Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що він разом з третіми особами по справі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . У згаданій квартирі зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] . Як стверджує позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] є його колишньою дружиною, в спірній квартирі зареєстрована з 22.05.2015 року. На теперішній час він позбавлений можливості вільно користуватися та розпоряджатися належною йому квартирою у зв`язку з фактичною реєстрацією та проживанням відповідача. При цьому, зазначав, що [PERSON] не здійснює витрати на утримання квартири та її ремонт та обмежила доступ позивача і інших співвласників до квартири. Позивач вважає, що він, як співвласник житла, має право на реалізацію свого права власності, оскільки колишня дружина з моменту розірвання шлюбу перестала бути членом сім`ї та втратила право користування квартирою. Більше того, у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя за [PERSON] визнано право особистої приватної власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , тому відповідач не позбавлена права користування вище вказаним житлом. Позивач надав суду заяву в якій підтримав заявлені вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. Причин неявки до суду не повідомила. Треті особи надали суду заяви в яких позов підтримали та просили розглядати справу за їх відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечували. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 25.07.1996 року, [PERSON] разом з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] (а. с. 19). Відповідно до свідоцтва про шлюб від 09.09.2022 року, виданого Виконавчим комітетом Броварської міської ради Броварського району Київської області, актовий запис №116, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26.04.2016 року, встановлено, що 10.07.1998 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського району м. Києва, актовий запис №788. Від шлюбу в сторін є двоє дітей (а.с. 37). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26.04.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 37-38). Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07.06.2021 року в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя за [PERSON] визнано право особистої приватної власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . З копії паспорта [PERSON] вбачається, що вона у період з 28.07.2012 року по 18.04.2015 року була зареєстрована у вище вказаному будинку. З довідки про реєстрацію місця проживання особи №73816641 від 16.11.2021 року, вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] з 22.05.2015 року по теперішній час (а.с. 54). За твердженням позивача, він як власник квартири позбавлений можливості вільного доступу та користування своєю власністю через проживання в квартирі [PERSON] . Факт чинення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] , підтверджується довідкою ГУ НП України в місті Києві Оболонського управління поліції від 30.10.2020 року № 7706/125/51/02/2020, з якої вбачається, що [PERSON] обмежує доступ до квартири колишня дружина якою було змінено замки у квартирі позивача. При цьому, в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є сусідом по будинку, також підтвердив факт чинення перешкод у користуванні помешканням [PERSON] і іншим співвласників спірної квартири [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не здійснює витрат на утримання квартири та її ремонт, що підтверджується рахунком за серпень 2021 року, де заборгованість по комунальних платежах квартири [ADDRESS] ,складає майже 60 000 грн. З огляду на зазначене, між сторонами виник спір з приводу користування житлом колишньою дружиною та підстав для припинення цього права. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. За положеннями ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: Держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] за вище вказаною адресою була зареєстрована як дружина позивача, який є одним з співвласників квартири, при цьому 26.04.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, тобто сторони по справі втратили родинний зв`язок, а від так дані правовідносини одночасно підпадають під дію ст. 406 ЦК України. Таким чином, розірвання шлюбу і як наслідок припинення сімейних відносин між сторонами по справі є обставиною, яка підпадає під дію ч. 1 ст. 406 ЦК України, оскільки відповідач була зареєстрована в квартирі у зв`язку із укладанням шлюбу з позивачем, а оскільки вказана обставина припинилася, то як наслідок, припиняється і сам сервітут. У постановах Верховного Суду України: від 15 травня 2017 року у справі №6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі №753/481/15-ц та постановах Верхового Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року у справі «523/12186/13-ц, зазначено що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. При цьому, за твердженнями позивача, між ним та відповідачем існують нестерпні умови співжиття, постійні конфлікти, що призвели до того, що відповідач зробила неможливим спільне проживання для позивача у житлі і будь-які спроби після цього вселитися до житла унеможливлювались відповідачем. Крім того, проживаючи в квартирі відповідач не несе витрат на утримання майна. Що призводить до зростання заборгованості. Також, в матеріалах справи міститься ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 07.06.2021 року, в якій за [PERSON] визнано право особистої приватної власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність усунути [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] . Відповідно до ст. 16 ЦК України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, тобто має право вимагати усунення невизначеності у праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення такого права особою і відновлення порушеного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Втрата права користування квартирою є наслідком задоволення позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні квартири шляхом виселення. З огляду на зазначене, позовна вимога про позбавлення [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS] не підлягає задоволенню. За таких обставин, суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити частково. На підставі викладеного, та

Outcome: partial