Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу недійсним. Позивач в порядку ст. 49 ЦПК подала заяву про зміну предмету позову та просила витребувати від добросовісного набувача [PERSON] на користь [PERSON] квартиру, загальною площею 29,8 кв. м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка на підставі договору купівлі - продажу від 16.12.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л. та зареєстровано в реєстрі за №4-2195, незаконно вибула з власності [PERSON] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 33 885,2 гривень. Позов обґрунтовує тим, що [PERSON] на праві власності належала ізольована квартира, загальною площею 29,8 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі - продажу від 25.07.2012 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Образцовою Т.А. та зареєстрованим в реєстрі за №2080, право на яку було зареєстроване за [PERSON] в Державному реєстрі прав 09.08.2012 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №351890 від 09.08.2012 року. Після придбання вищевказаної квартири позивач 29.08.2012 року зареєструвала місце постійного проживання за адресою вищевказаної квартири, а саме: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою (випискою з домової книги про склад сім`ї та реєстрації) від 30.08.2012 року. Після чого заволоділа даною квартирою. 16.12.2016 року невстановлена особа, скориставшись тим, що позивач [PERSON] в період з 19.06.2016 року по 12.02.2017 року перебувала за межами України, а саме працювала за контрактом на морському судні, скориставшись підробленими документами, а саме підробленим паспортом на ім`я [PERSON] , 16.12.2016 року підписала від імені позивача договір купівлі - продажу квартири з [PERSON] , який був посвідчений державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л. та зареєстрований в реєстрі №4-2195, згідно якого покупець [PERSON] прийняла у власність квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Факт того, що позивач на час укладення вищевказаного договору перебувала за межами України підтверджується відповіддю №23-3747 від 08.06.2017 року Державної прикордонної служби на адвокатський запит, що свідчить про неможливість укладення та підписання [PERSON] договору купівлі - продажу 16.12.2016 року за місцезнаходженням Шостої Одеської державної нотаріальної контори, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 19. Факт того, що особа, яка укладала вищевказаний договір, видаючи себе при цьому за [PERSON] , скористалась підробленим паспортом на ім`я [PERSON] , встановлений досудовим розслідуванням по кримінальному провадженню №12020160470005682 від 25.12.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, що підтверджується обвинувальним висновком в даному кримінальному провадженні. На теперішній час обвинувальний акт за даним кримінальним провадженням знаходиться на розгляді Приморського районного суду м. Одеси (справа №522/1539/20). Не дивлячись на те, що вищевказаний договір купівлі - продажу від 16.12.2016 року позивачем [PERSON] не підписувався та фактично не укладався, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] із власності [PERSON] вибула та, на підставі вищевказаного договору, право власності на неї було зареєстроване за відповідачем [PERSON] , що підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №76047158 від 16.12.2016 року. Вищевказаними діями щодо переходу права власності на дане нерухоме майно, позбавлення права власності позивача на нього та, як результат, вибуття з володіння позивача даного майна без його волі, порушені права позивача, передбачені нормами цивільного законодавства. Оскільки, наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено, то належним способом захисту прав [PERSON] є витребування майна, а саме квартири. Від [PERSON] надійшов відзив на заяву про зміну предмету позову, в якому вона просить відмовити у задоволені заяви позивача про зміну предмету позову. При цьому зазначає, що заява про зміну предмету позову подана після закінчення підготовчого засідання, вважає, що вона не може бути прийнята до розгляду судом. У зв`язку з тим, що [PERSON] дізналась про порушення свого права у лютому 2017 року, що вбачається з позовної заяви, поданої 03 квітня 2017 року, вважає, що заява про зміну предмета позову від 12 жовтня 2020 року подана з пропуском строку позовної давності, у зв`язку з цим просить застосувати позовну давність до вимог [PERSON] , викладених у заяві про зміну предмета позову та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У заяві про зміну предмету позову позивач просить стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 33885,2 грн., які складаються з витрат про надання правничої допомоги №284/19 від 25.09.2019 року укладеного з адвокатським об`єднанням «Магістр» у розмірі 16800 грн., витрат за договором про надання правничої допомоги №26/20 від 10.09.2020 року, укладеного з адвокатом Згодою О.О. на суму 8000 грн., судового збору у розмірі 2221,2 грн., сплаченого рахунку №18-2022/41 від 30.05.2018 року за проведення ОНДІСЕ судової почеркознавчої експертизи в розмірі 6848 грн. Щодо рахунку сплаченого на користь ОНДІСЕ вважає вимоги безпідставними, оскільки 16 квітня 2020 року від директора Одеського науково - дослідного інституту судових експертиз надійшов лист по справі з повідомленням про залишення ухвали суду про призначення експертизи без виконання, тобто у зв`язку з відсутністю виконаної експертизи сторона не позбавлена можливості повернути сплачені на користь ОНДІСЕ грошові кошти, а стягнення зазначеної суми з відповідача по справі є невірно обраним способом захисту порушеного права позивача за рахунок порушення прав відповідача. Щодо вимог про стягнення витрат понесених на надання правничої допомоги, вважає їх також безпідставними та недоведеними. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином та своєчасно, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, наполягали на задоволені позову. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином та своєчасно, надали до суду заяву про слухання справи у їх відсутності та просили у задоволені позову відмовити в повному обсязі. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належала квартира, загальною площею 29,8 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі - продажу від 25.07.2012 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Образцовою Т.А. та зареєстрованим в реєстрі за №2080, право на яку було зареєстроване за [PERSON] в Державному реєстрі прав 09.08.2012 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №351890 від 09.08.2012 року. Після придбання вищевказаної квартири позивач 29.08.2012 року зареєструвала місце постійного проживання за адресою вищевказаної квартири. 16.12.2016 року невстановлена особа, скориставшись підробленими документами, а саме підробленим паспортом на ім`я [PERSON] , підписала від імені позивача договір купівлі - продажу квартири з [PERSON] , який був посвідчений державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л. та зареєстрований в реєстрі №4-2195, згідно якого покупець [PERSON] прийняла у власність квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач на час укладення договору купівлі - продажу перебувала за межами України, що підтверджується відповіддю №23-3747 від 08.06.2017 року Державної прикордонної служби. За фактом того, що особа, яка укладала вищевказаний договір, видаючи себе при цьому за [PERSON] , скористалась підробленим паспортом на ім`я [PERSON] , розпочато кримінальне провадження №12020160470005682 від 25.12.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України. Обвинувальний акт скеровано до Приморського районного суду м. Одеси (справа №522/1539/20). Згідно з вимогами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Частиною 3 ст. 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 319 та ст. 658 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За приписами частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Положеннями частини 2 даної норми законодавства встановлено, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц вказувала, що віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником правочину. Виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Положення частини першої статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Спірне нерухоме майно вибуло з власності [PERSON] поза волею власника, іншим шляхом. Зазначене підтверджується відповіддю №23-3747 від 08.06.2017 року Державної прикордонної служби про те, що позивач на час укладення вищевказаного договору перебувала за межами України. Висновком експерта №1585 за результатами проведення судово - почеркознавчої експертизи від 26.05.2021 року, в якому зазначено, що: -підпис від імені [PERSON] у договорі купівлі - продажу від 25.07.2012 року б/н виконаний на фірмовому бланку ВРТ №617099, розташований в рядку «ПОКУПЕЦЬ» - виконаний [PERSON] . - Підписи від імені [PERSON] у: договорі купівлі - продажу від 16.12.2016 року б/н, виконаному на фірмовому бланку НВІ №480946, розташований в рядку «ПРОДАВЕЦЬ»; договорі купівлі - продажу від 16.12.2016 року б/н, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження №12016160470005682, розташований в рядку «Продавець» - виконані не [PERSON] . Більш того, за фактом того, що особа, яка укладала вищевказаний договір, видаючи себе при цьому за [PERSON] , скористалась підробленим паспортом на ім`я [PERSON] , розпочато кримінальне провадження №12020160470005682 від 25.12.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України. На теперішній час обвинувальний акт за даним кримінальним провадженням знаходиться на розгляді Приморського районного суду м. Одеси (справа №522/1539/20). Таким чином суд приходить до висновку про наявність підстав для витребування вказаного майна у [PERSON] як добросовісного набувача в порядку ч. 1 ст. 388 ЦК України. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст.141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачкою сплачено судовий збір у сумі 2221,20 грн. Оскільки позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 2221,20 грн. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерій реальності витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна та інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача Згодою О.О. надано Договір про надання правничої допомоги №284/19 від 25.09.2019 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «Магістр» та [PERSON] , Договір про надання правничої допомоги №26/20 від 10.09.2020 року, укладений між адвокатом Згодою О.О. та [PERSON] . Вартість послуг за цими договорами становить 16800 гривень та 8000 гривень. Вказані грошові кошти позивачкою сплачено, що підтверджується договорами, актами прийому - передачі виконаних робіт по них, рахунками та квитанціями про сплату грошових коштів. Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 6864 грн. Оцінюючи тривалість провадження у справі, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є правова та фактична складність справи, поведінка заявника, інших учасників процесу, поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (див. справи: «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопаду 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопаду 2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші). Тривалість провадження у даній справі пов`язана з правовою і фактичною складністю справи, численними клопотаннями учасників процесу про призначення експертизи, відкладення розгляду справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved