Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтовування своїх позовних вимог позивачка зазначає, що 14.07.2021 між сторонами був укладений договір позики, на підтвердження якого відповідачкою була написана розписка. Відповідно до умов укладеного договору відповідачка отримала від позивачки у борг грошові кошти у розмірі 107682, 00 грн., що еквівалентно на момент укладення договору 3930, 00 доларів США. Вказані кошти відповідачка зобов`язувалася повернути до 14.01.2022 року. Однак станом на момент звернення до суду відповідачка грошові кошти не повернула. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на її користь заборгованість за договором позики у загальному розмірі 318245, 40 грн., з яких: 157200, 00 грн. - сума основного боргу; 3557, 00 грн. - інфляційні збитки; 488, 40 грн. - 3 % річних; 157000, 00 грн. - пеня за несвоєчасне повернення боргу. У судове засідання позивачка та представник позивачки не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїй заяві представник позивачки просить розгляд справи проводити в їх відсутність. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 14.07.2021 року між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був укладений Договір позики у письмовій формі. На підтвердження укладення Договору позики відповідачкою було надано розписку від 14.07.2021 року про отримання грошової суми у розмірі 107682, 00 грн., що є еквівалентом 3930, 00 доларів США. Відповідно до п. 1 Договору позики Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти у сумі 107682, 00 грн., що є еквівалентом 3930, 00 доларів США, в свою чергу Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку, передбаченому цим Договором, становить 3930, 00 доларів США, за курсом продажу в АТ КБ «ПриватБанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 6 місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 14.01.2022 року. За домовленістю сторін позика є безпроцентною. Пунктом 2 Договору позики визначено, що сума позики, встановлена в п. 1 даного Договору, отримана Позичальником від Позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі. Згідно із п. 5 Договору позики Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві суму позики, визначену в п. 1 даного Договору, відповідно до Графіку повернення грошових коштів до 14.01.2022 року включно. Відповідно до п. 9 Договору позики Сторони погодили, що у випадку зміни у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долара США, від зазначеного курсу у п. 1 цього Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «ПриватБанк» на день здійснення кожного платежу за цим Договором. У разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним Договором Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 1 % від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості (п. 10 Договору). Відповідно до п. 11 Договору з метою забезпечення Позичальником виконання своїх зобов`язань за Договором, в тому числі щодо повернення суми позики, можливих штрафних санкцій, Позичальник укладає договір застави транспортного засобу. 14.07.2021 року між сторонами був укладений Договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мельник Ю.О., відповідно до якого предметом застави є автомобіль Рено, що належить на праві власності [PERSON] . У встановлений Договором позики строк відповідачка свої зобов`язання не виконала, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі , визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, надані позивачкою Договір позики та письмова розписка про отримання грошових коштів від 14.07.2021 року є належними документами, що підтверджують отримання відповідачем грошових коштів та письмовим зобов`язанням повернути ці кошти у конкретно обумовлений у договорі позики час, а саме до 14.01.2022 року. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий до виконання сторонами. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання. Згідно з положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Як встановлено при розгляді справи, на даний час відповідачка продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором позики не погашає. Оскільки, відповідачка належним чином добровільно не виконала умови договору позики та всупереч вимогам цивільного законодавства до цього часу не повернула борг за вказаним договором, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 3930, 00 доларів США, що за курсом АТ КБ «ПриватБанк» (згідно умов Договору позики курс валюти розраховується за курсом, встановленим АТ КБ «ПриватБанк») станом на 01.12.2022 року (дата звернення до суду) становить 157200, 00 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення 3 % річних, то судом встановлено наступне. Як вбачається з позовної заяви, позивачка просить суд стягнути з відповідачки на її користь 3 % річних за період з 15.08.2021 року по 23.02.2022 року у розмірі 488, 40 грн. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 10 Договору позики, укладеного між сторонами, визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно із постановою Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст.. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Законом України від 15.03.2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18. Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також вказаним пунктом встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Зважаючи на вимоги вказаного Закону розрахунок 3 % річних позивачкою проводився за період з 15.08.2021 року (дата прострочки сплати першого платежу) по 23.02.2022 року включно. Наданий позивачкою розрахунок відповідає вимогам діючого законодавства, а тому є всі підстави для стягнення 3 % річних з відповідачки на користь позивачки у розмірі 488, 40 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення пені, то слід зазначити наступне. Відповідно до п. 8 Договору позики визначено, що за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини) Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 1 % від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Сума позики становила 107682, 00 грн. Позивачем наданий розрахунок пені за період з 15.08.2021 року по 23.02.2022 року. Сума пені за вказаний період становить 207826, 26 грн. При цьому слід зазначити, що відповідно до вимог ст.. 3 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 12 ЦК України передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Особа може відмовитися від свого майнового права. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Наданий позивачкою розрахунок пені свідчить про те, що розмір пені майже у двічі перевищує розмір боргу. У своїх позовних вимогах позивачка вказує про те, що нею зменшується обрахований розмір пені з 207826, 26 грн. до 157000, 00 грн., враховуючи складну економічну ситуацію в Державі, пов`язану з повномасштабною збройною агресією російської федерації стосовно України. Таким чином, розмір нарахованої позивачкою пені відповідає сумі основного боргу з урахуванням встановленого курсу долара США до гривні станом на 01.12.2022 року. Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення пені є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення інфляційних збитків, то слід зазначити наступне. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 1 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Зважаючи на те, що розмір боргу був розрахований позивачкою з урахуванням умов Договору позики та обов`язку відповідачки повернути боргу у долара США, суд вважає, що інфляційні збитки стягненню з відповідачки не підлягають, а тому позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню. Що стосується витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Як вбачається з письмових матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 54604, 54 грн. На підтвердження вказаних вимог позивачкою надано суду Договір про надання правової допомоги від 12.09.2022 року, укладений з адвокатом Гупалом Р.М. 28.11.2022 року між сторонами укладений Додаток до Договору від 12.09.2022 року, відповідно до якого визначено, що вартість наданих послуг становить 20000, 00 грн. (без урахування участі у судових засіданнях). За прийняття адвокатом участь у судових засіданнях Клієнтом додатково сплачується 3350, 00 грн. за кожний судодень. До вартості послуг не входять витрати на відрядження та транспортні витрати, пов`язані з виїздом за межі м. Харкова, в т.ч. витрати на пальне, а також поштові витрати і суми судового збору. У разі прийняття рішення по справі на користь Клієнта адвокату сплачується додатковий гонорар у розмірі 10 % від суми задоволених позовних вимог. Також позивачем був наданий Попередній розрахунок вартості правової допомоги, до якого включено консультацію Клієнта, юридичний аналіз законодавства та судової практики, підготовка та подача позовної заяви, представництво інтересів Клієнта в суді, складання відповіді на відзив, пояснень та інших процесуальних документів, пов`язаних з судовим розглядом справи. 01.12.2022 року адвокатом складений Акт наданих послуг, підписаний позивачкою. Відповідно до даного Акту адвокат передав, а Клієнт прийняв надані послуги загальною вартістю 16080, 00 грн., а саме: консультація Клієнта, юридичний аналіз законодавства та підготовка та подача позовної заяви. Враховуючи той факт, що адвокатом Гупалом Р.М. були надані послуги, викладені в Акті наданих послуг, при цьому представництво в суді він не здійснював, процесуальні документи у справі не складав, суд приходить до висновку, що саме загальна вартість послуг, що вказані в Акті наданих послуг, і підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки, а саме 16080, 00 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 3182, 45 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial