Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги наступним. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 липня 2021 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою. 28 вересня 2020 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання їх спільної дитини в розмірі 2000 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час розмір стягнутих за рішенням суду аліментів є недостатнім для задоволення потреб дитини, яка росте та потребує більших витрат. Відповідач працевлаштувався, отримує грошове забезпечення, перебуває на повному державному забезпеченні, тому може сплачувати аліменти в більшому розмірі. Вважає, що достатнім та необхідним розміром аліментів, які необхідно стягувати з [PERSON] на утримання дитини, є 1/2 частка від усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням зазначеного просила змінити спосіб стягнення, визначений рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 вересня 2020 року, та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у вищевказаному розмірі. Відповідачем суду було надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. Крім сплати аліментів, які стягуються з нього за рішенням суду, він надає добровільно матеріальну допомогу дитині шляхом придбання сину одягу, продуктів харчування, ліків, іграшок та інших речей, необхідних дитині. Три дні на тиждень, з п`ятниці по неділю включно, син проживає з ним, і в цей час він несе всі витрати на його утримання (харчування, лікування, розваги та інше). Син має нормальний стан здоров`я і не потребує додаткових витрат на лікування, харчування. Зазначив, що крім грошового забезпечення, майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав на праві власності відповідач не має, витрат на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, не ніс. Вказує, що позивачкою не надано жодних доказів свого матеріального становища, яке б перешкоджало їй надавати утримання синові, оскільки вона є працездатною та має обов`язок забезпечувати дитину. Враховуючи викладене, [PERSON] позов визнав частково в розмірі 1/6 частки всіх видів його доходу. Сторони в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачки пояснив суду, що стороною позивача не доведено зміни матеріального стану сторін після ухвалення рішення про стягнення аліментів на її корись. Просив врахувати той факт, що відповідач надає допомогу дитині окрім аліментів в натуральній формі, а саме купує йому одяг, продукти харчування. З урахуванням зазначеного відповідач визнає позовні вимоги частково і не заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/6 частки доходів. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. З 28 квітня 2018 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 липня 2021 року. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 вересня 2020 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 липня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до інформації про грошове забезпечення [PERSON] за період з червня 2022 року по січень 2023 року, його розмір складає 356060 грн 74 коп. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18, зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. В ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч.ч. 2, 3 ст. 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Як передбачено ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13). В силу ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість обставин, зазначених у ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів на підтвердження обгрунтованості позовних вимог щодо стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/2 частини доходу позивачкою не надано. Так, нею не надано інформації щодо стану здоров`я дитини, відомостей про потребу в посиленому харчуванні, додаткових витрат на лікування, оздоровлення, медичний огляд тощо. Будь-яких відомостей про наявність (відсутність) доходу позивачки, розміру такого доходу позивачкою та її представником суду не надано. Заперечуючи проти стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/2 частини заробітку (доходів), відповідач зазначив, що він може сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини. Даних про наявність інших осіб, які перебувають на його утриманні, відповідачем та його представником не надано. Відповідно до наданої інформації про розмір грошового забезпечення [PERSON] відповідач має змогу сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж він визнає. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» для дітей віком до 6 років встановлено прожитковий мінімум в розмірі 2272 грн. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Суд при розгляді вимог позивачки про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини враховує ту обставину, що розмір аліментів,\~присуджених за\~рішенням суду,\~менший ніж\~розмір встановленого\~прожиткового мінімуму\~на дитину\~відповідного віку, матеріальне становище відповідача після ухвалення рішення суду поліпшилося, він працевлаштувався, отримує високу заробітну плату, має задовільний стан здоров`я, інших утриманців немає. Враховуючи наведене, а також те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд приходить висновку, що є підстави для застосування ст. 192 СК України, в зв`язку з чим необхідно змінити спосіб стягнення аліментів на дитину, визначений рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 28 вересня 2020 року, та стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів буде відповідати як інтересам дитини, так і не призведе до порушення прав відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позовні вимоги задоволені на 50 відсотків, з відповідача\~необхідно стягнути\~судовий збір\~в розмірі 536 грн 80 коп (1073,60/2).

Outcome: partial