Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив стягнути з останнього 18 285,25 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено про те, що 30.09.2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №8728163-02-10-01, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Fiat Doblo, д.р.н. [NUMBER] . 25.01.2020 року о 11:45 в м. Київ, по вул. М. Бойчука, 7/11, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля Fiat Doblo, д.р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля Toyota Land Cruiser, д.р.н. [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] . Внаслідок вищевказаної ДТП було пошкоджено автомобіль Fiat Doblo, д.р.н. [NUMBER] , що підтверджується актом огляду транспортного засобу. Відповідно до постанови Печерського районного суду міста Києва від 27.04.2020, ДТП сталась внаслідок порушення [PERSON] ПДР України. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 95 332,10 грн. Позивач вказує, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована в ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ» згідно полісу №АО/3717559. ПрАТ ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ» було виплачено ПрАТ «СК «ВУСО» страхове відшкодування у розмірі 76 046,85 грн. 07.07.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та позивачем - ФОП [PERSON] було укладено договір №07/07/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого позивач отримав право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором №8728163-02-10-01 від 30.09.2019 З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача на підставі положень ст. 1194 ЦК України різницю між розміром завданих збитків та сплачено сумою страхового відшкодування, а саме 18 285,25 грн. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 09.11.2021 року справу скеровано за територіальною підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.02.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання письмового відзиву на позовну заяву, з урахуванням чого суд розглядає справу на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.09.2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №8728163-02-10-01, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Fiat Doblo, д.р.н. [NUMBER] . 25.01.2020 року о 11:45 в м. Київ, по вул. М. Бойчука, 7/11, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля Fiat Doblo, д.р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля Toyota Land Cruiser, д.р.н. [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] . Внаслідок вищевказаної ДТП було пошкоджено автомобіль Fiat Doblo, д.р.н. [NUMBER] , що підтверджується актом огляду транспортного засобу. Відповідно до постанови Печерського районного суду міста Києва від 27.04.2020, ДТП сталась внаслідок порушення [PERSON] ПДР України. Згідно положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, винність дій [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, є доведеною. Відповідно до страхового акту №2006057-1 від 05.02.2020 року та умов договору страхування №8728163-02-10-01 від 30.09.2019, розмір страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля склав 95 332,10 грн, яке ПрАТ «СК «ВУСО» було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст.1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст.27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Судом також встановлено, що 07.07.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та позивачем - ФОП [PERSON] було укладено договір №07/07/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого позивач отримав право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором №8728163-02-10-01 від 30.09.2019 року. Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним, до позивача перейшло право вимоги на отримання від винної особи - відповідача, компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Fiat Doblo, д.р.н. [NUMBER] . Судом також встановлено, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована в ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ» згідно полісу №АО/3717559. ПрАТ ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ» було виплачено ПрАТ «СК «ВУСО» страхове відшкодування у розмірі 76 046,85 грн. (з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу). В силу положень ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню різниця у розмірі 18 285,25 грн між виплаченим страховим відшкодуванням та страховим відшкодуванням у розмірі 76 046,85 грн, яке було сплачене ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ» на користь ПрАТ «СК «ВУСО». Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними засобами доказування, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, отже в зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу,що підтверджуються Договором про надання правової допомоги № 30/01/19, Додатковою угодою № 57 до Договору про наданн правової допомоги,Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг), платіжним дорученням, оскільки такі витрати пов`язані з розглядом справи, були неминучи і є спів мірними складності справи та ціні позову.

Outcome: approved