Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Сторони з 09 серпня 2014 року знаходяться у зареєстрованому шлюбі, мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , 2019 року народження, та сина [PERSON] , 2021 року народження, які фактично знаходяться на утриманні позивача, оскільки, як зазначає позивач у позові, вони припинили шлюбні відносини в грудні 2022 року, хоч до цього часу проживають в одній квартирі, відповідач регулярної матеріальної допомоги не надає, незважаючи на те, що працює, отримує стабільну заробітну плату. Позивача не влаштовує ситуація, коли батько дітей на власний розсуд вирішує в якій сумі, як часто він має надавати кошти на утримання дітей. Вона потребує стабільності в отриманні допомоги дітям, оскільки звикла завчасно планувати сімейний бюджет, враховувати першочергові витрати для задоволення потреб дітей, які зростають. Тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного вік на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач у відзиві на позов проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що не погоджується з викладеними у позовній заяві обставинами, зокрема про те, що спільне проживання з позивачем було припинено у грудні 2022 року, оскільки, незважаючи на те, що мав місце конфлікт щодо неналежної уваги, яку позивач приділяє дітям, вони до цього часу проживають разом, ведуть спільне господарство і мають спільний бюджет. Також не відповідає дійсності твердження позивачки про те, що він не надає кошти на утримання дітей, оскільки він закуповує продукти, побутові речі, одяг тощо. Вважає, що звернення позивача до суду з цим позовом викликано лише її бажанням нашкодити його почуттям, зробити йому боляче. Процесуальні дії у справі. 03.01.2023 позовна заява надійшла до суду. 23.01.2023 судом отримана інформація про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. 24.01.2023\~позовна заява\~прийнята до\~розгляду,\~провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 22.02.2023 за клопотанням позивача витребувано докази про доходи відповідача. 21.03.2023 надійшли докази на виконання ухвали суду. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. 06.02.2023 від відповідача надійшов відзив на позов. В судове засідання належним чином повідомлені сторони не з`явилися, позивач надавала заяву про розгляд справи за її відсутності. 20.03.2023 від представника позивача надійшла заява про долучення до справи нових доказів, в якій вона зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, просить задовольнити. Відповідач причини неявки не повідомив, будь-яких заяв, клопотань від нього не надходило. За таких обставин суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності учасників, на підставі наданих сторонами доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.223 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом. Сторони з 09.08.2014\~року знаходяться у зареєстрованому шлюбі і є батьками двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом зі сторонами /а.с.2-7/. Позивачем 20.03.2023 року подана до суду позовна заява про розірвання шлюбу /а.с.34-35/. Відповідач працює, отримує регулярний дохід у виді заробітної плати, середній розмір якої згідно з наданою суду довідкою становить 18779,87 грн. /а.с.38/. Доказів отримання доходів позивачем суду не надано. Докази знаходження у відповідача на утриманні інших осіб також відсутні. Зміст спірних правовідносин. Встановленим фактам відповідають правовідносини з аліментних обов`язків батьків по утриманню своїх дітей. Норми права, які застосовує суд. Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у\~ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини. Згідно ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Як слідує з положень ч.3\~ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших майнових представників дитини, разом з якими проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Нормою ч.1 ст.183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом . Згідно з\~положеннями частини\~другої цієї\~статті,\~якщо стягуються\~аліменти на\~двох і\~більше дітей,\~суд визначає\~єдину частку\~від заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька на\~їх утримання,\~яка буде\~стягуватися до\~досягнення найстаршою\~дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття (ч.3 ст.183 СК України). Положеннями ч.1 ст.187 СК України передбачено, що один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. За приписами ч.1 ст.191 вказаного Кодексу, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд вважає, що відповідач зобов`язаний надавати допомогу на утримання дітей до досягнення ними повноліття. При цьому, суд не погоджується з твердженням відповідача про те, що він здійснює закупівлю продуктів і товарів для сім`ї, оскільки доказів цієї обставини не надано, і суд не може перевірити чи дійсно ним надається допомога дітям добровільно. Водночас, суд не визнає належними доказами здійснення позивачем витрат для придбання продуктів та речей для неї і малолітніх дітей, надані нею копії товарних чеків на суму 3100 грн., оскільки в них не вказано прізвище особи, яка купувала товари, а отже не підтверджується факт купівлі товарів саме позивачем і саме на потреби дітей. Як видно із довідки з місця роботи відповідача, із його заробітної плати здійснюються відрахування лише обов`язкових податків та внесків, на користь третіх осіб утримання не провадяться. Тому суд вважає, що позивач має право на регулярну, щомісячну допомогу з боку батька дітей на їх утримання. З огляду на положення ст.141 СК України, згідно з якою мати,\~батько мають\~рівні права\~та обов`язки\~щодо дитини,\~суд вважає,\~що відповідач повинен виконувати свій обов`язок щодо матеріального утримання неповнолітніх дітей, а запропонований позивачем розмір аліментів є достатнім і не порушує прав та інтересів інших осіб. При цьому за відсутності доказів надання відповідачем допомоги позивачу на утримання дітей, суд приходить до висновку про стягнення аліментів з дня пред`явлення позову до суду, у зв`язку з чим вважає за можливе позовні вимоги задовольнити у повному обсязі і допустити рішення у справі до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць, як то передбачено нормами ст.430 ЦПК України. Щодо розподілу судових витрат. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору,\~останній підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved