Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Мотилюка О. В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності на частки транспортного засобу та визнання права власності на вказану частку за позивачем, на підставі положень ст. 321, 365 ЦК України. Позов мотивовано тим, що вона є власником частки автомобіля марки «Hyundai Tucson 2.0 D5МТ4», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданих 09 травня 2022 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою. Інша частина транспортного засобу на даний час належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер та відповідно його цивільно-процесуальна дієздатність припинилася. Після його смерті відкрилася спадщина на належне померлому майно, а саме вищевказаний транспортний засіб. Із заявами про прийняття спадщини звернулись сторони у справі. Спадкові права відповідач після смерті [PERSON] не оформив, тобто частка вказаного автомобіля мала б бути оформлена відповідачем, як спадкоємцем, який спадщину прийняв і чия частка залишена відкритою, однак цей обов`язок не виконаний. Наразі позивач повністю позбавлена можливості зареєструвати своє право власності на автомобіля, так як Порядок державної реєстрації транспортних засобів не передбачає окремої реєстрації співвласниками транспортного засобу їх часток. Позивач також зазначає, що відповідач не здійснює догляд за цим майном, не несе частину витрат на його утримання. Позивач позбавлена можливості повноцінно реалізувати свої права на належне їй майно, змушена самостійно вирішувати всі питання щодо зберігання майна, консервації, необхідного ремонту та технічного обслуговування та не може здійснити необхідний ремонт автомобіля, оскільки проведення такого ремонту потребує згоди та участі усіх співвласників майна. При цьому, вказує, що стосунки сторін не є приязними, тому спільне з відповідачем користування автомобілем є неможливим. Крім того, частка співвласника [PERSON] є незначною, оскільки становить 25%, а транспортний засіб є неподільною річчю, відповідач свої спадкові права не оформив, майном не користується і не цікавиться та припинення права на частку в майні не порушить права [PERSON] та відповідача, який пасивно поводить себе щодо цього майна, не проявляє зацікавленості у ньому, а тому позивач просить припинити право власності [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] на частку у спільному майні, а саме на частку автомобіля марки «Hyundai Tucson 2.0 D5МТ4» та визнати за нею право власності на вищевказану частку транспортного засобу (а.с.1-4). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 серпня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с.30). 22 вересня 2022 року [PERSON] через свого представника - адвоката Бедіна С. М. надав суду відзив на позов в якому\~просив відмовити\~в \~задоволенні позовних\~вимог [PERSON] \~мотивуючи тим,\~що позивачем\~не доведено\~як сам\~факт перебування\~у власності\~померлого [PERSON] \~ спірної\~частки вищевказаного\~автомобіля,\~так і\~можливу участь\~в судовому\~процесі безпосередньо\~відповідача як\~правонаступника померлого\~ [PERSON] \~з огляду\~на те,\~що під\~поняттям «правонаступництво»\~розуміється перехід\~прав і\~обов`язків від\~одного суб`єкта\~до іншого.\~При цьому,\~у позовній\~заяві не\~зазначається,\~які ж\~саме негативні\~недоліки для\~позивача виникають\~внаслідок не\~оформлення відповідачем\~спадкового майна\~та відсутнє\~обґрунтування їх\~впливу на\~можливе порушення,\~невизнання або\~оспорювання права,\~свобод чи\~законних інтересів\~позивача за\~захистом яких\~вона звернулась\~до суду.\~Також,\~майже всі\~копії документів,\~які долучені\~до позовної\~заяви не\~є допустимими\~доказами,\~оскільки вони\~не засвідчені\~належним чином. Що стосується\~не оформлення\~спадкового майна,\~відповідач зазначив,\~що він\~як спадкоємець\~першої черги\~за законом\~після смерті\~свого батька\~вчасно подав\~заяву про\~прийняття спадщини,\~однак спадкове\~майно не\~оформив через\~брак часу,\~відсутність коштів\~та існування\~обмежень пов`язаних\~з встановленням\~карантину,\~запровадження обмежувальних\~протиепідемічних заходів\~та введення\~воєнного стану.\~У той\~же час\~відповідач не\~має наміру\~відмовлятися від\~частки у\~спадковому майні\~та не\~погоджується на\~отримання будь-якої\~грошової компенсації вартості частки. Окрім того, зазначив, що поданий позивачем звіт про оцінку вартості автомобіля не доводить його реальну ринкову вартість, оскільки при здійсненні даного розрахунку оцінювач виходив з середньої ринкової вартості на аналогічні транспортні засоби з урахування корегування на торг, однак на сайті продажу транспортних засобів діапазон цін значно вищий (а.