Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Добрянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, у якому просить визнати за нею право на власності на весь житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку набувальної давності. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка разом з чоловіком [PERSON] та дітьми більше 10 років проживають та відкрито, добросовісно та безперервно користуються нерухомим майном, а саме всім будинком за адресою: [ADDRESS] , який складається з двох частин. Перша частина вказаного будинку належала [PERSON] за договором купівлі-продажу від 16.12.1982, та який остання заповідала у разі своєї смерті [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, спадкоємиця [PERSON] з заявою про прийняття спадщини не зверталася та спірний будинок на себе не оформляла, а за усною домовленістю продала позивачці, що підтверджується розпискою. Друга частина будинку з 1940 року належала [PERSON] , яку після своєї смерті, яка відбулася [INFO] , заповіла [PERSON] . Остання отримала свідоцтво пр. оправо на спадщину та зареєструвала право власності на будинок й отримала новий технічний паспорт. [INFO] [PERSON] померла. За своє життя остання склала заповіт на ім`я [PERSON] . Інформації про прийняття спадщини після смерті [PERSON] немає, але родичі [PERSON] дозволили позивачці разом з сім`єю проживати та користуватися належною [PERSON] частино будинку, оскільки він їм не потрібен та формувати на нього право власності не збиралися, також відділи всі документи на будинок. Тому, оскільки позивачка більше 10 років добросовісно безперервно та відкрито володіє житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, розташованими в [ADDRESS] , тому просить визнати за нею право власності на вказану нерухомість у порядку набувальної давності. У підготовче засідання представник позивачки - адвокат Великородна М.О. надала заяву, в якій підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити та у зв`язку з визнанням позову відповідачем ухвалити рішення, а також справу розглядати у відсутність позивача та її. Представник відповідача у підготовче засідання надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, не заперечує щодо їх задоволення та просив справу розглядати у його відсутність. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши позовну заяву та додані до неї письмові докази, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України та п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження обставин справи. Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. Згідно зі ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Частиною 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав є обов`язковою. Згідно статті 4 вказаного Закону обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, що належать, зокрема, фізичним та юридичним особам, у тому числі право власності на нерухоме майно. Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст.і 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без титульного (незаконного) володіння чужим майном. Порядок набуття права власності за набувальною давністю залежить від виду речей. Велика Палата Верховного Суду України (справа №910/17274/17) визначила умови набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст. 344 Цивільного кодексу України: зокрема, наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Крім того, Суд нагадав, що за змістом ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17, згідно якої при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. Натомість добросовісним є володіння, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Така добросовісність має існувати саме на момент заволодіння особою чужим майном. Враховуючи вищевикладене, та те, що позивачка відкрито, безперервно, безтитульно користується та володіє з 2009 року і до теперішнього часу будинком [ADDRESS] , а тому суд, відповідно до ст.344 ЦК України, вважає за необхідне визнати за позивачкою право власності за набувальною давністю на вищезазначений будинок.

Outcome: approved