Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики у розмірі 3 902 100,08 грн., з яких: сума заборгованості - 1 314 500,00 грн., заборгованість за відсотками - 2 366 100,00 грн., інфляційні витрати у розмірі - 140 145, 13 грн., 3% річних у розмірі - 81 354,95 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що 08.05.2018 між нею та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зваричем О.І. та зареєстрований в реєстрі за №532, відповідно до п. 1 позивач надала відповідачу у власність грошові кошти у розмірі 1 314 500,00 грн., що на момент укладання цієї угоди за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційними банками міста Києва є еквівалент суми 50 000 доларів США. За кожен місяць користування грошовими коштами Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю 5 процентів від зазначеної суми. Відповідно до п. 2 договору, передача грошей в повному обсязі була здійснена до підписання цього договору. Пунктом 3 договору встановлений зв`язок позичальника повернути зазначену вище суму позики в строк до 08.05.2019. Повернення боргу має бути здійснено в місті Києві пункт 4 договору. Відповідно до п. 7 Договору позики, у разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за цим договором. Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Таким чином, даним договором позики від 08.05.2018, вже закріплено отримання грошових коштів [PERSON] . Відповідно до п. 1 Договору, за користування грошовими коштами відповідач зобов`язана сплатити позивачу 5% від суми позики за кожен місяць користування. Враховуючи той факт, що відповідач досі користується позиченими грошовими коштами, [PERSON] зобов`язана їй повернути грошові кошти за користування позикою у розмірі 2 366 100,00 грн., на підтвердження цього надала розрахунок. Окрім того, що відповідач прострочила виконання зобов`язання по договору позики та до сьогоднішнього часу гроші не повернула, відповідно до ст. 625 ЦК України, яка передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання з боку боржника у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми. На день подачі позовної заяви боргові зобов`язання відповідачем не виконані, позика не повернута, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного майнового права відповідачем. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 жовтня 2021 року справу передано упровадження судді Ковтун Н.Г. Ухвалою суду від 28 січня 2021 року судом було прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання по вищевказаній справі. Ухвалою суду від 29 вересня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася у встановлений законом порядок. Таким чином, оскільки відповідач у судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомила, не надала заяви про розгляд справи за її відсутності, не скористалася правом надання заперечень проти позову, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 08.05.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зваричем О.І. та зареєстрований в реєстрі №532, відповідно до якого позикодавець [PERSON] передала у власність позичальника [PERSON] , гроші в сумі 1 314 500,00 грн., що на момент складання цієї угоди за середнім курсом продажу доларів США приватним особам комерційними банками міста Києва є еквівалент суми 50 000 доларів США. За кожен місяць користування грошовими коштами Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю 5 (п`ять) процентів від зазначеної суми. За домовленістю сторін виплата процентів за користування грошовими коштами здійснюється Позичальником в період 07-12 числа наступного місяця. Зазначену вище суму Позичальник зобов`язався повернути в строк до 08.05.2019 року (а.с.9). Відповідно до п. 2 Договору позики, передача грошей в повному обсязі була здійснена до підписання цього договору Відповідно до п.3 Договору позики, встановлений обов`язок Позичальника повернути зазначену вище суму позики в строк до 08 травня 2019 року. Відповідно до п. 4 Договору позики, повернення боргу має бути здійснено в місті Києві. Відповідно до п. 7 Договору позики, у разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за цим договором. Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Відповідно до п. 8 Договору позики, у разі невиконання Позичальником свого зобов`язання з повернення позиченої суми в строк, вказаний в п. 1 цього договору, Позикодавець вправі пред`явити цей договір до стягнення в примусовому порядку у строки, передбачені чинним законодавством України. Звернення стягнення здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса. Оскільки сторони дійшли обопільної згоди про те, що грошові кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час і визначили строк повернення грошей про що склали відповідний договір, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови. Причини невиконання таких зобов`язань правового значення для справи не мають. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти чи інші речі, які визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Станом на день звернення позивачем з позовом до суду відповідач взяті зобов`язання за договором позики не виконав. Згідно зі ст.526, 527 ЦК України зобов`язання повинно бути виконано належним чином та відповідно з умовами договору та вимог Цивільного кодексу України. Боржник повинен виконати свої обов`язки, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором чи законом. За правилом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За умовами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, встановленому договором. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. На час розгляду справи договір позики відповідачем не виконаний, сума позики у встановлений договором строк позивачу не повернута. Матеріали справи не містять доказів повного або часткового виконання відповідачем його зобов`язань з повернення позивачу позики. Таким чином, оцінивши докази у їх сукупності, оскільки відповідач не виконав зобов`язання належним чином, відповідно до умов договору позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та необхідності його задоволення в частині стягнення боргу за договором позики у розмірі 1 314 500,00 грн. Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно договору позики від 08.05.2018, відповідач [PERSON] зобов`язалася сплачувати позивачу [PERSON] 5% процентів від зазначеної суми за кожен місяць користування грошовими коштами, починаючи. Позивачем [PERSON] здійснено нарахування процентів у відповідності до положень статті 1048 ЦК України, які вона має право отримати за користування своїми коштами в розмірі 2 366 100,00 грн., яка розрахована наступним чином: сума за користування грошовими коштами за 1 місяць = сума позики * 5%, тобто 1 314 500,00 * 5% =65 725,00 грн. -з 08.05.2018 по 08.05.2019 - 12 міс. *65 725,00 грн. = 788 700,00 грн. -з 09.05.2019 по 09.05.2020 - 12 міс. * 65 725,00 грн. = 788 700,00 грн. -з 10.05.2020 по 10.05.2021 - 12 міс. * 65 725,00 грн. 788 700,00 грн. Проте суд прийшов до висновку, що період їх нарахування зазначений позивачем, а саме з 08.05.2018 по 10.05.2021 є невірним, оскільки нарахування процентів припиняється після спливу визначеного в договорі позики строку на який надано кошти, тобто в даному випадку, позичальник зобов`язується повернути в строк до 08.05.2019. Після зазначеної дати, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Даний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, розмір процентів повинен розраховуватись за період з 08.05.2019 по 31.05.2021. На підставі викладеного, суд вважає необхідним позовну заяву позивача в частині стягнення заборгованості за відсотками задовольнити частково. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних збитків за невиконання зобов`язань, суд враховує наступне. На підставі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлені договором або законом. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За змістом норми ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, мають компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. У постанові № 127/15672/16-ц від 08 листопада 2019 року Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Як встановлено з умов укладеного договору позики [PERSON] зобов`язалася погасити борг до 08.05.2019 року, а отже розрахунок 3% річних, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, слід обраховувати саме з 09.05.2019 року. В позовній заяві представник позивача вказав розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, відповідно до якого: 1) інфляційні втрати за період з травня 2019 по травень 2021, з урахуванням встановленого індексу інфляції, в розмірі 140 145,13 грн., а саме : - розрахунок індексу інфляції: [Сукупний індекс інфляції] = 100,70% ? 99,50% ? 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% ? 99,40% ? 99,80% ? 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% = 110,661% (за період Травень 2019 - Квітень 2021)[Інфляційні нарахування] = 1 314 500,00 грн. (сума боргу) ? 110,661% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 1 314 500,00 грн. (сума боргу) = 140 145,13 грн. Сума інфляційних втрат складає: 1 314 500,00 х 1,10661478 - 1 314 500,00 = 140 145, 13 грн. 2) 3 % річних за період з 09.05.2019 по 31.05.2021 в розмірі 81 354,95 грн. Період розрахунку: з 09.05.2019 року по 31.12.2019 року - 237 днів [Проценти] = 1 314 500,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 237 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 25 605,74 грн.; Період розрахунку: з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року - 366 днів [Проценти] = 1 314 500,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 366 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 39 435,00 грн.; Період розрахунку: з 01.01.2021 року по 31.05.2021 року - 151 день [Проценти] = 1 314 500,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 151 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 16 314,21 грн.). Всього штрафних санкцій за 3% річних: 81 354,95 грн. Суд перевірив наведений розрахунок позивача та дійшов висновку, що погоджується з наданими розрахунками представника позивача. Крім того, відповідачем вказаний розрахунок не спростований, власних розрахунків з даного приводу суду не подано, а тому даний розрахунок судом приймається, як достовірний. За змістом ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене вмотивування, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного Судові витрати в цій справі складаються з судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволених вимог позивача, на відповідача покладаються судові витрати у вигляді судового збору в розмірі у розмірі 6762,00 грн., виходячи із розрахунку (2 324 700,08 /100*3 902 100,08 = 59,57%, 59,57%*11350/100 = 6762,00 грн.) і підлягають стягненню в користь позивача.

Outcome: partial