Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з єдиного казначейського рахунку за рахунок державного бюджету на свою користь 1 000 000,00 (один мільйон) гривень відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 03.02.2014 р. слідчим Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області було внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження №42014220080000009 щодо нього за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України. 24 червня 2014 року прокуратурою Київського району м. Харкова затверджено і направлено до суду до Київського районного суду м. Харкова обвинувальний акт про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України. Вироком Київського районного суду м. Харкова від 01.07.2019, який залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 02.02.2021р. та постановою Верховного Суду від 30.08.2021р. позивача визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, у зв`язку з недоведеністю наявності в його діянні складу кримінального правопорушення, та виправдано. Посилаючись на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та інші законодавчі акти, просить стягнути моральну шкоду, завдану йому незаконним притягненням до кримінальної відповідальності. Відповідачі - Головне управління Національної поліції у Харківській області, Харківська обласна прокуратура та Державна Казначейська служба України в особі Головного управління ДКСУ в Харківській області скористались своїм правом та подали відзиви на позовну заяву [PERSON] , в яких просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його недоведеність, та вказали, що у разі доведеності позивачем заподіяння моральних чи фізичних страждань чи втрат немайнового характеру, розмір відшкодування підлягає розрахунку, враховуючи строк перебування позивача під слідством та судом, а саме з 29.04.2014 по 02.02.2021, та розрахунок повинен здійснюватись виходячи з розміру встановленої мінімальної заробітної плати. В судовому засіданні представник позивача адвокат Подус М.О. позовні вимоги підтримав у повному обсязі з викладених в позовній заяві підстав. Пояснив, що кримінальне переслідування стосоно [PERSON] тривало більше ніж 7 років, що обумовлює відшкодування моральної шкоди. Представник Харківської обласної прокуратури Ольховий Б.С. в судовому засіданні проти позову заперечував повністю із підстав, викладених у відзиві на позов та пояснив, що розмір відшкодування моральної шкоди не повинен перевищувати одного розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом. Від представника ГУ НП в Харківській області в системі «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, та просив врахувати надані пояснення по справі та докази на їх обґрунтування. Представник ДКС України в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив. 26.11.2021 вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 13.12.2021 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 15.02.2023 закрито підготовче провадження по даній цивільній справі і справу призначено до судового розгляду по суті. Судом встановлено, що 03.02.2014 р. слідчим Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області було внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження №42014220080000009 відносно [PERSON] , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України. 29.04.2014 [PERSON] вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України в порядку ст. ст. 276-278 КПК України. 24 червня 2014 року прокуратурою Київського району м. Харкова затверджено і направлено до суду до Київського районного суду м. Харкова обвинувальний акт відносно [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, а саме що позивач працюючи на посаді інженера сектору технічного адміністрування Державного земельного кадастру Харківської регіональної філії Центру державного земельного кадастру, одержав неправомірну вигоду для себе та третіх осіб за вплив на прийняття рішень особами, уповноваженими на виконання функцій держави. Вироком Київського районного суду м. Харкова від 30 січня 2015 року у справі № 640/10675/14-к [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України та виправдано. Ухвалою апеляційного суду від 21 січня 2016 року вирок Київського районного суду м. Харкова від 30 січня 2015 року у відношенні позивача залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.02.2017 року вирок Київського районного суду м. Харкова від 30 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 21 січня 2016 року було скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції. Вироком Київського районного суду м. Харкова від 01.07.2019 визнано [PERSON] невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, у зв`язку з недоведеністю наявності в його діянні складу кримінального правопорушення, та виправдано. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 2 лютого 2021 року вирок Київського районного суду м. Харкова від 01 липня 2019 року у відношенні [PERSON] залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Постановою Верховного Суду від 30 серпня 2021 року ухвалу Харківського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року щодо [PERSON] залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з пунктом 2 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Згідно із частинами 1 та 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Згідно ч.7 ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до ч.1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно ч.2 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно п.1 статті 2 вказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відповідно до ч.1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно частини 2 цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч.3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частин 5 та 6 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України). Згідно роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній або юридичній особі незаконним діями, або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати. зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до Методичних рекомендацій „Відшкодування моральної шкоди" (лист Міністерства юстиції України від 13 травня 2004 р. № 35-13/797) моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Позивачем [PERSON] заявлено до відшкодування моральну шкоду в розмірі 1 млн. гривень, та задовольняючи позовні вимоги, суд виходить із наступного. Як зазначає позивач та підтверджується матеріалами справи, з 03.02.2014р. (дата внесення кримінального провадження №42014220080000009 щодо позивача до ЄРДР) по 02.02.2021р. (дата вступу в законну силу виправдувального вироку) пройшло загалом 84 (вісімдесят чотири) місяці. Якщо при цьому врахувати проміжок часу до постановлення остаточного судового рішення у справі - постанови Верховного Суду від 30.08.2021р., загальний час складає 91 місяць. Позивач вказує, що кримінальним провадженням, яке тривалий час розслідували, а в подальшому розглядали в суді, йому було завдано психологічних страждань, почалися нервові розлади, він втратив жагу до роботи, та втратив здоровий сон. Зазначає, що весь цей тривалий час він по першому виклику слідчого з`являвся для проведення слідчих дій, а в подальшому на судові засідання. Вказані дії призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків, погіршення стосунків із оточуючими (членами сім`ї, родичами, знайомими), перед якими він постійно виправдовувався, що не вчиняв вказаний злочин та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Слідчі дії та судові засідання постійно спричиняли негативні зміни емоційного стану позивача. Також вказує, що на сьогоднішній день знаходиться у стані глибокого розпачу, не може звільнитись від душевних переживань, не може повернутися до нормального ритму життя через бездоказове звинувачення у вчиненні злочину, незаконне перебування під слідством і судом. Крім того позивач зазначає, що незаконні дії щодо нього повністю зруйнували його престиж та ділову репутацію, що в свою чергу позбавило його можливості працювати та забезпечувати гідний рівень свого життя своїми власними силами. Носячи на собі ярлик злочинця він не міг повною мірою насолоджуватись своїм життям, адже від початку кримінального провадження соціум почав його уникати, більшість друзів та знайомих стали вороже до ньго відноситись. При цьому, суд зауважує, що протягом досудового слідства та судового розгляду справи [PERSON] свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України не визнавав та наголошував на своїй невинуватості. Водночас, позивач вказує, що за роки протягом яких він перебував під слідством та судом він повністю морально виснажений страхом незаконного засудження за злочин, якого він не скоював. Вказує, що весь цей час, майже 7 років проходили під тиском правоохоронної системи, оскільки позивач не знав, що буде завтра, яке рішення буде прийнято, чи дослухаються посадові особи до його доказів про невинуватість. Стосовно доводів відповідачів, про те що розмір вішкодування моральної шкоди відповідати нормі ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», згідно якої відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом то суд виходить із наступного. Згідно п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Згідно п. 14 ч. 1 ст.3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до частини першої статті 43 КПК України, виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обчислений за період з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили. Обчислений відповідно до наведених вимог загальний час незаконного перебування під слідством та судом складає 81 (вісімдесят один) місяць: з 29.04.2014р. (дата вручення підозри) по 02.02.2021р. (дата вступу в законну силу виправдувального вироку). Виходячи із діючого розміру мінімальної заробітної плати в України в 2023 році станом на дату ухвалення рішення мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди позивача складає 542700,00 грн. Проте, відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15 у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Таким чином, розмір відшкодування, встановлений частиною 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є мінімальним розміром, однак суд може стягнути і більший розмір відшкодування моральної шкоди виходячи із конкретних обставин справи. В даному випадку, суд враховує в першу чергу тривалість перебування позивача [PERSON] під слідством та судом, тяжкість змін у його життєвих і суспільних стосунках яке потягло за собою таке тривале порушення його прав, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та вважає що заявлена позивачем сума відшкодування моральної шкоди у розмірі одного мільйона гривень відповідає вимогам розумності, виваженості і справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Згідно ч.2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно п.1 ч. 9 Прикінцевих та перехідних положень БК України встановлено, що рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Відповідно до п.п. 2, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 р. № 215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку; здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. За таких обставин суд задовольняє позов [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по оплаті судового збору слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ.

Outcome: approved