Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

В квітні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просила визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог вказала, що на підставі ордеру на жиле приміщення № [NUMBER] від 24.09.1991 року вона разом із батьками та братом вселилася до квартири [ADDRESS] . Після того, як її брат [PERSON] одружився, до вказаного житла вселилися та були зареєстровані його дружина [PERSON] , а в подальшому і їх син [PERSON] . Орієнтовно у 2008-2009 роках шлюб між її братом [PERSON] та невісткою [PERSON] було розірвано. Остання зареєструвала шлюб з іншим чоловіком та почала проживати разом з ним по [ADDRESS] . Малолітній [PERSON] залишився проживати з матір`ю. У 2016 році її мати [PERSON] та брат [PERSON] виїхали на постійне місце проживання до [ADDRESS]. До спірного житла жодного інтересу не виявляють, не приїздять та не навідуються. У 2020 році у квартирі виникла пожежа, після чого відповідачі остаточно втратили інтерес до вказаної квартири, відновлювальних та ремонтних робіт у квартирі не проводили. Оскільки реєстрація відповідачів за колишнім місцем проживання порушує житлові права позивачки вона змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 29.04.2022 відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 02.09.2022 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача орган опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. Пояснила, що основним квартиронаймачем є її мати [PERSON] яка у спірному житлі не проживає від часу пожежі, яка сталася у 2020 році. Мати живе у Чернігівській області куди виїхала доглядати свого батька. Після подій 2020 року до квартири не навідувалася. ЇЇ брат, відповідач [PERSON] , тривалий час перебуває за межами України, оскільки побоюється, що може бути мобілізований на військову службу. У речах брата вона знайшла папери з яких зрозуміла, що він отримував погрози, у зв`язку з чим звертався до поліції, а тому можливо і через вказані обставини він не повертається до України. На даний час в спірній квартирі проживає вона, її чоловік [PERSON] та дочка [PERSON] . Позивачка зазначила, що рік тому змінила у квартирі замки та вважає, що її мати та брат втратили інтерес до житла, а тому їх слід визнати такими, що втратили право на користування квартирою. На думку позивачки її колишня невістка [PERSON] та племінник [PERSON] також втратили право на користування житлом, оскільки невістка та брат розлучилися, а їх син проживає разом з матір`ю за іншою адресою. Представник позивачки адвокат Волков С.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на те, що відповідачі тривалий час, без поважних причин, у спірному житлі не проживають, а тому втратили право на користування ним. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала. Пояснила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] у зв`язку з чим набула права користування квартирою [ADDRESS] . На даний час вона та її неповнолітній син проживають у квартирі, яка належить на праві власності батькам теперішнього чоловіка. У спірній квартирі не проживає з грудня 2017 року через неприязні відносини з позивачкою. До 2019 році вона навідувалася до квартири, забирала платіжки за комунальні послуги. Відповідачка вказує, що на даний час не має наміру проживати у спірній квартирі, однак вважає, що її син має право на користування житлом за місцем проживання свого батька, оскільки вона житла, яке перебуває у її власності, не має. Крім того, відповідачка зазначила, що її колишня свекруха [PERSON] виїжджала доглядати за батьком похилого віку у село в Чернігівській області, де на даний час відбуваються бойові дії. Виїжджаючи [PERSON] ключі від квартири та ордер на квартиру залишала їй, через неприязні відносини які склалися з дочкою. На даний час ключ від квартири вона втратила, тому немає змоги потрапити до спірної квартири. Хоча там залишились її речі. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Оліферук Ж.А. зазначила, що позовні вимоги до її довірительки та неповнолітнього сина є безпідставними. Відповідачка залишила місце свого проживання через неприязні відносини які склалися з позивачкою, що не може свідчити про втрату нею інтересу до житла. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області Карназей А.І. заперечувала щодо задоволення позовних вимог в частині визнання неповнолітнього [PERSON] втратившим право на житло, оскільки це порушувати право неповнолітньої дитини на користування житлом за місцем проживання батька. Сім`я позивачки перебуває на обліку у службі у справах дітей, як така, що опинилася в складних життєвих умова, а тому в період 2016-2017 років вони неодноразово відвідували вказану сім`ю за місцем проживання, і згідно актів обстеження житлово-побутових умов у квартирі проживали і відповідачка [PERSON] і її син [PERSON] . Після того як у квартирі сталася пожежа, вказані особи припинили там проживати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. На електронну адресу суду надіслав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки іншого житла на праві власності немає, а тому вправі та бажає проживати у квартирі, яку його мати отримувала на усіх членів сім`ї. Крім того зазначив, що має право на участь у приватизації вказаного житла, після чого між співвласниками може бути вирішено питання щодо порядку спільного користування квартирою, можливого її продажу чи обміну. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника, відповідачки [PERSON] , представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії корінця ордеру на жиле приміщення № [NUMBER] від 24.08.1991 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Нетішинської міської ради народних депутатів №61 від 12.08.1991 року, відповідачка [PERSON] отримала право зайняття із сім`єю, до складу якої входили дочка [PERSON] та син [PERSON] , житлового приміщення в квартирі [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Нетішинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 20.03.2020 року. Відповідно до довідки № 11459 виданої виконавчим комітетом Нетішинської міської ради Хмельницької області 26.09.2017 року, за адресою: [ADDRESS] значаться зареєстрованими [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно актів про фактичне проживання осіб, складених головою правління ОСББ «Михайлова 24» Денисюк С.