Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-23 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Обгрунтовуючи позов зазначив, що 08 квітня 2019 року суддею Святошинського районного суду м. Києва Дячук С.І. було розглянуто матеріали, які надійшли з Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області стосовно [PERSON] звинуваченого у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Судом було встановлено, що 07 червня 2016 року [PERSON] , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «РЕНО», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по а/д Ульяновка-Миколаїв, 71 км, в порушення вимог п.п. 10.1, 11.2, 11.3 Правил Дорожнього руху, вимог дорожньої розмітки 1.1 розд. 3.4 Правил, виїхав на смугу зустрічного руху, не впевнившись в тому, що це не створить перешкоду іншим учасникам дорожнього руху, при цьому змусив водія автомобіля «ШЕВРОЛЕТ» державний номерний знак [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , який здійснював маневр обгону з метою уникнення зіткнення вжити заходів маневрування, внаслідок чого автомобіль «ШЕВРОЛЕТ» виїхав на ліве по ходу руху узбіччя, втратив керування з подальшим його перекиданням, що спричинило пошкодження вказаного транспортного засобу. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року у справі №759/4526/19 було встановлено, що [PERSON] порушив правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної події 07 червня 2016 року було пошкоджено транспортний засіб марки «Chevrolet Cruze» 1.8, реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Відповідно до звіту № 30-19 про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля «Chevrolet Cruze» 1.8, реєстраційний номер [NUMBER] , вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля «Chevrolet Cruze» 1.8, реєстраційний номер [NUMBER] на дату події 07.06.2016 року становить 230067, 85 грн., (двісті тридцять тисяч шістдесят сім гривень 85 коп.) Також, позивачем було понесено витрати на проведення автотоварознавчого дослідження щодо встановлення матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу «Chevrolet Cruze» 1.8, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується рахунком № 30-19 від 06 лютого 2019 року на суму 2500 грн. Позивачу внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди шляхом механічного пошкодження транспортного засобу «Chevrolet Cruze» 1.8, реєстраційний номер [NUMBER] , було завдано збитків у розмірі 232 567,85 грн. Внаслідок ДТП, крім матеріальної шкоди, яка була завдана належному позивачу майна на праві власності, він також зазнав немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які принесли негативні зміни у його життя. Так, у момент зіткнення спрацювали фронтальні подушки безпеки автомобіля Позивача, та він декілька разів вдарився головою об ліву середню стійку даху та об дах автомобіля, коли його зім`яло, тому він на декілька секунд втратив свідомість. Згідно висновку експерта № 529-М, що згідно наданих додаткових лікарняних документів у [PERSON] було виявлено садину на лобі, кровоподтік і садину правого зап`ястя, кровоподтік волосяної частини голови, струс головного мозку. Дані тілесні ушкодження могли утворитися 07.06.2016 року при ДТП. Із 17.06.16 по 22.06.16 та із 15.07.16 по 20.07.16 року у зв`язку із погіршенням стану здоров`я після зазначеної ДТП Позивач перебував на амбулаторному лікуванні у Первомайській ЦМБЛ, що підтверджується копіями листків непрацездатності. Внаслідок дорожньо-транспортної події, яка сталася, Позивачу довелося нераціонально витрачати свій життєвий час та залучати значні власні фізичні, душевні, моральні зусилля і матеріальні ресурси, які були необхідними для відновлення попереднього стану (відсутність діалогу із Відповідачем щодо владнання ситуації, пошук та залучення адвоката, експерта, відновлення стану здоров`я та інше). Таким чином, позивач вважає, що йому заподіяно значні фізичні та психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань він оцінює в 20 000 гривень, які підлягають відшкодуванню (компенсації) Відповідачем у повному обсязі. Всю завдану шкоду позивач спочатку просив стягнути з відповідача [PERSON] . В подальшому, в процесі підготовки справи до розгляду позивач змінив предмет позову, залучив до участі у розгляді справи співвідповідачів. 03.09.2019 року Позивач та представник Відповідача у підготовче судове засідання надали клопотання про залучення до участі у справі у якості відповідача Повне товариство "Ломбард Донкредит товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер-Ріелті" і компанія (ПТ "Донкредит"), так як 07.06.2016 року, в день дорожньо-транспортної пригоди Відповідач [PERSON] був за кермом робочого автомобіля, власником якого є дана юридична особа. Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області було залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Повне товариство "Ломбард Донкредит товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер-Ріелті" і компанія» (Далі Відповідач 2). Відповідач Повне товариство "Ломбард Донкредит товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер-Ріелті" і компанія» подало на позовну заяву відзив. Згідно цього відзиву Позивач дізнався, що на автомобіль марки «РЕНО» державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та що перебуває у власності Повного товариства "Ломбард Донкредит товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер-Ріелті" і компанія», 27.11.2015 року був виданий поліс страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховою компанією АТ СК «АХА-Страхування». Про дану обставину Позивач дізнався із відзиву відповідача. Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області було залучено до участі у справі в якості співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія» Аха Страхування». Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія» Аха Страхування» на момент розгляду справи було реорганізоване у Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (Далі Відповідач 3). Уточнивши свої вимоги позивач остаточно просив стягнути з [PERSON] , Повного товариства «Ломбард Донкредит товариство з обмеженою відповідальність «Інтер-Ріелті» і компанія» та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь [PERSON] майнову шкоду (збитки) в розмірі 232 567,85 грн., які були завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Також просив стягнути з [PERSON] на свою користь моральну (немайнову) шкоду в розмірі 20 000 грн. Змінюючи предмет позову позивач зазначив, що за фактом ДТП було порушене кримінальне провадження від 07.06.2016 р, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яке тривало із 07.06.2016 року по 27.02.2019 року. А саме 27.02.2019 р. це кримінальне провадження було закрите та матеріали із кримінального провадження були виділені начальнику Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області для вирішення питання про притягнення винних водіїв до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Таким чином, лише після спливу трьох років з моменту дорожньо-транспортної пригоди правоохоронними органами було складено адміністративний протокол стосовно особи, що вчинила аварію. Після дорожньо-транспортної пригоди та під час здійснення досудового розслідування Відповідач не повідомляв про те, що автомобіль, яким він керував, мав страховий поліс. Він всіляко ухилявся від спілкування із Позивачем, вважав, що не був учасником дорожньо-транспортної пригоди та ні в чому не винен. До того ж автомобіль, яким керував Відповідач, не зазнав жодних механічних пошкоджень 07.06.2016 року. 08 квітня 2019 року постановою Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/4526/19 було встановлено, що [PERSON] порушив правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Із Відзиву Відповідача 2 Позивачу стало відомо, що між АТ «СК «АХА» Страхування» та повним товариством «Ломбард Донкредит Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Ріелті» і компанія» було укладено Поліс №АІ/8958831, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом був автомобіль марки «РЕНО» державний номерний знак [NUMBER] , яким керував Відповідач. Відповідно до пунктів 33.1; 33.1.3; 33.1.4. ст. 33 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Позивач зазначає, що був позбавлений можливості повідомити страхову компанію про дорожньо-транспортну пригоду, оскільки йому не було відомо, що транспортний засіб Відповідача застрахований та Відповідач у порушення положень ст. 33 Закону не надав Позивачу відомості про страховий поліс, не повідомив самостійно страхову та не надав інформацію про дорожній інцидент Відповідачу 2 (власнику транспортного засобу). Від кожного з відповідачів надійшли відзиви на позовну заяву. В судовому засіданні приймали участь представники відповідача [PERSON] та відповідача Повного товариства «Ломбард Донкредит товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Ріелті» і компанія». Представник відповідача страхової компанії участі у розгляді не приймав, був повідомлений про час та місце розгляду справи. Так представник відповідача [PERSON] повідомив, що відповідно до висновку експерта № 532 від 28.08.2018 року, за наслідками проведеної у кримінальному провадженні по факту ДТП судово-інженерної транспортної експертизи, вбачається порушення Правил дорожнього руху України в діях обох водіїв. Після закриття кримінального провадження протоколи за ст. 124 КУпАП були складені відносно обох водіїв. 08 квітня 2019 року постановою Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/4526/19 за наслідками розгляду протоколу за ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] було закрито провадження у адміністративній справі у зв`язку з спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності, при цьому вина водія цією постановою встановлена не була. Протокол за ст. 124 КУпАП відносно позивач був направлений до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, але через неналежне оформлення був повернутий судом. Також наголошував на тому, що [PERSON] на час ДТП працював водієм Повного товариства «Ломбард Донкредит товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Ріелті» і компанія», якій належав автомобіль, яким керував [PERSON] на момент ДТП, а тому вимоги повинні бути пред`явлені до юридичної особи а не до водія. Представник відповідача Повного товариства «Ломбард Донкредит товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Ріелті» і компанія» наголошував на тому, що [PERSON] працював на підприємстві на посаді старшого касира, а тому, керуючи належним підприємству автомобілем під час ДТП, не виконував своїх трудових обов`язків, а отже підприємство не повинно відшкодовувати шкоду в порядку ст. 1172 ЦК України. Зазначив, що відповідач 2 дізнався про ДТП, яка сталася 07.06.2016 року лише 03.09.2019 року, отримавши ухвалу суду по даній справі про залучення співвідповідачем, після чого звернувся до страхової компанії з відповідним повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування. Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» у своєму відзиві просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на порушення позивачем вимог п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 07 червня 2016 року на а/д Ульяновка-Миколаїв, 71 км, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів: автомобіля марки «РЕНО» державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіля «ШЕВРОЛЕТ», державний номерний знак [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобіль «ШЕВРОЛЕТ» злетів з траси, перекинувся та зазнав механічних пошкоджень. За фактом ДТП 07.06.2016 року в той же день було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки водій [PERSON] отримав внаслідок ДТП тілесні ушкодження. Під час досудового розслідування було проведено декілька судово-медичних експертиз, з метою встановлення ступеню тяжкості отриманих позивачем тілесних ушкоджень, так як висновки були суперечливими. За наслідком проведення комісійної судово-медичної експертизи, висновком експерта № 93-К від 13.11.2018 року було остаточно встановлено, що [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Саме з викладених підстав, наявність легких тілесних ушкоджень, а не тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, слідчий постановою від 27 лютого 2019 року закрив кримінальне провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження). Закриваючи провадження у справі слідчий в мотивувальній частині постанови зазначив, що висновком експерта № 532 від 28.08.2018 року, за наслідками проведеної у кримінальному провадженні по факту ДТП судово-інженерної транспортної експертизи, встановлено порушення Правил дорожнього руху України в діях обох водіїв, а тому в їх діях вбачаються ознаки адміністративних правопорушень передбачених ст. 124 КУпАП. Співробітниками Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області було складено протоколи про адміністративні правопорушення передбачені ст. 124 КУпАП як відносно [PERSON] , так і відносно [PERSON] . Протокол відносно [PERSON] був направлений для розгляду до Святошинського районного суду м. Києва, а протокол відносно [PERSON] до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області. Як вже було зазначено вище постановою Святошинського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року у справі №759/4526/19 було встановлено, що [PERSON] порушив правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. В резолютивній частині постанови вказано лише про закриття провадження у адміністративній справі у зв`язку із закінченням строку притягнення особи до адміністративної відповідальності. Однак у мотивувальній частині зазначено, що 07 червня 2016 року [PERSON] , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «РЕНО», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по а/д Ульяновка-Миколаїв, 71 км, в порушення вимог п.п. 10.1, 11.2, 11.3 Правил Дорожнього руху, вимог дорожньої розмітки 1.1 розд. 3.4 Правил, виїхав на смугу зустрічного руху, не впевнившись в тому, що це не створить перешкоду іншим учасникам дорожнього руху, при цьому змусив водія автомобіля «ШЕВРОЛЕТ» державний номерний знак [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , який здійснював маневр обгону з метою уникнення зіткнення вжити заходів маневрування, внаслідок чого автомобіль «ШЕВРОЛЕТ» виїхав на ліве по ходу руху узбіччя, втратив керування з подальшим його перекиданням, що спричинило пошкодження вказаного транспортного засобу. При цьому [PERSON] був присутній в судовому засіданні з розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, заперечував свою вину, але, як зазначає суд, його вина у вказаному правопорушенні за наведених обставин підтверджується сукупністю інших доказів. Протокол відносно [PERSON] дійсно неодноразово направлявся до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, але постановами суддів повертався на до оформлення через відсутність відомостей про потерпілу особу. Позивач в судовому засіданні пояснив, що згодом протокол відносно нього був розглянутий судом і провадження у адміністративній справі було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Позивач просив долучити до матеріалів справи копію цієї постанови, проте судом було відмовлено у її долучені через те, що цей доказ подавався з порушенням вимог ЦПК України і відповідачі заперечували проти долучення цього доказу. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Отже, з огляду на викладене, суд вважає, що вина [PERSON] беззаперечно встановлена відповідним судовим рішенням, а саме постановою Святошинського районного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року у справі № 759/4526/19. Відповідачем в свою чергу суду не надано доказів вини у ДТП позивача. Доводи представника [PERSON] про те, що вина у ДТП водія [PERSON] доведена висновком судово-інженерної транспортної експертизи, проведеної в межах кримінального провадження, суд сприймає критично, оскільки винуватість особи у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди може бути встановлена лише судовим рішенням, вироком у кримінальній справі або постановою у справі про адміністративне правопорушення. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є власником транспортного засобу марки автомобіля «ШЕВРОЛЕТ» державний номерний знак [NUMBER] , 2011 року випуску, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Згідно з п.1.3 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу, а тому у нього наявні правові підстави для звернення до суду з заявленими позовними вимогами. Як в розумінні КУпАП, так і в розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі», позивач є потерпілим, а тому має право вимагати відшкодування шкоди, завданої його автомобілю. Водій [PERSON] на момент ДТП був працівником Повного товариства «Ломбард Донкредит товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Ріелті» і компанія», працював на посаді старшого касира, що підтверджується копією трудової книжки. Автомобіль «РЕНО», державний номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] на момент ДТП, належав Відповідачу 2 і був застрахований відповідно до Полісу №АІ/8958831 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з 01.12.2015 року по 30.11.2016 року. Поліс видано Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія» Аха Страхування», яке в подальшому було реорганізоване у Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС». Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого встановлено полісом у сумі 100000 грн. шкоди заподіяної майну із визначенням розміру франшизи в сумі 50000 грн. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦКУ - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ст. 1172 ч.1 ЦК України). У відповідності до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідач 2 заперечував свій обов`язок відшкодовувати шкоду завдану внаслідок вищевказаної ДТП посилаючись на те, що [PERSON] працював на посаді старшого касира і на момент ДТП не виконував своїх трудових обов`язків. Представник зазначав, що суду не надано доказів того, що [PERSON] в момент ДТП виконував трудові обов`язки а не самовільно використовував автомобіль для власних потреб. Суд вважає, що Відповідачем 2 в свою чергу не було надано суду жодних доказів на підтвердження самовільного використання [PERSON] на момент ДТП належного підприємству автомобіля. Суду не надано копії трудового договору [PERSON] , не доведено коло його посадових обов`язків як старшого кассира, не надано внутрішніх наказів по підприємству щодо доручення йому як касиру права керування та користування автомобілем підприємства. Суд не має можливості перевірити чи перебував [PERSON] у службовому відрядженні чи не перебував, чи отримував маршрутний лист від підприємства чи не отримував. В даному випадку Відповідач 2, який наголошував на недоведеності вказаних обставин, повинен був спростувати виконання [PERSON] під час ДТП трудових обов`язків, надавши суду всі документи, які до речі повинні зберігатися саме на підприємстві. Приймаючи до уваги, що судом встановлено факт перебування [PERSON] , водія винного у ДТП, в трудових відносинах з Повним товариством «Ломбард Донкредит товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Ріелті» і компанія» на момент ДТП, той факт що він керував автомобілем який належав підприємству, яке уклало договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів із страховою компанією щодо страхування відповідальності за шкоду завдану третім особам під час ДТП яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, і саме підприємство сплатило страховий платіж за цим договором, а тому суд вважає, що в даному випадку слід застосовувати положення ст. 1172 ч.1 ЦК України і стягувати завдану майнову шкоду, завдану працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, саме з підприємства з урахуванням обставин, які будуть викладені нижче. Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно достатті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий - МТСБУ) відповідну заяву. Відповідно до ст. 33 вищевказаного Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: 33.1.1. дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; 33.1.2. вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; 33.1.3. поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; 33.1.4. невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. У ст. 37 цього ж Закону зазначено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, в тому числі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. З матеріалів справи та пояснень Відповідача 2 вбачається, що водій [PERSON] не повідомив підприємство власника автомобіля яким він керував, про причетність до ДТП, а так як цей автомобіль взагалі не зазнав пошкоджень, то підприємство, як страхувальник, не могло знати про ДТП та вчасно повідомити про неї страхову компанію. Так само не міг повідомити страхову компанію про ДТП і позивач, з яким винний водій [PERSON] не контактував. Враховуючи тривалий час досудового розслідування дорожньо-транспортної пригоди органами поліції в межах кримінального провадження, позивач міг отримати повний доступ до матеріалів слідства та вирішувати яким способом захищати свої права лише після закриття кримінального провадження, яке сталося лише 27 лютого 2019 року та притягнення іншого водія до адміністративної відповідальності 08 квітня 2019 року. Навіть звертаючись до суду із даним позовом у травні 2019 року позивачу не було відомо всіх обставин необхідних для визначення кола осіб, які мають бути відповідачами у позові з приводу відшкодування завданої йому шкоди. Так само і Відповідач 2, страхувальник за договором обов`язкового страхування транспортного засобу, лише 03.09.2019 року дізнався про ДТП, яка сталася 07.06.2016 року за участі його автомобіля, отримавши ухвалу суду по даній справі про залучення співвідповідачем, після чого одразу звернувся до страхової компанії з відповідним повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування. Страховик відповідальної особи, яка винна у дорожньо-транспортній пригоді, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власниківназемних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу (у разі наявності такої різниці) на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків. Згідно з приписами абзацу 2 п.12.1 ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. За наведених обставин, суд вважає, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» повинно відшкодувати позивачу майнову шкоду завдану ДТП в межах страхового ліміту, визначеного полісом в сумі 100000 за виключенням франшизи, а отже в сумі 50000 грн. Щодо загального розміру завданої позивачу внаслідок ДТП шкоди, то в даному випадку суд враховує, що під час підготовки справу до розгляду за клопотанням позивача було призначено та проведено судову авто товарознавчу експертизу за матеріалами цивільної справи з метою визначення розміру завданої позивачу шкоди. Висновком експерта № 3176 від 28.10.2021 року встановлено, що вартість матеріального збитку завданого позивачу як власнику автомобіля приймається у розмірі його ринкової вартості на момент пошкодження при ДТП та складає 245084,32 грн. При цьому ринкова вартість автомобіля після ДТП складає 57359,17 грн. Отже сума завданих позивачу внаслідок ДТП реальних збитків становить 187725,15 грн. (245084,32 - 57359,17 = 187725,15). Вказану суму слід стягнути на користь позивача частково з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» в сумі 50000 грн. та в іншій частині з Повного товариства «Ломбард Донкредит товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Ріелті» і компанія» в сумі 137725,15 грн. (187725,15 50000 = 137725,15). Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Згідно з ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В частині стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди в сумі 20000 грн. суд вважає позовні вимоги такими що обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2525,68 грн, 420,40 грн. було сплачено судового збору за вирішення клопотання про забезпечення доказів та 7354,80 грн. сплачено вартість проведеної у справі авто товарознавчої експертизи (всього сплачено 10300,88 грн.). Позивач просив стягнути на його користь з відповідачів шкоду в сумі 252 567,85 грн. Судом вирішено стягнути 207725,15 грн. Отже судовий збір за подання позову підлягає частковому стягненню з відповідачів в сумі 2077,25 грн., а всього слід стягнути 9852,45 грн.( 2077,25+7354,80+420,40=9852,45). Суд стягує судові витрати пропорційно до задоволених вимог з кожного з відповідачів які розраховано виходячи з того, що 1% задоволених вимог складає 2077,25 грн., в розмірі 66% з Повного товариства «Ломбард Донкредит товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Ріелті» і компанія», що дорівнює 6502,32 грн., 24% з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», що дорівнює 2364,48 грн. та 10% з [PERSON] , що дорівнює 985,20 грн.

Outcome: partial