Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач), про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що перебуваючи з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 27.12.2022 року з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі частини від усіх видів заробітку платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 27.09.2022 року до повнолітті дитини. Посилаючись на те, що на сьогоднішній день у зв`язку з військовим станом, великим матеріальним навантаженням, враховуючи, що позивач намагається справно сплачувати аліменти та несе відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя необхідних для розвитку дитини та батьків, а також те, що на його утриманні перебувають батьки похилого віку (пенсіонери), позивач просить суд зменшити розмір стягуваних з нього аліментів, визначений за рішенням суду у частці від заробітку у розмірі , на тверду грошову суму у розмірі 1200 грн. Ухвалою Макарівського районного суду від 26.01.2023 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 16.02.2023 року поштовим відправленням №1746100222545 (а.с.40) від відповідачки [PERSON] у строк та у порядку, встановленому судом, надійшов відзив на позовну заяву (а.с.32-40), в якому остання проти позовних вимог заперечила повністю і просила в їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та не підтверджені належними доказами. Крім того, позивач, звертаючись до суду з позовними вимогами про зменшення розміру аліментів, по суті просить змінити спосіб їх стягнення з частки на тверду грошову суму 1200 грн., а відтак позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав. Поряд з цим відповідач, зазначила, що оскільки позивач працює та отримує дохід, на підтвердження чого надала зокрема довідку про його доходи, вважає, що визначений за рішенням суду розмір аліментів є законним. Відповіді на відзив у встановлений судом строк позивач не подав. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.11.2018 року (а.с.16), [PERSON] народився [INFO] , його батьками вказані громадяни України: [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Макарівського районного суду Київської області у справі №370/1450/22 від 27.12.2022 року (а.с.17-19) задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , а саме: шлюб, зареєстрований 11.11.2017 р. Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 2568 - розірвано; стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання дитини: сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх його видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.09.2022 року та до досягнення дитиною повноліття. Також, позивач на обґрунтування своїх позовних вимог про зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що на його утриманні перебувають батьки-пенсіонери, до позовної заяви додав копію пенсійного посвідчення на ім`я [PERSON] (а.с.20), та копію пенсійного посвідчення на ім`я [PERSON] (а.с.21). Відповідач на підтвердження своїх доводів, викладених у відзиві, а саме на підтвердження можливості позивача сплачувати аліменти у розмірі, визначеному рішенням суду, а саме того, що позивач офіційно працевлаштований та має постійний дохід, надала наступні документи, відповідно до яких судом встановлено наступне. Згідно довідки №00000000001, виданої 31.01.2023 року ТОВ «Кіілто-Клей» (а.с.36), [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , працює в ТОВ «Кіілто-Клей» з 17.01.2020 року та на даний момент займає посаду Заступника завідувача складом. Дохід за період з 01.07.2022 року по 31.12.2022 року склав 127800,31 грн. Згідно відповіді державної податкової служби України від 24.01.2023 року на запит №154544545 від 24.01.2023 року Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) про джерела та/або суми доходів (а.с.37), за параметрами пошуку РНОКПП боржника - [NUMBER] , сума нарахованого доходу за 2 квартал 2022 року становить 62212,73 грн. Факт присвоєння [PERSON] ідентифікаційного номера [NUMBER] підтверджується відповідною довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера ДПА у Ватутінському районі м. Києва від 09.12.1998 року (а.с.12). Вирішуючи вимоги за позов суд керується наступним. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, позивач на обґрунтування позовних вимог про зменшення розміру стягуваних нього за рішенням суду аліментів, посилався саме на тяжке матеріальне становище. При цьому, в чому саме полягає погіршення його матеріального становища позивач в позовні не зазначив, як не додав до нього будь-яких доказів на підтвердження погіршення його матеріального стану. Посилання позивача на те, що на його утриманні перебувають батьки - пенсіонери, на підтвердження чого ним до позову було додано копію пенсійного посвідчення на ім`я [PERSON] (а.с.20), та копію пенсійного посвідчення на ім`я [PERSON] (а.с.21), суд до уваги не приймає, оскільки копії пенсійних посвідчень не є належними доказами перебування таких осіб на утриманні позивача. Крім того, до позову не додано жодних доказів, що вказані особи, а саме [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача. Слід зазначити також, що доводи позивача про неможливість (неспроможність) на даний час сплачувати аліменти у визначеному рішенням суду розмірі, повністю спростовуються доводами відповідача, викладеними у відзиві та доданими нею доказами на підтвердження того, що позивач офіційно працевлаштований та має постійний дохід (а.с.36), а саме судом встановлено, що позивач займає посаду заступника завідувача складом в ТОВ «Кіілто-Клей», а його дохід за період з 01.07.2022 року по 31.12.2022 року склав 127800,31 грн. Тож, суд приходить до висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог про зменшення розміру аліментів, а відтак такі вимоги не підлягають задоволенню. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON] , суд, виходить також з наступного. Так, відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом з тим ст. 192 СК України передбачає можливість зміни лише розміру аліментів, а не способу їх стягнення. Проаналізувавши вищезазначені положення закону, зокрема, ч. 3 ст. 181 СК України, з якої випливає, що право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина, а визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів. Оскільки позивач є платником аліментів, які присуджені у частці від його доходу, а не у твердій грошовій сумі, тому він таким правом не наділений. Таке положення ч. 3 ст. 181 СК України повністю відповідає, перш за все, інтересам дитини, а також особи, з якою дитина проживає. Таким чином, суд прийшов до висновку, що посилання позивача на положення ст. 192 СК України, як на підставу задоволення заявлених ним вимог, зокрема на погіршення матеріального становища, є безпідставним, адже позивач, як платник аліментів, має право звертатися лише з позовом про зміну розміру стягнутих рішенням суду аліментів, але в межах визначеного таким рішенням способу їх стягнення. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed