Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

Стислий виклад позиції заявника. [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу. Вимоги мотивовані тим, що після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] відкрилась спадщина на спадкове майно - земельну ділянку площею 2,00 га, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 669322, яку остання заповіла їй. Однак, при видачі правовстановлюючого документу було допущено помилку у написанні прізвища власника, а саме документ видано на ім`я « [PERSON] ». Зазначає, що маючи намір прийняти спадщину за заповітом, вона звернулась до нотаріуса, яка відмовила їй у вчиненні нотаріальних дій через розбіжність у написанні прізвища спадкодавця у деяких правовстановлюючих документах. Внаслідок чого, на даний час виникла певна невідповідність між документами спадкодавця, які були видані на її ім`я. Оскільки чинним законодавством не передбачено внесення виправлення через втрату чинності Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю та Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, в інший спосіб виправити помилку в позасудовому порядку неможливо. Зазначає, що встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу їй необхідно для оформлення спадщини. Посилаючись на викладені вище обставини, заявник [PERSON] просить встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] правовстановлюючого документу - Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №669322, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 21, виданого 22 листопада 2002 на підставі розпорядження № 369 Білопільської райдержадміністрації від 03.09.2002 на ім`я « [PERSON] ». Процесуальні дії в справі. 10 січня 2023 ухвалою судді Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу переданого на розгляд до Сумського районного суду Сумської області за підсудністю (а. с. 30). 08 лютого 2023 ухвалою судді Сумського районного суду Сумської області вказану справу направлено за підсудністю до Білопільського районного суду Сумської області (а. с. 32). Ухвалою від 01 березня 2023 прийнято до свого провадження та відкрито провадження в справі з призначенням до судового розгляду з викликом заявника, заінтересованої особи (а. с. 37). Заяви (клопотання) учасників справи. У судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася, долучила заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримує (а. с. 40 ). Представник заінтересованої особи - Річківської об`єднаної територіальної громади в особі Річківської сільської ради в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, належним чином сповіщений про день, час та місце розгляду справи (а. с. 39). Інші клопотання та заяви, пов`язані з розглядом справи, від учасників судового процесу не надходили. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом встановлено, що матір`ю заявника [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , що підтверджується матеріалами справи у їх сукупності (а. с. 13-17). Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 669322, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 21, на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації № 369 від 03 вересня 2002, « [PERSON] » на праві приватної власності належить земельна ділянка, загальною площею 2,00 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Горобівської сільської ради (а. с. 12). Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконкому Горобівської сільської ради Білопільського району Сумської області 21 лютого 2017, зареєстрованого в реєстрі за № 02, [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] (а. с. 10). [INFO] у с. Горобівка Сумського району Сумської області померла [PERSON] відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 9). За даними Річківської сільської ради, [PERSON] , яка померла [INFO] , та на день смерті була зареєстрована та проживала одиноко в [ADDRESS] . Спадкоємцем майна за заповітом після її смерті, є [PERSON] . Заповіт від імені померлої зареєстровано 21.02.2017 за № 02 виконкомом Річківської сільської ради, який не змінювався і не відмінявся (а. с. 11). Разом з цим встановлено, що [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , через розбіжність у написанні прізвища спадкодавця у деяких правовстановлюючих документах (а. с. 20). Із Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що приватним нотаріусом Ясинок Ж.В. заведено спадкову справу № 31/2022 після [PERSON] , яка померла [INFO] (а. с. 19). Таким чином встановлено, що у Державному акті на право приватної власності на землю, який належав [PERSON] , допущена помилка щодо написання її прізвища, а саме як « [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи у їх сукупності. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У п. 1 постанови Пленуму також зазначено, що зазначено, що суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку, їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Згідно листа Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належності громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. У відповідності з положеннями ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). Висновки суду. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів та законодавства переконує суд, що в розумінні ст. ст. 77-78 ЦПК України заявником надані належні, достовірні, допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву і є достатніми для встановлення юридичного факту. Наведені вище факти свідчать про належність спадкодавцю [PERSON] . Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 669322, однак у позасудовому порядку виправити допущену при написанні прізвища померлого власника помилку у вказаному документі не можливо, що створює для заявника перешкоди в подальшому оформити свої спадкові права. Факт встановлення означеного вище факту має для заявника юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить реалізація права, а іншого порядку встановлення даного факту немає, а відтак суд приходить до висновку про захист права заявника і задоволення заяви [PERSON] . На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved