Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом, підписаним та поданим його представником - адвокатом Чуприною С.П., що діє на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 14.12.2022, що підтверджується ордером серія ВА № 1044352, до відповідача [PERSON] , в якому (позові) просив: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 23.02.2018 у сумі 600363,61 грн., з яких 448884,40 грн. - позика, 129643,68 грн. - збитки від інфляції за весь час прострочення виконання зобов`язання, 21835,53 грн. - 3 % річних від простроченої суми позики; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23.02.2018 він уклав із відповідачем договір позики, за яким він передав відповідачу кошти у сумі 300000,00 грн., які на день передачі були еквівалентні 11111,00 доларам США. Передача грошей підтверджується письмовою розпискою відповідача від 23.02.2018. Вони дійшли згоди, що договір позики є безпроцентним. Остаточний розрахунок мало бути здійснено не пізніше 20.07.2020. За договором сума позики, що підлягає поверненню, на день остаточного розрахунку має відповідати еквівалентові суми 11111,00 доларів США за середнім курсом продажу комерційних банків міста Долинська Кіровоградської області на день повернення грошей. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим позивач вважає, що окрім основної суми боргу з відповідача на його користю підлягають стягненню інфляційні збитки та 3 % річних від простроченої суми позики. Ухвалою від 30.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження і розпочато підготовче провадження у справі із призначенням підготовчого судового засідання з повідомленням (викликом) учасників справи. Місцем проживання відповідача [PERSON] у позові зазначено адресу: [ADDRESS] . Відповідно до відповіді № 176 від 16.01.2023, наданої відділом «Центр надання адміністративних послуг» Долинської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області, відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] , на території Долинської територіальної громади - відсутні, а також адресної довідки від 24.01.2023, виданої Долинським РС УДМС України в Кіровоградській області, [PERSON] , [INFO] , з 29.03.2004 був зареєстрований за адресою: с. Катеринівка, Долинський район, Кіровоградська область (інформація станом на 04.04.2016), що не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача у порядку, передбаченому ч. 6 ст. 187 ЦПК України. Згідно з ч. 10 ст. 187 ЦПК України, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Враховуючи викладене, відповідач [PERSON] викликався у судове засідання через оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» з доведенням до відома останнього можливості ознайомлення зі змістом ухвали про відкриття провадження у справі шляхом її пошуку за номером справи у Єдиному державному реєстрі судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua/) або отримати її копію з копіями доданих до неї документів безпосередньо у суді. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Відповідач, який про дату, час і місце розгляду справи, повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» та відповідно до положень ст. 128 ЦПК України вважається таким, якого повідомлено про дату, час і місце розгляду справи 28.02.2023, - у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства, зокрема тих, за якими суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, - суд дійшов висновку про заочний розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у суду матеріалів справи. Представник позивач у судовому засіданні підтримав позов аргументуючи свою позицію аналогічно викладеному у ньому, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Надав для долучення до матеріалів справи оригінал розписки про отримання грошових коштів від 23.02.2018. Заслухавши представника позивача, дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи позиції учасників справи, висловлені ними у заявах по суті справи, які було подано до суду, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, - суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. На підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. 23.02.2018 між [PERSON] та [PERSON] у письмовій формі було укладено договір позики (далі - договір), за умовами якого: - у день підписання договору [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 300000,00 грн., що на день їх передачі було еквівалентно 11111,00 доларам США (п. 1 договору); - остаточний розрахунок за договором повинен бути здійснений не пізніше 20.07.2020. Сума позики підлягає поверненню у еквіваленті 11111,00 доларам США за середнім курсом продажу комерційних банків міста Долинська Кіровоградської області на день їх повернення (п. 2 договору). Відповідно до розписки від 23.02.2018, за підписом [PERSON] , останній засвідчив отримання від [PERSON] грошових коштів у розмірі 300000,00 грн. у рахунок виконання договору позики та зобов`язався повернути кошти до 20.07.2020. Позивач стверджував, що повного чи часткового повернення коштів не відбулося. При цьому, відповідачем не повідомлено суду та не надано доказів на підтвердження повного чи часткового повернення грошових коштів позивачу. За даними розпорядження Долинського відділення AT «Райффайзен Банк» «Про встановлення курсу купівлі та продажу іноземних валют для всієї мережі відділень AT «Райффайзен Банк»» № 6-1/432 від 22.12.2022 станом на 23.12.2022 вартість продажу 1 долару США становить 40,40 грн. З огляду на наведені вище правовідносини між сторонами, з приводу яких виник спір, судом відзначається таке. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Положеннями ст. 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Спільний аналіз ст. 1046 та ст. 1047 ЦК України свідчить про те, що по своїй суті розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 (справаі № 464/3790/16-ц, провадження № 14-465цс18) визначено, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За умовами ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Положеннями ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу ст. 610, ст. 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням встановлених обставин у справі та наведених норм матеріального права, суд констатує, що [PERSON] , уклавши 23.02.2018 з [PERSON] договір позики та отримавши від останнього грошові кошти обумовлені договором у розмірі 300000,00 грн. прощо надав розписку 23.02.2018, у термін обумовлений договором - не пізніше 20.07.2020, як і на час ухвалення даного рішення, - не повернув [PERSON] грошові кошти у обумовленому договором розмірі - у еквіваленті 11111,00 доларам США за середнім курсом продажу комерційних банків міста Долинська Кіровоградської області, що становить 448884,40 грн., у зв`язку з чим боржник зобов`язаний сплатити кредитору: - основний борг у розмірі 448884,40 грн. виходячи з розрахунку 11111,00 (еквівалент у доларах США) х 40,40 (курс гривні до долару США); - інфляційні збитки у розмірі 129643,68 грн. виходячи з розрахунку: 300000,00 (основний борг - запозичена сума) х 143,215 % (індекс інфляції за період з 01.08.2020 року по 30.11.2022) / 100% - 300000,00,00 грн. (основний борг - запозичена сума); - 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення з 21.07.2020 по 23.12.2022 (день звернення до суду з позовом) у розмірі 21835,53 грн. виходячи з розрахунку: 300000,00 х 3% / 100% х 886 / 365(366). Враховуючи встановлені обставини справи, наведені вище положення процесуальних норм та норм матеріального права, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог з урахуванням предмету та підстав пред`явленого позову, беручи до уваги те, що відповідачем не виконано зобов`язання за договором позики у повному обсязі на обумовлених договором умовах та термін, і таке зобов`язання не виконане й на час звернення позивача до суду із позовом та на час розгляду справи судом, - суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 23.02.2018 у вигляді суми основного боргу, інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми, є обґрунтованою та доведеною, а тому така вимога підлягає задоволенню з урахуванням наведених вище мотивів та розрахунків, що не суперечить чинному законодавству і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів фізичної особи. Питання розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, враховуючи що позов задоволено повністю, - суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, понесені останнім по сплаті судового збору за подачу до суду позовної заяви у розмірі 6003,64 грн. Питання щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу, враховуючи зроблену, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, до закінчення судових дебатів у справі представником позивача заяву про надання суду протягом п`яти днів доказів понесення позивачем таких витрат, - слід вирішити у судовому засіданні, яке слід призначити у порядку та строки, передбачені ст. 246, ст. 270 ЦПК України.

Outcome: approved