Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

23.02.2022 року АТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію в опалювальних сезонах 2018-2021 роках у сумі 37629,08 грн., 3678,75 грн, сума, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції; 1943,69 грн. - три відсотки річних; 2481,00 грн. - витрати по сплаті судового збору. Відповідач не виконав своїх зобов`язань, чим завдано позивачу матеріальну шкоду. За такого, позивач змушений звернутись до суду. Ухвалою судді від 10.05.2022 року позовну заяву прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощенного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. До судового засідання представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, надала згоду на ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзив суду не надав. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи й ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль», є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва . Судом встановлено, що позивач здійснював постачання теплової енергії до будинку [ADDRESS] в період з 2018-2021 р., що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.05.2021 року №487/1907/21 судовий наказ №487/1907/21 виданий Заводським районним судом м. Миколаєва від 05.04.2021 року було скасовано. Боржник посилався на те, що сума заборгованості не відповідає дійсності, оскільки боржник отримує субсидію, яка автоматично йде на погашення заборгованості. З метою підтвердження вищевикладеного позивач звернувся з запитом від №09-01/1759 від 04.10.2021 року та повторно з запитом №09-01/291004 від 30.11.2021 року. 03.12.2021 року від Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району Департаменту праці та соціального захисту населення надійшов лист №4644/09.02-12 від 03.12.2021 року в якому повідомлено, що громадянин [PERSON] , який зареєстрований за адресою [ADDRESS] , на обліку у відділі соціальних виплат як отримувач судсидії на житлово-комунальні послуги не перебував з квітня 2018 по теперішній час включно. Згідно витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні №17.30-130114-2021 від 21.01.2021 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що, на ім`я\~боржника [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] для розрахунків за надані послуги теплопостачання. З наявного в матеріалах справи розрахунку боргу вбачається, що відповідачу за період з 01.04.2018 рік по 01.01.2022 рік нараховано: 37629,08 гривень сума боргу за спожиту теплову енергію; 3678,75 гривень - сума на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції; 1943,69 гривень - три відсотка річних; 2481,00 грн. витрати по сплаті судового збору. 21.01.2021 року позивачем на адресу відповідача за вих. № 41-ф4 від 21.01.2021 року надсилалося попередження (в порядку досудового урегулювання сплати боргу) про оплату боргу в сумі 38616,8 гривень. Доказів сплати цієї суми у добровільному порядку матеріали справи не містять. Заперечень проти розміру заборгованості відповідачем до суду не надано, як і не спростовано доводи позивача. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно зст. 24 Закону України «Про теплопостачання`та п. 4 Правил користування тепловою енергією, затвердженихПостановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року №1198, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору про постачання теплової енергії у гарячій воді між споживачем та теплопостачальною організацією. Статями 68, 162 Житлового кодексу Українивизначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Частиною 1\~статті 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте, відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 20 цього ж Закону\~споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений у п. 5 ч. 3\~ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18), а також у постановах Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі №522/2625/16-ц, від 25.03.2020 року у справі №211/3347/18-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі №712/8916/17. Статтею 11 ЦК України передбачено, що зобов`язання виникають з дій осіб, які породжують цивільні права та обов`язки. Обов`язок сплатити вартість спожитої теплової енергії випливає з самого факту користування тепловою енергією. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань і одностороння зміна умов договору не допускається. Положеннями ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Уразі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 3\~статті 13 Конституції України\~передбачено, що власність зобов`язує. Відповідно до\~ст. 322 ЦК України\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не передбачено договором або законом. Отже, з огляду на викладене, враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язання з оплати централізованого опалення позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, то згідно з п. 2\~ст. 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувану не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені останнім судові витрати в розмірі 2481,00 грн.

Outcome: approved