В. від 03.08.2020 року, 06.12.2021 року та 14.04.2022 року [PERSON] проживає та зареєстрована в квартирі [ADDRESS] . Разом з нею проживають чоловік [PERSON] та дочка [PERSON] . Зареєстрованими у вказаному житлі значаться, але фактично не проживають: мати [PERSON] , брат [PERSON] , невістка [PERSON] , племінник [PERSON] . Згідно рішення тридцятої сесії Нетішинської міської ради VІІІ скликання № 30/1538 від 04.11.2022 року «Про перейменування вулиць у [ADDRESS]» [ADDRESS]. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Предметом доказування у даній справі, з урахуванням змісту позовних вимог та правових підстав, за яких ці вимоги пред`явлено позивачкою, є не проживання в квартирі членів сім`ї позивачки - матері [PERSON] , брата [PERSON] , колишньої невістки [PERSON] та неповнолітнього племінника [PERSON] , без поважних причин понад шість місяців. Згідно зі статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Засадничими принципами цивільного судочинства, як відомо, є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їхня достатність та переконливість. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи в жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК України строки. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами відповідачка [PERSON] не проживає у спірному житлі оскільки виїхала здійснювати догляд за батьком похилого віку. На даний час на території де перебуває відповідачка [PERSON] ведуться бойові дії. Відповідач [PERSON] у заяві від 23.08.2022 року зазначив, що перебуває за межами України у зв`язку з працевлаштуванням у Республіці Польща. Через введення в Україні військового стану не має можливості повернутися додому. Позовні вимоги не визнає, зазначає, що ні він, ні його мати [PERSON] , ні син [PERSON] інтересу до житла не втратили, вправі проживати у ньому за потреби. Іншого житла, яке б перебувало у його власності немає. У заяві, яка надійшла до суду 15.03.2023 року, відповідач зазначив, що його мати [PERSON] отримувала ордер на житлову площу на усіх членів сім`ї, а тому він має право на участь у приватизації вказаного житла, після чого між співвласниками може бути вирішено питання щодо порядку спільного користування квартирою, можливого її продажу чи обміну. Свідок [PERSON] показала, що є сусідкою сторін у справі. на даний час у квартирі [ADDRESS] проживає позивачка з донькою та чоловіком. У вказаній квартирі сталася пожежа, після якої [PERSON] залишила житло. Їй відомо, що [PERSON] їздила доглядати свого батька. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, та не заперечувалася позивачкою в ході розгляду справи, що причиною відсутності у спірній квартирі відповідачки [PERSON] є догляд за батьком похилого віку, який проживає у іншій області, а відповідача [PERSON] працевлаштування в Республіці Польща, введення в України військового стану, а також можливе отримання погроз від сторонніх осіб. За таких обставин позивачкою, не доведено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] без поважних причин, понад встановлені законом строки, не проживають у житлі та втратили до нього інтерес, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Щодо позовних вимог до відповідачки [PERSON] , остання вказала, що створила нову сім`ю, з 2019 року до спірного житла не з`являється, плату за користування ним не здійснює і не має наміру проживати у вказаній квартирі, що фактично свідчить про втрату нею інтересу до житла. Щодо позовних вимог в частині визнання неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом слід зазначити наступне. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 СК України). Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Враховуючи, що [PERSON] є сином [PERSON] , члена сім`ї наймача, на даний час є неповнолітнім та має право на користування квартирою за адресою своєї реєстрації нарівні з позивачкою. Декларацією прав дитини (ст. 4) визначено, що дитині належить право на відповідне житло, а ст. 3 Конвенції про права дитини зобов`язує в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, першочергову увагу приділяти забезпеченню інтересів дитини. Проживання дитини за місцем проживання своєї матері не є підставою для втрати права користування житлом за місцем його реєстрації. З вказаних підстав, доводи позивача про відсутність у дитини права на користування спірним житлом з тих підстав, що племінник проживає за місцем проживання своєї матері і тому повинен бути там зареєстрованим, є необґрунтованими. Враховуючи те, що позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що неповнолітній [PERSON] набув права власності або право постійного користування іншим житлом, окрім того, в якому він на даний час зареєстрований, встановивши, що через свій вік, станом на час залишення спірного житла у 2019 році, він не мав можливості самостійно визначати місце свого проживання, а тому, в силу положень ст. 64 ЖК України, за ним збереглося право на користування житлом за місцем проживання його батька, незважаючи на факт зміни його постійного місця проживання. При цьому суд також приймає до уваги, що втрата триваючих зав`язків неповнолітнього [PERSON] зі спірним житлом відбулася не через його волевиявлення, оскільки він, будучи малолітньою дитиною, у зв`язку з припиненням фактичних шлюбних відносин батьків, проживав з матір`ю. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог до [PERSON] , як законного представника неповнолітнього [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, остання при зверненні до суду з позовом була звільнена від сплати судового збору, стягненню з відповідачки [PERSON] в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 248 гривень 10 копійок, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial