Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

08 лютого 2023 року [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документу, а саме: свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 12 березня 1998 року та посвідченого державним нотаріусом Роменської міської державної нотаріальної контори Олійник А.Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-453. Вимоги заяви обґрунтовує тим, що через помилки у написанні її прізвища « [PERSON] », замість правильного « [PERSON] », виникли перешкоди у реалізації права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 лютого 2023 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду. [PERSON] в поданій заяві просила справу розглядати без її участі. Приватний нотаріус Роменського міського нотаріального округу Проскурня Л.І. в заяві до суду просила справу розглядати без її присутності, при вирішенні заяви покладається на розсуд суду. Роменська міська державна нотаріальна контора згідно з офіційного сайту Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не функціонує. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 12 березня 1998 року та посвідченого державним нотаріусом Роменської міської державної нотаріальної контори Олійник А.Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-453, спадкоємицею зазначеного в заповіті майна гр. [PERSON] , померлої [INFO] , є [PERSON] , прож. [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 26 листопада 1997 року Роменським МРВ УМВС України в Сумській області, прізвище, ім`я, по батькові вказано українською мовою: « [PERSON] » та російською мовою: « [PERSON] »(а.с. 8). Заявник звернулась до приватного нотаріуса Роменського міського нотаріального округу Проскурні Л.І. щодо укладення договору довічного утримання відносно її утримання, проте як виявилося, за консультацією нотаріуса, остання повідомила, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 12 березня 1998 року та посвідченого державним нотаріусом Роменської міської державної нотаріальної контори Олійник А.Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-453, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі заповіту посвідченого Роменською міською державною нотаріальною конторою 25 вересня 1990, спадкоємицею є - [PERSON] , а згідно її паспортних даних прізвище, ім`я по батькові вказано українською мовою: « [PERSON] » та російською мовою: « [PERSON] », тобто через допущені очевидні помилки - це різні фізичні особи, тому з метою захисту своїх законних прав та інтересів рекомендувала звернутися у суд. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документів не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. При розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище якої, зазначені в документі, не збігаються з прізвищем цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт належності правовстановлюючого документа знайшов своє підтвердження в матеріалах справи, будь-якого спору між заявником та заінтересованими особами не має, а тому суд вважає, що даний факт підлягає встановленню.

Outcome: approved