Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

04 липня 2022 року до суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та автомобіля марки «Сitroen С4 Picasso», державний номер [NUMBER] . Просить здійснити поділ даного майна, виділивши у власність позивача квартиру [ADDRESS] , а у власність позивача - автомобіль. Заяву мотивує тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, під час якого сторони набули у власність майно, яке не можуть поділити в добровільному порядку. Вважає що є підстави для збільшення її частки у спільно набутому майні, оскільки відповідач придбану за спільні кошти квартиру [ADDRESS] подарував матері, гараж оформив на себе, а також вивіз у невідомому напрямку придбаний під час шлюбу товар. У зв`язку із наведеним позивач змушена звернутись до суду. 06.07.2022 року по справі вжито заходи забезпечення позову. 06.07.2022 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання. 27.07.2022 року справу призначено до слухання по суті. Ухвалою суду від 30.01.2023 року за клопотанням представника позивача витребовувались докази необхідні для вирішення справи. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задоволити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач та його представник проти позовних вимог заперечилили, вважають його безпідставним та необгрунтованим. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 04.06.1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого набули у власність наступне майно: квартиру [ADDRESS] , автомобіль марки «Сitroen С4 Picasso», державний номер [NUMBER] . Дані обставини підтверджуються матеріалами справи. Також позивач зазначає, що за час шлюбу сторонами було придбано гараж № [NUMBER] в гаражному кооперативі «Проскурів», однак, відповідач не визнає за позивачем права власності на це майно. Оскільки сторони не можуть дійти добровільної згоди щодо поділу майна, то це стало причиною звернення до суду. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ч. ч. 2, Зет. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. На підставі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За ч. ч. 1, 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. За ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За п. 23 Постанови Пленуму Верховного СУДУ України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. За сімейним законодавством діє принцип рівності часток подружжя, тобто, частки майна дружини та чоловіка є рівними при поділі їх спільної сумісної власності. Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, на підставі викладеного суд вважає за необхідне задоволити позов частково та здійснити поділ майна подружжя наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] та на 1/2 частини автомобіля «Сitroen С4 Picasso», реєстраційний номер [NUMBER] , а також визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] та на 1/2 частини автомобіля «Сitroen С4 Picasso», реєстраційний номер [NUMBER] . Що стосується твердження позивача про те що є підстави для збільшення її частки у спільно набутому майні, а тому слід відступити від рівності часток, то суд вважає, що такі вимоги не підлягають до задоволення та виходить із наступного. Так, відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем в судовому засіданні не було доведено ті обставини, що відповідач придбану за спільні кошти квартиру [ADDRESS] подарував матері, гараж, придбаний за час шлюбу, оформив на себе, а також вивіз у невідомому напрямку придбаний сторонами товар, а тому наявні підстави для збільшення частки позивачки у спільно набутому з відповідачем майні, оскільки такі пояснення не знайшли свого підтвердження під час слухання справи. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed