Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

В травні 2018 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07.04.2017 року трагічно загинув чоловік позивача [PERSON] , з яким позивач перебувала у шлюбі з 22.11.2002 року. Під час шлюбу вони розпочали будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Крім цього, після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається з: частини незакінченого будівництвом житлового будинку, літньої кухні з гаражем, що розташований по [ADDRESS] ; частини квартири [ADDRESS] ; частини квартири [ADDRESS] ; частини квартири [ADDRESS] . Вищевказані квартири по [ADDRESS] та по [ADDRESS] , [PERSON] отримав у спадщину після смерті матері - [PERSON] , однак не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину, у зв`язку з трагічною загибеллю. Позивач вважає, що, на підставі ст.ст. 60, 70 СК України, вона має право на частини незакінченого будівництвом житлового будинку, літньої кухні з гаражем, що розташований по [ADDRESS] . Крім цього, позивачем стверджується, що вона прийняла спадщину шляхом вступу у фактичне володіння та догляд за майном, однак не має можливості оформити свої спадкові права, оскільки в неї відсутні правовстановлюючі документи. На підставі викладеного, позивач просила суд визнати за нею право власності на частину незакінченого будівництвом житлового будинку, літньої кухні з гаражем, що розташований по [ADDRESS] , як частину спільного майна подружжя, а також на спадкове майно після померлого [INFO] [PERSON] , а саме на: частину незакінченого будівництвом житлового будинку, літньої кухні з гаражем, що розташований по [ADDRESS] ; частини квартири [ADDRESS] ; частини квартири [ADDRESS] ; частини квартири [ADDRESS] /т. 1 а.с. 2-3/. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області Миронюка М.Г. від 01.06.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Крім цього, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позовну заяву /т. 1 а.с. 35/. Скориставшись своїм правом, відповідач [PERSON] подав відзив, в якому вказував на те, що не визнає позов повністю з таких підстав. Так, дійсно позивачем 22.11.2002 року було укладено шлюб з [PERSON] [INFO] померла його матір - [PERSON] , після якої відкрилась спадщина. До спадкової маси ввійшли об`єкти нерухомого майна, а саме: квартира [ADDRESS] ; квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] . 04.11.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було розірвано за рішенням суду від 01.12.2016 року. Рішення суду набрало законної сили 23.01.2017 року. [INFO] [PERSON] помер і за місцем його смерті відкрилась спадщина, яку прийняв відповідач. Таким чином він є єдиним спадкоємцем другої черги за законом, а позивач спадкоємцем не являється. Відповідач вказує також, що позивач, не маючи права на спадщину, вводить суд в оману, безпідставно стверджуючи, що на час смерті його брата вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ним, що не відповідає дійсності. З наведених підстав в задоволенні позову просив відмовити /т. 1 а.с. 53-55/. Відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи, у зв`язку із звільненням судді [PERSON] у відставку, 02.10.2018 року головуючим в справі було визначено суддю Наваляного Т.Д. /т. 1 а.п. 105/. Ухвалою суду під головуванням судді Наваляного Т.Д. від 16.01.2019 року підготовче провадження в даній справі було закрито та призначено справу до судового розгляду на 13.02.2019 року /т. 1 а.с. 166/. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2019 року, у зв`язку із звільненням судді [PERSON] у відставку, головуючим в справі було визначено суддю Лесика В.О., ухвалою якого від 22.03.2019 року справа була прийнята до провадження та призначено підготовче судове засідання на 03.04.2019 року /т. 1 а.с. 172, 174/. Ухвалою суду під головуванням судді Лесика В.О. від 17.05.2019 року підготовче судове провадження закрито та призначено судовий розгляд справи по суті на 25.06.2019 року /т. 1 а.с. 196/. Після неодноразового відкладення судового розгляду справи за клопотанням сторін, ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.01.2020 року провадження у справі було зупинено до набранням законної сили рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області у справі № 159/6433/19 за позовом [PERSON] до Ковельського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - [PERSON] , про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії /т. 2 а.с. 3/. 11.03.2020 року провадження по справі поновлено та призначено судове засідання на 07.04.2020 року /т. 2 а.с. 11/. Після неодноразового відкладення розгляду справи за клопотанням сторін, ухвалою суду від 28.01.2021 року провадження по справі було зупинено до набранням законної сили рішенням Ковельського міськрайонного суду у справі № 159/6433/19 за позовом [PERSON] до Ковельського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії /т. 2 а.с. 56/. Ухвалою суду від 17.01.2022 року провадження по справі поновлено та призначено судовий розгляд справи на 17.02.2022 року /т. 2 а.с. 57/. Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 24.03.2022 року, в зв`язку із задоволенням заяви про самовідвід судді Лесика В.О., головуючим в справі визначено суддю Бойчука П.Ю., який своєю ухвалою від 31 березня 2022 року прийняв справу до свого провадження. Цією ж ухвалою призначено в справі підготовче засідання на 19.05.2022 року /т. 2 а.с. 66, 69, 70/. Ухвалою суду від 19.05.2022 року підготовче провадження закрито і призначено справу до судового розгляду по суті на 21.06.2022 року /т. 2 а.п. 79/. В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями представників сторін та з технічних причин (відсутність електропостачання в приміщенні суду). В судовому засіданні, яке відбулось 06.10.2022 року, представник позивача - адвокат Сорокопуд М.О. підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити повністю. Представник відповідача - адвокат Безкровний І.В. в судовому засіданні в цілому заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що позивач не перебувала у шлюбі із спадкодавцем на момент смерті останнього, а тому не може бути спадкоємцем майна померлого. Виступаючи в судових дебатах 14.03.2023 року вказував на те, що позов є частково обґрунтованим в частині, що стосується майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. В задоволенні решти позовних вимог просив відмовити. Суд, заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, прийшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення даного позову. Так, як встановлено з оглянутої в судовому засіданні цивільної справи № 159/4123/16 (провадження № 159/1480/16) за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, позивач та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.11.2002 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про одруження /а.с. 3 вказаної справи/. Згідно рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01.12.2016 року, вирішено розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 22.11.2002 року відділом РАГСу Ковельського міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 548 /а.с. 19 вказаної справи/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11.04.2017 року Ковельським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, [PERSON] помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 209 /т. 1 а.с. 24/. Серед позовних вимог позивача є вимога про визнання за нею права власності на частину незакінченого будівництвом житлового будинку, літньої кухні з гаражем, що розташований по [ADDRESS] , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Вирішуючи таку позовну вимогу, суд прийшов до наступних висновків. Згідно вимог ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На обґрунтування зазначеної вимоги позивач подала до суду в якості письмових доказів: повідомлення про початок виконання будівельних робіт/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт; будівельний паспорт щодо будівництва індивідуального житлового будинку, літньої кухні з гаражем по [ADDRESS] , виданий 15.07.2013 року (замовник [PERSON] ); проект будівництва житлового будинку, літньої кухні з гаражем за тією ж адресою (замовник [PERSON] ) /т. 1 а.с. 6-7, 8-17,144-157/. Однак, зазначені документи не можуть слугувати належними та допустимими доказами фізичної наявності вказаних вище об`єктів нерухомого майна. Так, повідомлення про початок виконання будівельних робіт не містить основних реквізитів, які б давали підстави вважати даний документ офіційним. Зокрема, зазначене повідомлення не містить: дати початку виконання будівельних робіт; найменування проектувальника; підписів замовника [PERSON] ; підпису головного архітектора проекту; дати проведення експертизи проекту; підпису відповідальної особи проектувальника, що здійснює авторський нагляд; відомостей про реєстрацію такого повідомлення в Інспекції ДАБК у Волинській області, тощо. Проект будівництва житлового будинку, літньої кухні з гаражем, виготовлений ПП "АРКПРОЕКТ" не містить номеру замовлення, підписів головного інженера проекту, виконавця проекту, особи, яка перевірила проект, що, в цілому, не дає підстав вважати такий документ офіційним. Зазначений вище будівельний паспорт будівництва індивідуального житлового будинку, літньої кухні з гаражем по [ADDRESS] , виданий 15.07.2013 року, хоч і містить всі необхідні реквізити офіційного документу, проте сам по собі не може свідчити про наявність на земельній ділянці незакінченого будівництва об`єктів нерухомого майна. Будь-яких інших належних та допустимих доказів наявності такого незакінченого будівництва, в тому числі документу про право власності на незавершене будівництво з визначенням відповідного відсотку готовності об`єкту нерухомого майна, позивачем не надано. Якщо таке будівництво й існує фізично, то позивач могла б, за наявності відповідних обставин та підстав, звертатись до суду про визнання права власності на частину будівельних матеріалів, які використані для такого будівництва. Проте, зважаючи на принцип диспозитивності цивільного процесу, суд не розглядає дане питання в цій цивільній справі. Щодо позовної вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не прийнялися внаслідок його смерті. Згідно вимог ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як на підставу своїх позовних вимог в цій частині позивач покликається на те, що на момент смерті [INFO] [PERSON] вона перебувала з останнім в зареєстрованому шлюбі, тобто є спадкоємцем першої черги. Проте, такі доводи позивача повністю спростовуються дослідженими в ході розгляду справи письмовими доказами. Так, як зазначалось вище, рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01.12.2016 року шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 29.06.2017 року зазначене рішення залишено без змін. Із запису акта про одруження № 548 від 22.11.2002 року встановлено, що Ковельським міським ВРАЦС до актового запису № 548 про шлюб між [PERSON] та [PERSON] , 02.02.2017 року внесено відомості з відміткою про його припинення на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області в справі № 159/4123/16-ц від 01.12.2016 року /т. 1 а.с. 207/. Тобто, зазначене рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01.12.2016 року було виконано після набрання ним законної сили та до смерті [PERSON] . Не зважаючи на апеляційне оскарження позивачем вказаного рішення, дата припинення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] в цьому актовому записі залишилась незмінною - 02.02.2017 року. Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 року в справі № 803/1635/17 за позовом [PERSON] до Ковельського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГУ Територіального управління юстиції у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, зобов`язано Ковельський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГУ Територіального управління юстиції у Волинській області внести відомості до Державного реєстру актів цивільного стану громадян проставивши відмітку в актовому записі про шлюб № 548 між [PERSON] та [PERSON] , вказавши дату припинення шлюбу - 07 квітня 2017 року /т. 1 а.с. 88-90/. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2019 року, зазначену вище постанову Волинського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 року скасовано, провадження в справі закрито /т. 1 а.с. 182-185/. На підставі вказаних судових рішень Ковельським відділом ДРАЦС до запису акта про одруження № 548 від 22.11.2002 року були внесені відповідні зміни, а відтак дата припинення шлюбу, знову ж таки, залишилась незмінною - 02.02.2017 року. В листопаді 2019 року [PERSON] звернулась до Ковельського міськрайонного суду з позовом до Ковельського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, в якому просила зобов`язати Ковельський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про шлюб між [PERSON] та [PERSON] , вказавши дату припинення шлюбних відносин (момент загибелі чоловіка [PERSON] ) [INFO] . Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.01.2020 року, яке набрало законної сили 27.02.2020 року, в задоволенні вказаного позову [PERSON] було відмовлено /т. 2 а.с. 8-10/. В липні 2020 року [PERSON] звернулась до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовом до Ковельського міськрайонного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання анулювати запис про розірвання шлюбу в актовому записі про шлюб, який був вчинений на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01.12.2016 року. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12.07.2021 року, яке набрало законної сили 23.12.2021 року, в задоволенні вказаного позову відмовлено. Крім цього, зазначеним судовим рішенням встановлено, що [PERSON] , подаючи апеляційну скаргу на рішення суду про розірвання шлюбу, достовірно знаючи, що [PERSON] загинув, замовчуючи цей факт в апеляційній скарзі, переслідувала єдину мету набути статусу спадкоємця на майно колишнього чоловіка, і мала намір позбавити права повністю або частково на спадкове майно інших спадкоємців. Таким чином, станом на день розгляду даної справи, в актовому записі про одруження № 548 від 22.11.2002 року є чинною відмітка про припинення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] саме 02.02.2017 року. З огляду на викладене, станом на день смерті [PERSON] , позивач не перебувала з останнім в зареєстрованому шлюбі, а відтак не може бути спадкоємцем першої черги після його смерті та не має права на спадкове майно. Аналізуючи все викладене вище в сукупності, суд прийшов до твердого переконання, що позивачем, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, не доведено ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, що тягне за собою відмову в задоволенні даного позову. Крім цього, відмовляючи в задоволенні позову, суд, на підставі ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, покладає на позивача понесені нею судові витрати по справі.

Outcome: dismissed