Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

14 грудня 2022 року до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява [PERSON] до Варвинської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що її батьки: [PERSON] та [PERSON] , одружилися 01\~липня 1956 року. Під час шлюбу батьки збудували житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . У 1976 році провели у будинок газопостачання. Коли [INFO] батько помер, мати успадкувала все його майно, зокрема і будинок. [INFO] померла мати. На час смерті матері разом з нею мешкав син [PERSON] , який помер [INFO] . За життя батьки не вчиняли жодних дій, спрямованих на реєстрацію житлового будинку, та не отримали свідоцтва про право власності на будинок. Позивач [PERSON] та її сестра [PERSON] прийняли спадщину після смерті матері, отримали свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки. Разом з тим, у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок їй відмовлено, оскільки відсутні будь-які правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно. Оскільки житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належав її матері, що підтверджується погосподарськими книгами, технічним паспортом та планом газифікації будинку, але через відсутність правовстановлюючих документів вона не може у позасудовому порядку оформити спадщину на вказане майно, просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на вказаний будинок після смерті своєї матері [PERSON] . Ухвалою суду від 19 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено відкрите підготовче судове засідання у справі на 18\~січня 2023 року. Ухвалою від 18 січня 2023 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] , виключивши її зі складу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, відкладено підготовче засідання до 09\~лютого 2023 року. 08\~лютого 2023\~року до\~суду надійшла\~зустрічна позовна\~заява [PERSON] до Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] , про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку в порядку спадкування за законом (а.с.\~141-157). Зустрічна позовна заява [PERSON] обґрунтована тим, що після смерті матері [PERSON] вони з сестрою [PERSON] прийняли спадщину в рівних частинах, проте у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , їй також відмовлено, оскільки відсутні будь-які правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно. Просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку вказаного будинку після смерті своєї матері [PERSON] . Ухвалою суду\~від 09\~лютого\~2023\~року прийнято\~до розгляду\~зустрічну позовну\~заяву [PERSON] ,\~об`єднано зустрічний\~позов [PERSON] в одне провадження з цивільною справою за позовом [PERSON] , відкладено підготовче засідання до 02\~березня 2023 року. Ухвалою від\~02\~березня\~2023\~року,\~за клопотанням\~представника позивача\~ [PERSON] ,\~залучено до\~участі у\~справі в\~якості третьої\~особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору, [PERSON] , закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 20\~березня 2023 року. Позивач за первісним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала клопотання про розгляд справи без її участі, у якому свій позов підтримала з наведених у позовній заяві підстав та просила задовольнити, а також не заперечувала проти позовних вимог [PERSON] (а.с.\~220). Представник позивача за первісним позовом [PERSON] подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, у якому підтримав позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, у якому зустрічний позов підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, а також не заперечувала проти часткового задоволення позовних вимог [PERSON] (а.с.\~221). Від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, відповідно до якого Варвинська селищна рада не заперечує проти задоволення позову [PERSON] (а.с. 88). Інших заяв або клопотань від представника відповідача не надходило. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] та [PERSON] , у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Подали клопотання про розгляд справи без їх участі, у яких позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підтримали та просили задовольнити (а.с.\~162, 223). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , 1933 року народження, та [PERSON] , 1938 року народження перебували у зареєстрованому шлюбі з 1956 року (а.с.\~6, 46). Від шлюбу у них народилося троє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.\~7), яка 24\~квітня 1981 року уклала шлюб та змінила прізвище на [PERSON] (а.с.\~5); дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.\~145), яка 18\~липня 1981 року уклала шлюб та змінила прізвище на [PERSON] (а.с.\~5); син [PERSON] , [INFO] . Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] збудували житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , у 1976 році провели у будинок газопостачання, що підтверджується розробленим проектом (а.с.\~16-17). Із погосподарських книг (а.с.\~38-57) вбачається, що у 1961-1989 роках головою двору був [PERSON] , 1933 року народження, який мешкав у будинку разом з дружиною [PERSON] та дітьми (а.с.\~45-47, 50-57). [INFO] [PERSON] помер (а.с.\~10). Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, заповітів він за життя не складав (а.с.\~136, 137). Після його смерті головою колгоспного двору стала [PERSON] , [INFO] (а.с.\~38-39, 42-44, 46, 48-49). [INFO] [PERSON] померла (а.с.\~9). З матеріалів спадкової справи до майна померлої [PERSON] (а.с.\~121-132) вбачається, що до дня смерті вона проживала за адресою: [ADDRESS] ; разом з нею в одному господарстві мешкали та були зареєстровані: дочка [PERSON] та зять [PERSON] (а.с.\~127). Із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися дві дочки померлої: [PERSON] та [PERSON] (а.с.\~122), кожна з яких 01\~липня 2021 року отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку двох земельних ділянок (а.с.\~128-130). Син [PERSON] із заявою про прийняття спадщини не звертався і помер [INFO] , тобто через місяць після смерті матері (а.с.\~8). Відповідно до ст.\~1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Матеріалами спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] підтверджується, що спадщину після його смерті прийняла дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.\~183-201). Крім того, у спадкодавця є син [PERSON] , який спадщину після смерті батька не приймав. Дружини у [PERSON] на день смерті не було. Спадщину після смерті [PERSON] , в порядку спадкової трансмісії, діти [PERSON] , а саме: треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] та [PERSON] , не приймали. На спадкове майно, яке входить до спадкової маси після смерті [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не претендують, що підтверджується їх заявами про визнання первісного позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON] (а.с.\~162, 223). Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , виготовленого станом на 23\~вересня 2021 року на замовлення [PERSON] , як житловий будинок, так і прибудови (сарай та гараж) збудовані у 1981 році (а.с.\~29-33). У 1981 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), який був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт побудови його з додержанням вимог цих актів законодавства. Вказані правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, а також Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. У погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Виходячи зі змісту ст. 5 ЦК України, до правовідносин застосовується те законодавство, яке діяло на час їх виникнення. Наявність у погосподарських книгах записів про належність житлового будинку [PERSON] свідчить про те, що за життя вона набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Статтями 15, 16, 20 \~ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. Право власності на будинок не може бути визнано та зареєстровано за [PERSON] , оскільки згідно з п. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті. За змістом ст.ст. 1217-1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач за первісним позовом [PERSON] та позивач за зустрічним позовом [PERSON] виявили свою волю на прийняття спадщини шляхом подання нотаріусу заяв про прийняття спадщини після смерті матері та шляхом подання позовних заяв про визнання за ними права власності на житловий будинок у [ADDRESS] . Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] та [PERSON] , до яких у порядку спадкової трансмісії перейшло право їхнього батька на прийняття частки у спадщині після смерті [PERSON] , навпаки, із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса не зверталися. Спадкоємців за заповітом, спадкоємців, що мають право на обов`язкову частку в спадщині, а також інших спадкоємців на житловий будинок, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , немає. Варвинська селищна\~рада Прилуцького\~району Чернігівської\~області не оспорює право власності на будинок, не заперечує проти визнання права власності за позивачами. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, заперечень щодо позову не мають, подали до суду заяви, у яких визнали позовні вимоги позивачів. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] слід задовольнити. \~\~

Outcome: partial