Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявленого позову зазначає, що 21.03.2021 року орієнтовно о 22:00 год. [PERSON] сів у припаркований його родичем транспортний засіб марки «NISSAN LEAF», д.н.з. [NUMBER] , у м. Львові на пл. Міцкевича. При цьому, позивач не здійснював керування зазначеним транспортним засобом, тобто не виконував функції водія, а був пасажиром. В подальшому до припаркованого транспортного засобу, в якому знаходився позивач, підійшли працівники патрульної поліції, які припустили, що позивач начебто порушив вимоги ПДР, а саме керував транспортним засобом, не виконав вимогу дорожнього знаку 5.33 «Пішохідна зона», чим порушив п. 8.4.ґ ПДР України, а також не пред`явив посвідчення водія на вимогу інспектора, чим порушив вимоги п. 2.1 ПДР України. Підставою такого припущення було тільки те, що позивач перебував в автомобілі. Надалі, незважаючи на вищевказані порушення вимог КУпАП з боку працівників поліції, на відсутність у них жодних доказів порушення позивачем ПДР та взагалі факту керування ним автомобілем, нехтуючи поясненнями наданими позивачем та його клопотаннями, інспектори безпідставно почали складати адміністративні матеріали. В результаті постановою серії БАА № 574981 від 21.03.2021 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Не погоджуючись із винесеною постановою, позивач вимушений був оскаржувати таку в суді та подав позов до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Лещак Юрія Олеговича про визнання протиправними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. За результатами розгляду апеляційної скарги у справі № 462/2175/21 Восьмий апеляційний адміністративний суд виніс постанову від 30 вересня 2021 року, якою скасував постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 21 березня 2021 року № 574981 і закрив справу про адміністративне правопорушення. Вищезазначене, на переконання позивача, свідчить про безпідставність складення адміністративних матеріалів та притягнення позивача працівниками поліції до адміністративної відповідальності. Такими діями поліцейських завдана позивачу моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнав позивач у зв`язку з діями та прийнятим рішенням інспектора УПП у Львівській області ДПП, що вчинені 21.03.2021 року, а саме: безпідставні звинувачення інспектора, що позивач керував автомобілем та порушив вимоги ПДР, безпідставний розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, безпідставне притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Вищевказані дії інспектора поліції призвели до значних душевних переживань позивача, поганого самопочуття, порушення звичайного ритму життя через необхідність вжиття дій щодо оскарження рішення інспекторів поліції, для чого знадобилось пів року часу. Таким чином, позивачу з боку інспектора УПП у Львівській області ДПП було завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює в розмірі 6 500 грн., що складає 1 (одну) мінімальну заробітну плату на 2022 рік. Зазначений розмір вважає розумним, обґрунтованим та справедливим. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.04.2022 року вказану цивільну справу передано до Франківського районного суду м. Львова для розгляду за підсудністю. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 07.07.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Представником відповідача Державної казначейської служби України подано до суду відзив на позовну заяву. Зазначає, що Казначейство відповідно до наданих повноважень здійснює лише виконання рішень про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ (в тому числі і виконання рішень про стягнення коштів з Державного бюджету для відшкодування (компенсації) відповідної шкоди). Оскільки, як випливає зі змісту позову, Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачу не завдавало, то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України, та інших актів законодавства Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Позивачем безпідставно визначено спосіб відновлення порушеного на його думку права через стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача моральної шкоди, оскільки такий є необгрунтованим і не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права. Позивачем не виконано вимоги щодо доведеності заподіяння йому моральної шкоди, зокрема відсутній обґрунтований розрахунок завданої моральної шкоди, відсутні належні докази її завдання. Позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності. Позивачем не підтверджено факту заподіяння йому моральної шкоди, також позивачем не доведено за яких обставин і якими саме діями заподіяно шкоду, не підтверджено протиправність (незаконність) діяння відповідачів, достовірно не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між порушеними життєвими зв`язками і стосунками та діями відповідачів, не зрозуміло, з чого виходив позивач при оцінці заподіяної йому моральної шкоди. Відтак, відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Представником відповідача Департаменту патрульної поліції подано до суду відзив на позовну заяву. Пояснює, що відсутні будь-які докази того, що інспектор Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення та оголошуючи постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень, вийшов за межі наданих йому повноважень або діяв в непередбачений законом спосіб, також не встановлено будь-яких порушень з боку інспектора при складанні постанови у справі про адміністративне правопорушення. З огляду на вказане та враховуючи серйозність порушення, особисті обставини позивача, спекулятивний характер цього позову та загальний контекст, вважає що скасування постанови у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності саме по собі становить достатню справедливу сатисфакцію за будь-яку завдану позивачу моральну шкоду і немає необхідності для її стягнення у грошовому еквіваленті. Представником позивача подано до суду додаткові письмові пояснення, відповідно до яких сторона позивача наполягає на стягненні на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 6500 грн., заподіяної незаконними діями працівників поліції. Разом із тим, просить суд врахувати зміни до прохальної частини позовної заяви, а саме просить стягнути моральну шкоду з Державного бюджету України. В судовому засіданні представник позивача просив позовні вимоги задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та письмових поясненнях. Представник відповідача в судовому засіданні із урахуванням поданого відзиву просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, доходить переконання про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимоги. Судом встановлено, що 21.03.2021 року [PERSON] відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 574981 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Згідно даної постанови правопорушення полягало в тому, що позивач керував транспортним засобом та не виконав вимогу дорожнього знаку 5.33 «Пішохідна зона», чим порушив п. 8.4.ґ ПДР України, а також не пред`явив посвідчення водія на вимогу інспектора, чим порушив вимоги п. 2.1 ПДР України. Постановою колегії суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2021 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11.08.2021 року скасовано та прийнято постанову, відповідно до якої скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 574981 та закрито провадження у справі. Позивач стверджує, що незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності завдало йому моральних страждань, які полягають у душевних стражданнях, яких зазнав позивач у зв`язку з діями та прийнятим рішенням інспектора УПП у Львівській області ДПП, що вчинені 21.03.2021 року, а саме: безпідставні звинувачення інспектора, що позивач керував автомобілем та порушив вимоги ПДР, безпідставний розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, безпідставне притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Положеннями статті 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. За приписами п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У свою чергу, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постановах від 10 квітня 2019 у справі №464/3789/17, від 27 листопада 2019 року у справі №750/6330/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, частиною 2 статті 21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. При цьому, безпосередньою підставою для відшкодування моральної шкоди чинним законодавством передбачено наявність винних або протиправних дій чи бездіяльності відповідача. У даній справі підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення, в якій позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18). Як встановлено судом, внаслідок притягнення позивача [PERSON] до адміністративної відповідальності відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 574981 від 21.03.2021 року, яка скасована постановою колегії суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2021 року, позивачу була завдана моральна шкода, яка полягала в душевних переживаннях, порушенні звичайного ритму життя через необхідність вжиття дій щодо оскарження рішення інспектора поліції в суді першої та апеляційної інстанції, для чого знадобився значний проміжок часу. Разом з тим, з урахування принципу справедливості та співмірності, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково у розмірі 1000 грн. 00 коп., що слід вважати виваженою, розумною та справедливою сатисфакцією душевних страждань, яких зазнав позивач у зв`язку з безпідставним притягненням його до адміністративної відповідальності. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: partial