Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

Позивач 08.11.2022 року звернулася до суду з позовом про визнання відповідача [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позов мотивує тим, що є власником квартири [ADDRESS] . Окрім позивача [PERSON] , у вказаному житлі зареєстрований і відповідач [PERSON] . Відповідач не поживає в квартирі понад 1 рік, з 2021 року, вартість житлово-комунальних послуг не оплачує, в утриманні житла участі не бере, квартирою не цікавиться і фактично не користується, його особистих речей в будинку немає. Реєстрація відповідача у вказаному житлі створює позивачу, як співвласнику, перешкоди у користуванні та розпорядженні таким. Оскільки відповідач у квартирі не проживає понад встановлений ч.2 ст.405 ЦК України, 1 рік без поважних причин, в добровільному порядку з реєстрації не знімається, а реєстрація такого створює позивачу перешкоди у користуванні житлом, тому позивач звернулася до суду з відповідним позовом, який просить задовольнити. Ухвалою суду від 28.11.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23.03.2023р. року закрито підготовче провадження по справі, а справу призначеного до судового розгляду по суті. Позивач до судового засідання подала заяву про розгляд справи у її та її представника відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання з розгляду даної справи не з`явився, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом надсилання судової повістки за останнім відомим місцем реєстрації. У зв`язку із неявкою відповідача, який був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст.280 ЦПК України. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.265,280-282 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно долученої до матеріалів справи копії договору купівлі-продажу квартири від 14.09.2007 року та відомостей витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16232910 від 10.10.2007 року, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно долученої позивачем до матеріалів позовної заяви інформації, наданої Личаківською районною адміністрацією ЛМР, а саме витягу з Реєстру територіальної громади №107285, судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] , окрім позивача [PERSON] , зареєстрований і відповідач [PERSON] . Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач [PERSON] обґрунтовує мотивованість подачі такого тим, що відповідач [PERSON] більше року не проживає у спірному житлі, з 2021 року, вартість житлово-комунальних послуг не оплачує, в утриманні житла участі не бере, квартирою не цікавиться і фактично не користується, його особистих речей в будинку немає. На підтвердження покликань про відсутність відповідача у зазначеному житлі більше року представила суду акти про непроживання відповідача за місцем реєстарції від 31.05.2022, 04.08.2022, 29.09.2022 року. Згідно представлених позивачем актів, складених уповноваженими особами ЛКП «Господар» від 31.05.2022, 04.08.2022, 29.09.2022 року, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , станом на 31.05.2022, 04.08.2022 та 29.09.2022 року відповідно за вказаною адресою не проживає. Представлені акти суд вважає належними та допустимими доказами на підтвердження тої обставини, що відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає більше року. Висновок щодо питання співвідношення і застосування статей 391, 395, 405, 406 ЦК України та статей 64, 150 та 156 ЖК УРСР висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження N 14-64цс20), відповідно до якого статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Нормами статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до положень ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідач [PERSON] , [INFO] , більше року не проживає у квартирі [ADDRESS] , без поважних причин, оскільки про протилежне суд не повідомляв, між ним та власником житла відсутні будь-які домовленості про інше, а тому суд приходить до висновку, що на даний час відповідач втратив право на користування житловим приміщенням. Крім того, визнаючи припиненим право відповідача на користування спірною квартирою на предмет пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції, то суд вважає, що припинення права відповідача на користування спірним житлом відповідає такій пропорційності, з огляду на те, що позивач, як власник квартири, у зв`язку із збереженням за відповідачем права користування належної йому частини квартири та реєстрації його проживання у спірному житлі, позбавлена можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним їй майном, можливості отримувати житлові соціальні пільги та вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються в залежності від зареєстрованих за адресою осіб. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Так як позов задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені останньою судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved