Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 59\~671, 34 грн. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідач не виконав прийняті на себе зобов`язання по кредитному договору, внаслідок чого у нього виникла перед Банком заборгованість у розмірі зазначеному вище. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10.08.2022 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 25.10.2022 року на 10год. 15хв. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25.10.2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 21.12.2022 року на 12год. 30хв. У судове засіданні представник позивача не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, надала до суду письмову заяву, яка міститься в матеріалах справи, в якій позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку, також просила суд розгляд справи проводити за її відсутності (арк.сп. 89). У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, який був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що 23.04.2013 року між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», та [PERSON] було укладено Договір №466388 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки та Додатковий Договір №1 до зазначеного договору. Згідно з п. 1.1., п. п. 1.1.1, 1.1.2. Договору, Банк, на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів, відкрив Клієнту рахунок № [NUMBER] в гривні України на умовах тарифного пакету «Пенсійний (в т.ч. «Арсенал»), Тарифів за користування платіжної карткою, розміщених на сайті Банку та на інформаційних стендах, що знаходяться в приміщеннях установ Банку». Банк надає Платіжну картку типу MasterCard Electronic та ПІН - конверт до неї. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 11.09.2017 року № 89 «Про затвердження нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку» та постанови Правління Національного банку України від 28.12.2018 року № 162 «Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні» було здійснено перехід 3 рахунку 2625 АП «Кошти на вимогу фізичних осіб для здійснення операцій з використанням платіжних карток» на здійснення операцій з використанням платіжних карток із застосуванням балансових рахунків 2620 АП «Кошти на вимогу суб`єктів господарювання», а також запроваджено стандарт IBAN. Таким чином, поточний рахунок Позичальника було змінено з рахунку [NUMBER] на рахунок [NUMBER] . Відповідно до п. п. 1.1.4. Додаткового договору Банк встановив Клієнту кредит у сумі 23 000,00 грн. зі строком дії кредиту (користування ним) на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін кредит продовжується на строк дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 25,00 °/о річних та сплачується щомісячно. Процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом . складає 35 % річних. AT «Ощадбанк» свої зобов`язання за вказаним договором виконав повністю, надавши [PERSON] кредит у встановленому у договорі розмірі. Однак. Позичальник порушив умови Договору щодо повернення Кредиту та сплати процентів, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 10.01.2022 року складає 59\~671,34 грн., з яких: - \~ \~ \~ \~20327,34 грн. - основний борг по кредиту; - 10893,87 грн. - проценти за користування кредитом; - 6,00 грн. - комісія за послуги CMC - інформування; - 3588,14 грн.- пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; - 1331,58 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; - 1024,36 грн. - З % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; - 5884,57 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); - 16615,48 грн. - втрати від\~інфляції за\~несвоєчасне погашення\~процентів за\~користування кредитом\~ (арк.сп.17-18). Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за кредитними договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч.1,2 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Саме така правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-2129цс16. Із наданого розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та, частково погашаючи заборгованість за кредитом, фактично визнавав факт отримання ним кредитних коштів. Доказів на спростування отримання кредитних коштів у розмірі, зазначеному в розрахунку банку, відповідач суду не надав. Банком наданий розрахунок заборгованості станом на 10.01.2022 року, відповідно до якого загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 59\~671, 34 грн. На підставі вищенаведеного і враховуючи, що існування заборгованості за тілом кредиту відповідачем не спростовано та зазначена заборгованість не погашена, суд вважає, що вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості кредитним договром 59\~671, 34 грн. є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору та ст.1050 ЦК України. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При таких обставинах, позовні вимоги підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). При таких обставинах, позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню. Відповідно до змісту ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст.\~141\~ЦПК України,\~пропорційно задоволеним\~позовним вимогам\~з відповідача\~на користь\~позивача слід\~стягнути судовий\~збір у\~розмірі 2 481 грн. На підставі\~викладеного,\~та

Outcome: approved