Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Представник [PERSON] (позивача) адвокат Богдан П.М. подав на розгляд суду позовну заяву до [PERSON] (відповідачка), у якій просить розірвати укладений між сторонами шлюб. Окрім цього, просить суд малолітню доньку [PERSON] залишити на вихованні дружини за місцем її проживання. В обґрунтування вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, зокрема, що спільне життя між сторонами є неможливим у зв`язку з тим, що у сім`ї втрачено почуття довіри, турботи, наявні кардинальні розбіжності на життєві погляди. Зазначає, що протягом останніх восьми років сторони подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач повідомляє, що їх шлюб носить лише формальний характер. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Примирення та подальше спільне проживання не виправлять стану шлюбних відносин. Відповідач правом на подання відзиву не скористалась. Сторони участі уповноважених представників у судове засідання не забезпечили. Зважаючи на вимоги частини 2 статті 247 ЦПК України суд доходить висновку про розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заяви, клопотання учасників справи 07.03.2023 відповідачкою на розгляд суду подано заяву про розгляд справи у її відсутності, визнання позовних вимог, надання згоди на розірвання шлюбу. Окрім цього, просить доньку залишити на її вихованні (а.с.28). Також, 07.03.2023 відповідачкою на розгляд суду подано заяву про долучення до матеріалів справи довідки про місце проживання дитини (а.с.29). Процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 20.12.2022 позовну заяву залишено без руху (а.с.2-3). Ухвалою судді від 20.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.23-24). Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини 11.09.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Червоноградського міського управління юстиції Львівської області між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис №349. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 11.09.2008 (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.07.2012, батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі (а.с.11). Згідно довідки № 878 від 03.11.2022, дочка [PERSON] , [INFO] , проживає в [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] без реєстрації (а.с.30). Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивача припинити шлюбні відносини з відповідачкою та наявності у сторін малолітньої дитини, що унеможливлює розірвання шлюбу безпосередньо в органі державної реєстрації актів цивільного стану за заявою подружжя. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України (далі СК України). Так, згідно з положеннями частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Приписами частин 3 та 4 статті 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також, судом застосовано норми статей 104, 110 СК України, які визначають підстави припинення шлюбу та право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення Пленуму Верховного суду України, викладені в пункті 10 постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачкою, щодо наявності підстав для задоволення позову Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак позивач наполягає на розірванні шлюбу, що вбачається з висловленої ним у позовній заяві позиції. Відповідачка проти задоволення позовних вимог не заперечує, про що подала на розгляд суду відповідну заяву. Враховуючи вищевикладене, суд доходить переконання, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження їхнього шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, тому позов слід задовольнити. При цьому, суд зазначає, що з огляду на відсутність у позовній заяві аргументів щодо наявності між сторонами спору з приводу визначення місця проживання їхньої доньки, а також відсутність доказів на підтвердження наявності цієї обставини, суд не розглядає викладене у прохальній частині позовної заяви прохання позивача про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю або з батьками позивача. Більше того, суд зазначає, що виховання і утримання дітей є обов`язками обох батьків до досягнення дітьми повноліття. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може\~вирішити питання\~про залишення\~проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18. Виходячи з фактичних обставин справи та висловленою позивачем позицією (а.с.6), згідно якої у сторін відсутній спір з приводу місця проживання дітей, позов про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю задоволенню не підлягає. Розподіл між сторонами судових витрат З огляду на вимоги статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 992 грн 40 коп. підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача, однак останній просить судові витрати покласти на обидві сторони порівну. На підставі статей 24, 56, 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: partial