Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, посилаючись на те, що [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 26.04.2011, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2800 грн. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а позичальник не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, таким чином свої зобов`язання не виконав. [INFO] помер [PERSON] . [PERSON] , яка постійно проживала разом із [PERSON] є спадкоємцем після його смерті. Таким чином, відповідач [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого за кредитним договором від 26.04.2011. 02.09.2021 відповідачу було направлено лист-претензію про погашення заборгованості за кредитним договором, проте жодних дій нею виконано не було. Станом на дату смерті [PERSON] заборгованість останнього становила 14\~918,04 грн, яка складається із 2827,04 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7672,09 грн заборгованість за простроченими відсотками, 4418,91 грн нарахована пеня. Ухвалою судді від 27.04.2022 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, одночасно з позовною заявою подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Ухвалою суду від 31.12.2023 явка представника позивача АТ КБ «ПриватБанк`у судове засідання була визнана обов`язковою, однак представник позивача у судове засідання не з`явився. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, відзиву на позовну заяву не надала суду. Суд вважає, що відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.04.2021 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на [PERSON] , долученої до матеріалів справи встановлено, що 05.03.2013 [PERSON] відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , 05.03.2013 встановлено кредитний ліміт 300 грн, 05.03.2013 збільшено кредитний ліміт до 2800 грн, 08.11.2019 зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн. Як вбачається з довідки АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», на підставі підписаного кредитного договору [PERSON] 05.03.2013 була відкрита кредитна картка Універсальна № [NUMBER] термін дії якої до серпня 2016 року. [PERSON] помер [INFO] в м. Тернополі, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 17.03.2017 Великобірківської селищною радою Тернопільського району Тернопільської області України. Відповідного до долученого банком до позовної заяви розрахунку, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на день смерті [INFO] становить 14918,04 гривень, з яких 2827,04 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7672,09 грн заборгованість за простроченими відсотками, 4418,91 грн нарахована пеня. 05.04.2021 АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», надіслав претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦПК України до Тернопільської державної нотаріальної контори за №SAMDN52000076960882 від 05.04.2021, в якій просив включити кредиторські вимоги АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед Банком у розмірі 14\~918,04 грн, повідомити АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» чи звертались спадкоємці із заявами про прийняття спадщини, надати інформацію стосовно осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті боржника, а також відомості про видані свідоцтва про право на спадщину та про осіб, які такі свідоцтва отримали. У відповідь на претензію АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» листом Тернопільської державної нотаріальної контори № 899/02-14 від 13.04.2021, було повідомлено про те, що вимогу до спадкоємців [PERSON] , який помер [INFO] , долучено до матеріалів спадкової справи №369/2017. Свідоцтва про право на спадщину не видавалося. 04.08.2021 АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» надіслав відповідачу [PERSON] лист претензію № SAMDN52000076960882 від 04.08.2021, в якому повідомлено останній, що оскільки вона є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , тому їй необхідно звернутись до будь-якого відділення Банку та сплатити заборгованість у розмірі 14\~918,04 грн, а також роз`яснено, що у випадку не сплати, вказана сума буде стягнута з неї в судовому порядку у відповідності до чинного законодавства. У матеріалах спадкової справи № 369/2017 заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , наявна заява про прийняття спадщини, яка подана 11.08.2017 його сином [PERSON] , згідно з якою станній прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] . У вказаній заяві [PERSON] повідомив, що згідно ст. 1261 ЦК України інших спадкоємців немає. Також, у матеріалах спадкової справи наявна претензія кредитора АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на суму боргу 14918,04 гривень до спадкоємців [PERSON] . Листом від 13.04.2021 Тернопільська державна нотаріальна контра повідомила АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що вимога банку, як кредитора, до спадкоємців [PERSON] долучена до матеріалів спадкової справи №369/2017. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. На вимогу суду Підгороднянська сільська рада Забойківського старостинського округу надала довідку про те, що [PERSON] , [INFO] згідно записів у по господарській книзі № 07 за 1991-1995 роки на території с. Забойки Тернопільського району Тернопільської області не зареєстрований та не проживає з лютого 1995 року вибув [PERSON] . Листом від 23.01.2022 селищний голова Великобірківської селищної ради повідомив суду про те, що громадянин [PERSON] на час його смерті [INFO] на реєстраційному обліку у Великобірківській територіальній громаді не перебував та не проживав. Інформацією щодо місця проживання та перебування на реєстраційному обліку даного громадянина, виконавчий комітет Великобірківської селищної ради не володіє. У силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Нормою статті 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Частиною першою та частиною третьою статті 1268, частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений частиною першою статті 1270 Цивільного кодексу України строк. Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи, її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника, і вирішуються у порядку, визначеному статтею 1282 ЦК України. У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 роз`яснено, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише у разі прийняття майна у спадщину. Обґрунтовуючи позовні вимоги покладенням на відповідача [PERSON] обов`язку сплатити заборгованість за кредитним договором укладеним між позивачем та [PERSON] , АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» не надано суду жодних доказів про прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , а також інформації про те чи є відповідачка спадкоємицею за заповітом чи за законом відповідно до черг спадкування та якої саме черги. При цьому, суд зауважує, що обов`язок щодо доказування таких обставин лежить саме на позивачу, проте в даному випадку останнім не підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами того, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті позичальника [PERSON] , а відтак суд позбавлений можливості дійти висновку, що [PERSON] є належним відповідачем, так як у матеріалах справи відсутні будь-які докази прийняття нею спадщини після смерті позичальника [PERSON] , в той час, як в матеріалах спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] наявна заява його сина [PERSON] про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Явка представника позивача судом визнавалася обов`язковою, для вирішення питання належного відповідача у справі, однак позивачем було проігноровано таку вимогу, що позбавило суд можливість встановити дійсні обставини справи. Виходячи з засад цивільного процесуального закону, зокрема статтею 12 ЦПК України передбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною шостою статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Акціонерного товариства «КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця є не доведеними, а тому задоволенню не підлягають. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, у відповідності до статті 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed