржника - [PERSON] , [INFO] , уродженку м.Петровське, Ярославської області, яка була зареєстрована: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] виданий Новомиколаївський РВ ГУМВС України в Запорізькій області 25 травня 2011 року; або паспорт [NUMBER] виданий Кам`янським РВ УМВС України в Черкаській області 30 квітня 1999 року, РНОКПП [NUMBER] , фактичне місце реєстрації та місце проживання не відоме (https://reyestr.court.gov.ua/Review/93125320). Приватний нотаріус Лазарєва Л. І., яка була допитана в судовому засіданні 01 березня 2023 року повідомила, що нею 05 березня 2016 року був посвідчений договір позики, укладений між [PERSON] , як позичальником, і [PERSON] , як позикодавцем, на забезпечення належного виконання якого між ними ж був укладений договір іпотеки. 07 березня 2017 року [PERSON] разом з [PERSON] звернувся до неї з метою виправлення помилок у договорі позики та нотаріального посвідчення заяви, якою [PERSON] просив зняти заборону на відчуження квартири, що перебувала в іпотеці. У заяві [PERSON] зазначив, що [PERSON] здійснила з ним повний розрахунок за договором позики від 05 березня 2016 року, однак відомості викладені в цій заяві не відповідали дійсності, бо, присутній цієї дати в нотаріальній конторі за адресою: [ADDRESS] [PERSON] від [PERSON] під час складання та посвідчення заяви грошових коштів не отримував. Вона, приватний нотаріус Лазарєва Л. І., відмовляла [PERSON] від підписання, посвідчення цієї заяви; намагалася вплинути на нього, щодо чіткої послідовності дій: з першу розрахунок, після подання заяв про зняття заборони, іпотеки до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак на її думку, [PERSON] , перебуваючи під впливом [PERSON] , яка його запевнила, що розрахунок за договором позики від 05 березня 2016 року буде проведений найближчим часом, все ж таки 07 березня 2017 року посвідчив заяву про виконання [PERSON] перед ним зобов`язання, щодо повернення коштів. В подальшому, при перевірці майнового стану [PERSON] , за фактами неодноразового звернення до неї [PERSON] зі скаргами на відсутність будь-якого розрахунку [PERSON] із ним за договором позики від 05 березня 2016 року стало відомо, що [PERSON] 28 березня 2017 року все належне їй нерухоме майно, а саме квартири №69 , 93 , гараж № [NUMBER] , [ADDRESS] , продала, відчужила [PERSON] . Відповідно до статті 8 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не має права давати свідчення в якості свідка щодо відомостей, які становлять нотаріальну таємницю, крім випадків, коли цього вимагають особи, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. 13 березня 2023 року [PERSON] подав до суду заяву про те, що допитана у якості свідка приватний нотаріус мала право давати свідчення в якості свідка щодо відомостей, які ставлять нотаріальну таємницю, бо зазначені свідчення були надані на вимогу [PERSON] , як сторони договорів позики, іпотеки від 05 березня 2016 року. Погодження іншої сторони договорів - [PERSON] не вимагається, адже ця особа знаходиться у розшуку Міністерства внутрішніх справ України. Допитаний як свідок [PERSON] підтвердив факти викладені ним у письмовій заяві свідка від 09 січня 2020 року, яка нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шимка О.М., зареєстрована в реєстрі за №30). Зазначив, що йому особисто відомо про укладення між [PERSON] і [PERSON] 05 березня 2016 року договорів позики та договору іпотеки, оскільки в цей день він разом із [PERSON] приїхав до м.Києва поїздом «711*ДА ФІРМ ІС+», про що свідчить посадочний документ №000B3C88-27EF-5AF8-0002, де знаходилися 2(два) дні. З Києва разом із [PERSON] він виїхав зранку 08 березня 2017 року поїздом «712 КА ФІРМ ІС+» (посадочний документ №000B3C88-35F2-979А-0002).07 березня 2017 року він разом із [PERSON] знаходився в приміщенні приватного нотаріуса Лазарєвої Л.І., що розташоване за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] підтвердив, що ні 07 березня 2017 року, ні в подальшому будь-яких грошових коштів за договором позики від 05 березня 2016 року від [PERSON] [PERSON] не отримував. Заява про повне виконання зобов`язання [PERSON] за договором позики від 05 березня 2016 року була складена [PERSON] помилково, за фактом введення останнього в оману про розрахунок в майбутньому. В результаті шахрайських дій [PERSON] треті особи незаконно привласнили належні [PERSON] грошові кошти. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Установлено, що 05 березня 2016 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] 850 000,00 дол. США, що за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання цього договору становило 22 516 500,00 грн. На забезпечення належного виконання умов договору позики 05 березня 2016 року між [PERSON] і [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л. І., зареєстрований в реєстрі № 538, за умовами якого [PERSON] як іпотекодавець передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Зазначені договори в судовому порядку недійсними чи неукладеними не визнавалися, їх нікчемність також не встановлювалася. Відповідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначенні способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору позики, умови якого, як стверджує позивач [PERSON] не виконані, адже борг не повернено, а заява про повернення боргу є недійсною, оскільки зазначене в ній не відповідає дійсності. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17(провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19). Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач скористався наданими йому ЦПК України правами та змінив свої позовні вимоги, що були заявлені ним при зверненні до суду. Проте, заявлені уточнені позивачем вимоги про визнання недійсною заяви про повернення боргу, діючими (неприпиненими) договорів позики та іпотеки є неналежним способом захисту, адже факти припинення чи не припинення зобов`язань за договорами позики та іпотеки; дійсність, недійсність чи нікчемність заяви про виконання умов договору позики мають бути встановленні у справі про стягнення заборгованості за договором позики від 05 березня 2016 року, однак позивач змінивши свої вимоги не просить стягнути заборгованість за договором позики чи звернути стягнення на предмет іпотеки.Вимоги про скасування рішення приватного нотаріуса та припинення запису залежать від наявності/ відсутності правових підстав для стягнення боргу чи захисту порушеного права на підставі предмета іпотеки. Велика Палата Верховного Суду послідовно зазначала, що обрання позивачем неправомірного (неналежного) способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21). Ураховуючи наведене, у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити у зв`язку з обранням позивачем неправомірного (неналежного) способу захисту. Оскільки обраний позивачем спосіб захисту у цій справі є неналежним, суд не надає оцінку зібраним у цій справі доказам.

Outcome: dismissed