с.38-40). Позивач відповіді на відзив не надала, однак 02 листопада 2022 року подала заяву про зміну предмета позову в якій просила припинити право власності [PERSON] на частки транспортного засобу марки «Hyundai\~Tucson\~2.0\~D5МТ4»,\~2008\~року випуску,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] , успадковану після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , визнати за нею право власності на цю частку та виплатити [PERSON] \~грошову компенсацію\~вартості частки\~в розмірі\~41\~619,49\~грн,\~що внесені нею на депозитний рахунок суду, а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати (а.с.113-114). Ухвалою Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 22\~листопада 2022\~року прийнято до розгляду заяву [PERSON] про зміну предмету позову (а.с.121). Ухвалою Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 08\~грудня 2022\~року призначена судова автотоварознавча експертиза та зупинене провадження в справі (а.с.131-132). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2023 року поновлено провадження у справі (а.с.158). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник-адвокат Кравчук М. О. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з урахуванням заяви про зміну предмету позову. Додатково звертали увагу на пасивну поведінку відповідача як спадкоємця померлого [PERSON] та вказувала, що відповідач ніколи не користувався цим автомобілем. У судовому\~засіданні представник відповідач адвокат Бедін С. М. заперечував щодо задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, звертаючи увагу на відсутність доказів перебування у власності померлого частки, так і можливої участі відповідача як правонаступника. Крім того вказував, що відповідач не має наміру відмовлятися від своєї частки та не погоджується на отримання будь-якої грошової компенсації. До того ж матеріали справи не містять доказів існування спору між сторонами, її звернення до сервісного центру з приводу з приводу перереєстрації автомобіля. Також зазначав щодо неможливості застосування ст.365 ЦПК України в разі, коли дві особи є співвласниками майна. До того ж стверджував, що відповідач не є співвласником, а тому вимога до нього є передчасною, а також не доведено, що і позивач є співвласником автомобіля. Також звертав увагу, що позивачка внісши додаткову суму компенсації на депозитний рахунок не змінила своїх вимог та не може скористатися таким правом після закриття підготовчого засідання. До того ж кошти внесені на депозитний рахунок ТУ ДСА, а не суду. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до таких висновків. Судом установлено, що спірний транспортний засіб «Hyundai Tucson 2.0 D5МТ4, 2008 рік випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований на праві власності за [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.7). [INFO] [PERSON] \~помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27 липня 2021 року (а.с.61). Після його смерті, позивач [PERSON] оформила своє право на частку в цьому транспортному засобі як один із подружжя та отримала свідоцтво про право власності від 09 травня 2022 року, посвідчене державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори, реєстровий номер 1-306 (а.с.13). Спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] (1/2 частка цього вищевказаного транспортного засобу), прийняли дружина померлого позивачка по справі та син померлого [PERSON] - відповідач по справі, що підтверджується матеріалами спадкової справи №519/2021 (а.с.53-75). [PERSON] оформила своє право на частку в спадщині в розмірі 1/2 частини транспортного засобу марки «Hyundai Tucson 2.0 D5МТ4», реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджуються копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 09 травня 2022 року, реєстровий номер 1-309(а.с.14). [PERSON] своє права на частку в спадщині після смерті батька не оформив. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відповідну правову позицію неодноразово висловлював і Верховний Суд, зокрема в постановах від 22 березня 2023 року в справі № 463/6829/21, від 08 березня 2023 року в справі № 461/5771/17, від 20 травня 2020 року в справі № 303/6974/16-ц, тощо. Як слідує з матеріалів справи позивач своє право на частку в спадковому майні оформила та отримала свідоцтво про право на спадщину на автомобіля. Натомість відповідач, подавши заяву на прийняття спадини, своє право не оформив та не отримав свідоцтво про право на спадщину, однак зважаючи, що він в установленому порядку прийняв спадщину, він є власником спадщини з моменту її прийняття. Отже позивачу [PERSON] належить - 3/4 частки спірного автомобіля, а відповідачу [PERSON] - 1/4. Щодо заперечень відповідач з цього приводу, то вказане спростовується вказаними вище нормами та встановленими судом обставинами прийняття ним спадщини в установленому порядку. Відсутність же свідоцтва в нього не позбавляє його права на спадщину. Щодо позиції позивача про те, що позивач, змінивши предмет, не змінила підстав позову та стверджує, що частки продовжує перебувати у власності померлого, правонаступником якого є, на думку позивача, відповідач, то слід зазначити, що позивач, звертаючись до суду з позовом до відповідача, свої вимоги обґрунтовує нормами спадкового права та обставинами не оформлення відповідачем його права на спадщину, а виклад обставин її представником в позовній заяві їх не змінює. При цьому слід звернути увагу, що за загальним правилом спадкування це перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до її спадкоємців, та воно забезпечує правонаступництво цивільних прав і обов`язків після смерті їх носія. Не заслуговує увагу і твердження відповідача про не доведення позивачем належності їй частки спірного автомобіля. Як вказувалося позивачу належить частка на підставі свідоцтва про право власності від 09 травня 2022 року, а - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 травня 2022 року. Суд звертає увагу, що позивач не отримала свідоцтва про реєстрація транспортного засобі в територіальних органах з надання сервісних послуг МВС, однак слід зазначити, що право на власності на рухоме майно та його виникнення, зокрема і автомобіль не пов`язується з державною реєстрацію. При цьому суд відмічає, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу це офіційний документ, в якому міститься інформацію про технічні характеристики автомобіля, власника, зняття та постановки на облік, а реєстрація транспортного засобу відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388, який є обов`язків для всіх власників, проводиться з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції транспортних засобів установленим вимогам правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Позивач, звертаючись до суду, просить припинити право відповідача на частку у спільному майні, визнавши за нею право власності на цю частку, так як частка є незначною, а річ не подільною. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За правилом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У частинах першій, другій статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Отже, власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов`язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує дотримання принципу забезпечення балансу між інтересами власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, усього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власника з боку держави, фізичної чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків. Згідно статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною першою\~статті\~365\~ЦК України\~передбачено\~підстави,\~за наявності\~яких,\~суд може\~задовольнити позов\~про припинення\~права особи\~на частку\~у спільному\~майні,\~а саме:\~1)\~частка є\~незначною і\~не може\~бути виділена\~в натурі;\~2)\~річ є\~неподільною;\~3)\~спільне володіння\~і користування\~майном є\~неможливим;\~4)\~таке припинення\~не завдасть\~істотної шкоди\~інтересам співвласника\~та членам\~його сім`ї. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~365\~ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. З аналізу положень ст. 365 ЦК України можна дійти висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених п.п.1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17. При цьому посилання відповідача, що вказана норма (ст.365 ЦК України) не може бути застосована в разі наявності двох співвласників не ґрунтується на понятті спільної часткової власності. Щодо небажання відповідача отримувати грошову компенсацію чи відмовлятися від своєї частки, то наразі вказані обставини в силу положень ст.365 ЦК України не є умовами при вирішенні спору про припинення права власності. Позивач, звертаючись до суду вказує, що спільне майно є неподільним. Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ст. 183 ЦК України). З огляду на встановлені судом обставини справи та в силу приписів ст. 355-356 ЦК України, автомобіль марки «Hyundai Tucson 2.0 D5МТ4», легковий універсал-В, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , є спільною частковою власністю сторін у справі. Автомобіль за своїм визначенням та виходячи з норм ч. 2\~ст. 183 ЦК України є неподільною річчю, оскільки його не можна поділити без втрати її цільового призначення та, виділ частки в натурі не можливий. Крім того, як вбачається з пояснень і позицій сторін, між ними склалися не досить приязні відносини, обопільної згоди щодо здійснення права спільної часткової власності не досягнуто, що є очевидним свідченням неможливості спільного володіння і користування цим автомобілем. В той же час, відповідно до ст.358 ЦПК України право спільної часткової власності здійснюється за їх згодою. При цьому заперечення відповідача про відсутність спору спростовується самими діями відповідача, зокрема, пасивною поведінкою щодо оформлення права власності, що наразі перешкоджає і провести перереєстрацію транспортного засобу в реєстраційних органах та і його позицією під час розгляду справи. Твердження його представника, що позивач могла б судовому порядку спонукати відповідача до виконання таких зобов`язань не ґрунтуються на положенням норм спадкового права щодо права особи на оформлення своїх спадкових прав та оцінюється судом як спосіб захисту відповідача. Щодо поняття «незначна частка», то воно є оціночним, тому при вирішенні спору в судовому порядку суд враховує співвідношення вартості всього майна, часток кожного, тощо. Як зазначалось раніше частка відповідача [PERSON] становить , тому, на думку суду, ця частка порівняно з часткою позивача [PERSON] , яка становить в спірному неподільному майні, є незначною. Щодо завдання істотної шкоди, то слід зазначити, що припинення права власності не завдасть її інтересам відповідача та членам його сім`ї, враховуючи те, що відповідач не користувався та не користується автомобілем, останній був придбаний під час шлюбу його батька з позивачкою. Спірним майном не цікавиться, веде себе пасивно як і в частині оформлення свого права на спадкове майно, так і в його утриманні. Доказів, які б вказували на інтерес відповідача щодо майна, останній не надав. Позивачкою на виконання вимог ст. 365 ЦК України була внесена на депозитний рахунок суду в якості компенсації за належну [PERSON] частку спірного автомобіля, сума коштів в розмірі 68 724,84 грн, що підтверджується квитанціями код 5261-1895-6613-7500 від 09 серпня 2022 року та код 4414-2094-1254-6158 від 24 лютого 2023 року, а також листом Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області віл 23 вересня 2022 року № 04-28/2001. Вартість частки визначена з урахуванням ринкової вартість автомобіля марки «Hyundai Tucson 2.0 D5МТ4», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний (VIN) [NUMBER] , яка станом на момент огляду, а саме 02 лютого 2023 року становить 274 899,35 грн, визначеної відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 06 лютого 2023 року № СЕ-19/102-22/19274-АВ, проведеної Вінницьким НДЕКЦ МВС України на виконання ухвали суду. Щодо посилання відповідача, що вказаний рахунок не є депозитним рахунком суду, то вказане не ґрунтується на нормах законодавства щодо забезпечення організаційно-розпорядчої роботи суду та спростовується інформацією, розміщеною на офіційному сайті Вінницького міського суду Вінницької області щодо реквізитів депозитного рахунку суду. Щодо посилання відповідача, що позивач не збільшила позовні вимоги в частині виплатити суми відповідачу, то суд звертає увагу, що виплата суми компенсації іншому співвласнику є умовою припинення права власності як позовної вимоги, а не позовною вимогою, і така умова є дотриманою в разі внесення вартості частки на депозитний рахунок суду, що й має вирішальне значення при ухваленні судом рішення про припинення права на частку у спільному майні. Таким чином, враховуючи те, що частка [PERSON] є незначною у праві спільної часткової власності на автомобіль марки «Hyundai Tucson 2.0 D5МТ4», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , вона не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння та користування майном є неможливим, припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім`ї, тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволення та слід припинити право власності [PERSON] на 1/4 частки у транспортному засобі марки «Hyundai Tucson 2.0 D5МТ4», легковий універсал-В, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , успадковану після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та виплатити йому компенсацію вартості припиненої частки в розмірі 68\~724,84\~грн, внесених позивачкою на депозитний рахунок та визнати за [PERSON] право власності на частку цього транспортного засобу. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Зважаючи, що позов задоволений, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в сумі 1984,80 грн, а також 1132,68 гривень судових витрат, пов`язаних з проведенням експертизи. На підставі викладеного,

Outcome: approved