Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

27.02.2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що з 12.01.2021 року вона з відповідачем [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, за час якого вона завагітніла. На дату подачі позову термін вагітності складає 19 місяців. Разом з тим, через виниклі та існуючі конфлікти вона з відповідачем із січня 2023 року проживають окремо. Вказує, що наразі вона офіційно працевлаштована у ГУНП у Волинській області, однак у травні 2023 року буде змушена піти у відпустку по догляду за дитиною. Поряд з тим, за весь період вагітності вона фактично постійно перебуває в умовах стаціонару у Луцькій міській клінічній лікарні через загрозу переривання вагітності. Дані обставини викликають необхідність у залученні значних коштів на своє лікування та збереження здоров`я, однак самостійно забезпечити такі витрати вона немає змоги. Проте, відповідач, будучи здоровим та працездатним, а також отримуючи дохід від проходження військової служби у лавах Збройних Сил України, матеріальної допомоги на її утримання в добровільному порядку не надає. Просить суд стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання під час вагітності в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, та до досягнення дитиною трирічного віку. В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, які викладені у її позовній заяві та просила їх задовольнити у повному обсязі. Додатково зазначила, що наразі термін її вагітності становить 25 тижнів та у зв`язку із наявною загрозою переривання вагітності вона постійно перебуває на стаціонарному лікуванні. Розмір її заробітної плати за основним місцем роботи складає 26000 грн. Натомість, відповідач не надає їй будь-якої матеріальної допомоги оскільки вважає, що вона вагітна не від нього. Також вказує, що на утриманні відповідача є дитина від іншого шлюбу. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, суду пояснив, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України та через введення на території України воєнного стану він з позивачкою вирішили зберегти його репродуктивні клітини організму шляхом кріоконсервації біологічного матеріалу. Разом з тим, рішення про штучне запліднення [PERSON] прийняла одноособово, не поставивши його про це до відома. На даний час між ним та позивачкою існують напружені стосунки, через що, він ставить під сумнів своє батьківство відносно дитини, якою вагітна дружина. Додатково пояснив, що розмір його заробітку становить 23000 грн. на місяць. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 12.01.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Луцьким РВ ДРАЦС ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) за актовим записом № 6. Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). На дату розгляду даного спору позивачка [PERSON] перебуває у стані вагітності. Як вбачається із довідок КП «Медичне об`єднання Луцької МТГ» № 1584 від 21.11.2022 року, № 1702 від 05.12.2022 року, № 1806 від 19.12.2022 року, № 87 від 16.01.2023 року, № 314 від 10.02.2023 року та № 360 від 20.02.2023 року, а також виписок із медичної карти стаціонарного хворого № 0019578-22, № 0020561-22, № 0021593-22, № 0087-23 та № 002163-23, № 003455-23, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у даному медичному закладі в періоди з 08.11.2022 року по 19.12.2022 року, з 02.01.2023 року по 16.01.2023 року, з 30.01.2023 року по 10.02.2023 року, з 14.02.2023 року по 20.02.2023 року із загрозою переривання вагітності (а.с. 5-17). Наведене свідчить про ту обставину, що позивачка від початку вагітності фактично постійно знаходить на лікуванні в умовах стаціонару, а відтак потребує особливого догляду та лікування задля збереження свого здоров`я та здоров`я дитини. У своєму позові, позивач [PERSON] ставить питання про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на своє утримання на час вагітності та до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Приписами ч.ч. 1-2 ст. 77 СК України передбачено, що утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. Згідно ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Частинами 1, 4 ст. 84 СК України визначено, що дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аналіз даних положень сімейного законодавства дає підстави вважати, що сімейним законодавством України передбачено право дружини на утримання чоловіком протягом усього терміну її вагітності та до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. При цьому, головною умовою присудження аліментів, згідно приписів ст. 84 СК України, є наявність у чоловіка можливості надавати матеріальну допомогу дружині, яка проживає із дитиною до досягнення нею трирічного віку. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є здоровим, працездатним, на обліку в лікарів не перебуває, а також останній має на утриманні неповнолітню дитину від іншого шлюбу. Як вбачається із довідки військової частини [NUMBER] № 4156 від 19.10.2022 року, [PERSON] є військовослужбовцем Збройних Сил України та отримує гарантії та пільги, визначені ст. 119 КЗпП України, ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» та ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (а.с. 18). В ході розгляді справи було встановлено, що середньомісячний заробіток відповідача [PERSON] , на час розгляду даної справи судом, становить 23000 грн. на місяць. Доказів іншого сторонами суду надано не було Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на її утримання в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на увесь час її вагітності та до досягнення новонародженою дитиною трирічного віку. Вказаний розмір аліментів суд вважає обґрунтованим, розумним та справедливим. Крім того, при вирішенні даного спору, суд, з огляду на положення ч. 4 ст. 206 ЦПК України, приймає до уваги визнання відповідачем позовних вимог та вважає, що таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. З даною позовною заявою позивач [PERSON] звернулася 27.02.2023 року, отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України визначено, судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як встановлено судом, [PERSON] від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Відповідач [PERSON] від сплати судового збору звільнений п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», як учасник бойових дій (а.с. 29). У зв`язку з тим, що обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, тому такі слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі ст.ст. 75, 84 СК України,

Outcome: approved