Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

Позивач звернулась до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області із вищевказаним позовом та просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на свою користь на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; визначити місце проживання дітей разом з матір`ю. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що за час сумісного проживання в них не складися гармонійні сімейні відносини, часто виникали сварки на побутовому ґрунті. На даний час сторони спільне господарство не ведуть, проживають окремо, шлюб носить тільки формальний характер. Крім того, відповідач будучи батьком дітей не надає матеріальної допомоги на їх утримання. На час звернення до суду сторонами не досягнуто домовленості стосовно утримання дітей. Крім того, відповідач не висловлює заперечень щодо місця проживання дітей з позивачем, проте і не висловлює згоди на укладення договору між батьками з цього питання. Наведене стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Позивач та її представник в підготовче засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява, згідно якої вони позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд розглянути справу за відсутності позивача та її представника. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник відповідача скерував до суду заяву, згідно якої відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі. Крім того, просить розглянути справу за відсутності відповідача та його представника. Представник органу опіки та піклування Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області в підготовче засідання не з`явився, надав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У свою чергу, приписами ст..206 ЦПК України унормовано, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Як слідує з позовної заяви та встановлено в судовому засіданні, 08 серпня 2015 року між позивачем та відповідачем Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 405. Від даного шлюбу сторони мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство ними не ведеться, шлюб носить тільки формальний характер. Відповідач, згідно наданої до суду його представником заяви, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Згідно зі ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Дружина та чоловік за змістом ст.55\~СК України зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З огляду на викладене, суд приходить до переконання про те, що збереження сім`ї є неможливим, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. На час звернення до суду сторонами не досягнуто домовленості стосовно утримання дітей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На підставі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до п.17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В ч.1 статті 183 СК зазначено, що частка заробітку, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою ВР № 789-ХП від 27,02.91)- в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 27 цієї ж Конвенції - держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Як встановлено частинами 1,2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Позивачка просить суд стягувати з відповідача аліменти на двох дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), що в свою чергу не суперечить нормам чинного законодавства. На підставі викладеного, беручи до уваги норми чинного законодавства, зважаючи на те, що відповідач позовні вимоги визнав, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення аліментів. Згідно ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів -у межах стягнення суми платежу за один місяць. Крім того, позивач просить визначити місце проживання дітей разом з нею. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, що відповідач не висловлює заперечень щодо місця проживання їхніх дітей разом з нею, проте і не висловлює згоди на укладення договору між ними з цього питання. За загальним правилом, за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у справі № 200/952/18 (постанова від 15.01.2020). Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до довідки № 50, виданої 07.02.23р. виконавчим комітетом Покровської міської ради, позивач разом з неповнолітніми дітьми зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] . В квартирі створені належні умови для проживання та виховання дітей. Позивач [PERSON] працевлаштована у ФОП [PERSON] на посаді менеджера зі збуту, з 18.05.2021р. по теперішній час, що підтверджується довідкою від 06.02.2023 вих. № 06/02-23 Відповідно до довідки від 08.16.2023 № 16, [PERSON] є вихованцем Комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 250 Криворізької міської ради з 09.07.2020 по теперішній час. Згідно з довідкою від 06.02.2023 № 20, [PERSON] навчається в онлайн режимі в Криворізькій гімназії № 91 у 1-Б класі. Як вбачається із висновку органу опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області дійшов висновку щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Таким чином, зважаючи на те, що позивачем створені належні умови для догляду за дітьми, беручи до уваги те, що відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання дітей разом із матір`ю. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з п.6 ч.1 ст.264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.42\~ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, зважаючи на визнання відповідачем позовних вимог, 50 відсотків судового збору відшкодовується позивачу за рахунок відповідача та 50 відсотків судового збору підлягають поверненню позивачу із державного бюджету. На підставі викладеного та

Outcome: approved