Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~У лютому 2023 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 19 червня 2018 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у Чортківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 130. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З липня 2022 року сімейні відносини припинено, відновлювати їх позивач не бажає, шлюб існує формально, вони проживають окремо. У них різні погляди на життя та сімейні відносини. Дитина проживає з батьком, перебуває на його утриманні та вихованні. Сторони досягли згоди щодо проживання сина з батьком. Тому позивач просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати з ним. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] та його представник адвокат Квятковський Д. В. в судовому засіданні позов підтримують, просять його задовольнити з вищенаведених мотивів. Позивач пояснив, що після укладення шлюбу з відповідачкою, вони стали проживати в будинку його матері по [ADDRESS] . З часом відносини з відповідачкою стали погіршуватися із-за побутових конфліктів, сварок та інших непорозумінь. В зв`язку з цим в вересні 2022 року вони припинили сімейні відносини, відповідачка повернулась проживати до своїх батьків, а він залишився проживати з сином, з яким в нього нормальні відносини. Відповідачка має намір на тривалий час виїхати за межі України, а тому після розірвання шлюбу просить залишити з ним проживати неповнолітню дитину. \~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнає. Підтвердила те, що в вересні 2022 року вони з позивачем припинили шлюбні відносини. Таке сталося внаслідок частих сварок, конфліктів, непорозумінь, ревнощів. Після припинення спільного проживання вона стала проживати в своїх батьків по [ADDRESS] . На даний час вона має намір виїхати в Англію, а тому просить після розірвання шлюбу дитину залишити проживати з батьком. \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідачки, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 19 червня 2018 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрували у Чортківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 130. Вони мають сина [PERSON] , [INFO] . В вересні 2022 року сторони припинили сімейні відносини, спільно не проживають, не ведуть спільного господарства. У них різні погляди на життя та сімейні відносини. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 вищезазначеного Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом частини третьої статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Вказаного висновку дійшов ВС КЦС у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18. Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2021 року в справі № 339/143/20 звернув увагу на те, що враховуючи, що сторони не зверталися до суду із вимогами про визначення місця проживання дитини з одним із батьків суд, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обґрунтовано в межах доводів та вимог позову про розірвання шлюбу та залишення дитини проживати з матір`ю, встановивши, що дитина до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживала разом з матір`ю, залишив проживати дитину з нею, чим лише констатував проживання дитини, не визначаючи його. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Неповнолітнього сина сторін після розірвання шлюбу суд залишає проживати з позивачем. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнає, суд приходить до висновку про повернення позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 1073,60 гривень згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «РВС БАНК» № 20-1656965/1/С від 20 лютого 2023 року, що становить 536,80 гривень. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved