Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22.08.2003 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, від якого вони мають сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Вказує, що сімейне життя у них не склалося. Фактично шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім`ї неможливе у зв`язку з чим просив розірвати шлюб та визначити місце проживання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , разом з ним - позивачем по справі за адресою : [ADDRESS] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02.03.2023 року у справі відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання на 21.03.2023 року. 20.03.2023 року від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог. Просила розгляд справи здійснювати без її участі. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31.03.2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті на 03.04.2023 на 09 год. 00 хв. Позивач та відповідач в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Врахувавши заяви позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Харкова, між [PERSON] та [PERSON] 22.08.2003 року зареєстровано шлюб за актовим записом №326. Від шлюбних стосунків сторони мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Харкова 17.05.2005 , актовий запис №326) ; та доньку [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Харкова 22.06.2006 , актовий запис №347). Спільне життя сторін не склалося. Фактично шлюбні відносини між ними припинено, спільне господарство не ведеться. Таким чином сторони створили умови за яких їх шлюб фактично припинився. Спору про поділ спільного майна сторони також не мають. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що сім`я сторін розпалася, примирення неможливе, а тому шлюб підлягає розірванню. Тобто позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про встановлення місця проживання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. Так, нормами чинного цивільного законодавства, зокрема, главою 4 підрозділу 1 розділу 2 Цивільного Кодексу України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, є малолітньою особою (ст.31 ЦК України), а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою (ст.32 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає (ч.4 ст.29 ЦК України). У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч.3 ст.29 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. Частиною 3 ст. 160 СК України визначено, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п.18 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007року №11, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Отже, провівши системний аналіз вищезазначених норм матеріального права, суд звертає увагу на те, що в судовому порядку можливе вирішення спору щодо місця проживання лише малолітньої дитини, а місце проживання неповнолітньої дитини визначається нею самою. Таким чином, пред`явлення до суду вимоги одним із батьків щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини не передбачено нормами чинного законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, оскільки [PERSON] , [INFO] , на момент ухвалення рішення у справі досягла чотирнадцятирічного віку, а, відтак, саме їй належить право самостійно обирати місце свого проживання. Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 12 листопада 2018 року по справі №344/16920/16-ц та від 25 січня 2018 року по справі № 537/5119/15-ц, зокрема про те, що оскільки дитина досягла чотирнадцяти років, то вправі самостійно обирати своє місце проживання, а тому відсутні правові підстави для визначення її місця проживання. Тобто позов в цій частині задоволенню не підлягає. Питання щодо стягнення судових витрат позивач не ініціював. На підставі викладеного та

Outcome: partial