Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 15 травня 2019, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за №1378, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». Мотивуючи свої вимоги тим, що 16 листопада 2021 року, встановивши мобільне програмне забезпечення «Дія», отримав повідомлення про існування відкритого виконавчого провадження № 67325402. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження йому стало відомо про спірний виконавчий напис. Вважає, що виконавчий напис вчинено з численними порушеннями вимог глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. З вказаного виконавчого напису вбачається, що він нібито є боржником та має заборгованість за період з 07.08.2007 по 28.02.2019 у розмірі: заборгованість за кредитом - 26320,06 доларів США, заборгованість за відсотками - 17862,36 доларів США, комісія - 4179,96 доларів США, пеня - 28360,81 доларів США. Відповідач не повідомляв його про наявність будь-яких зазначених претензій у встановленому законом порядку. В грудні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором у розмірі 30296,52 доларів США. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 12.02.2019, з нього на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 18482,60 доларів США. При цьому, з 27.08.2014 кредитодавець не мав права нараховувати відсотки за користування кредитом. Заборгованість, яка стягувалася за виконавчим написом, саме за період з 07.08.2007 по 28.02.2019, свідчить про сплив строку позовної давності, що в свою чергу свідчить про спірність вимог кредитора, що залишено поза увагою приватного нотаріуса Бондар І.М. Оскаржуваний виконавчий напис вчинено не на оригіналі документа, що встановлює заборгованість і не на прикріпленому до документа, що встановлює заборгованість, спеціальному бланку нотаріальних документів, а на окремому спеціальному бланку нотаріальних документів. Ухвалою суду від 02.12.2021, забезпечено позов шляхом зупинення стягнення. Ухвалою суду від 03.12.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження та витребувано докази. Ухвалою суду від 25.10.2022, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 05.12.2022, відкладено розгляд справи та витребувано докази. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, на позовних вимогах наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача та третя особа у судове засідання не з`явилися по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, 07.08.2007 р. між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»), був укладений Кредитний Договір № NKH3G104040065, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 51 360,00 доларів США на наступні цілі: придбання квартири [ADDRESS] в розмірі 38 400,00 доларів США, а також 12 960,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених цим Договором, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно умов Договору. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.10.2017, в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, відмовлено. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 12.02.2019, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 жовтня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № NKH3G104040065 від 07 серпня 2007 року станом на 27 серпня 2014 року у розмірі 18482,60 доларів США та судовий збір у розмірі 4680 грн. 77 коп. Відповідно до виконавчого напису від 15 травня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №1378, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. запропонувала звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». За рахунок коштів від реалізації нерухомого майна, пропопує задовольнити вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» шляхом перерахування коштів на рахунок у загальному розмірі 76 723,19 доларів США. На підставі вказаного виконавчого напису заступником начальника відділу Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Терещенком А.О. відкрито виконавче провадження № 67325402. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження»). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22лютого2012 року №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, в редакції, яка діяла на час вчинення виконавчого напису). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та у Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення окремих видів нотаріальних дій. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 цього Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Пунктом 1 Переліку (в редакції, яка діяла на час вчинення виконавчого напису) передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У пунктах 20,22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису-це нотаріальна дія (п.19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює права бо обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису-надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172». Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження №14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17 (провадження №14-278 гс18) з подібних правовідносин. Так, у постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження №14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №645/1979/15-ц (провадження №14-706цс19) зазначено, що, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Отже, вирішуючи питання правомірності вчинення виконавчого напису у розумінні ст.88 Закону України «Про нотаріат» слід враховувати, що наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису. Відповідно до вимог ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зазначені норми цивільно-процесуального законодавства узгоджуються з одним із принципів цивільного судочинства - змагальності сторін, відповідно до якого доведеність обставин справи, збір і надання доказів покладається на сторони. У зазначеному контексті, колегія суддів ураховує, що відповідач заперечуючи проти позову зазначав, що звертаючись до приватного нотаріуса із заявою про вчинення оспорюваного виконавчого напису, ним було надано: кредитний договір; оригінали іпотечного договору; розрахунок заборгованості за кредитним договором; копію повідомлення іпотекодавцю, тоді як позивач, не зазначила та не надала будь-яких доказів на спростовування таких аргументів. Зважаючи на наведене, колегія суддів констатує, що висновок районного суду в частині відхилення доводів відповідача про надання ним нотаріусу всіх необхідних документів для вчинення виконавчого напису з огляду на те, що на вимогу суду документи не надані нотаріусом, які стали підставою для вчинення оспорюваного виконавчого напису, не відповідає принципу змагальності сторін. Ухвалою суду від 03.12.2021 витребовувалися, зокрема, у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. матеріали нотаріальної справи, в якій містяться документи на підставі яких вчиненоприватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Київської області Бондар І.М. виконавчий напис від 15.05.2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 1378 щодо звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». З матеріалів справи та матеріалів наданих головним державним виконавцем та приватним нотаріусом, не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від банку та від позивачки первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), відтак у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. В грудні 2014 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом, в якому посилався на те, що 07 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № NKH3G104040065, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 51 360 доларів США строком до 06 серпня 2037 року. При цьому [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, а також щомісяця погашати заборгованість за кредитом, відсотками, комісією та іншими витратами згідно кредитного договору. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідача станом на 27 серпня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 30 296,52 доларів США, яка складається з 26 320,06 доларів США заборгованості за кредитом, 1 927,94 доларів США заборгованості за процентами, 387,90 доларів США - комісії, 200,79 доларів США - пені, 1459,83 доларів США штрафів. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд задовольнити позов та стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також судові витрати. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.10.2017, в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, відмовлено. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 12.02.2019, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 жовтня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № NKH3G104040065 від 07 серпня 2007 року станом на 27 серпня 2014 року у розмірі 18482,60 доларів США та судовий збір у розмірі 4680 грн. 77 коп. В мотивувальній частині вказаної постанови, зазначено, що на підставі Висновку судово-економічної експертизи було встановлено, що кредитні кошти видані позичальнику за кредитним договором № NKH3G104040065 від 07 серпня 2007 року, документально підтверджується на суму 38 400,00 доларів США. Надання кредитних коштів в готівковій формі через касу Банку в розмірі 12 960,00 доларів США згідно п.7.1 кредитного договору № NKH3G104040065 від 07 серпня 2007 року документально не підтверджується, документального підтвердження відображення кредитної заборгованості в обліку банку на окремому рахунку на суму 12 960,00 доларів США не встановлено. Дослідженням наявних матеріалів справи не видається можливим встановити зв`язок виданої через касу банку невстановленим особам готівки в іноземній валюті та подальших безготівкових платежів в національній валюті, виконаних невстановленими особами до страхової компанії. Також із Висновку експерта вбачається, що в розрахунку заборгованості застосовувались збільшені ставки у порівняні зі ставками, передбаченими умовами кредитного договору № NKH3G104040065 від 07.08.2007 р., що свідчить про утримання з позичальника додаткових нарахувань по відсотках, які збільшують фактичну вартість кредиту, в зв`язку з чим був збільшений розмір щомісячного платежу за кредитним договором. В розрахунку заборгованості Банку не відображені платежі погашення позичальником пені за кредитним договором, що досліджується. В матеріалах справи розрахунок Банку відображає платежі лише по кредитному договору № NKH3G104040065 від 07.08.2007р. При цьому, виписка щодо руху коштів по рахунку відповідача не містить номеру договору, за яким відповідачем здійснювалось погашення, в зв`язку з чим неможливо остаточно визначити в погашення якого кредитного договору банком віднесено кошти позичальника. Тому експерт дійшов висновку, що встановити фактичну суму заборгованості за договором № NKH3G104040065 від 07.08.2007 р. не видається можливим. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Отже, позивачем у встановленому законом порядку спростовано, що сума заборгованості за кредитним договором № NKH3G104040065 від 07 серпня 2007 року, на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису (15 травня 2019 року) була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення. Згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. За заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлений з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору. Вчинення виконавчого напису за договором позики здійснюється з врахуванням вимог статті 1050 Цивільного кодексу України. Отже, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Ознакою безспірності є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути надані документи, що свідчать про визнання боржником вимог стягувача. Тобто, нотаріус повинен впевнитися у розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Згідно п. 2.3 Глави 16 вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 вчинення виконавчого напису в разі порушення умов кредитного договору, здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих боржнику повідомлень. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка боржника на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в кредитному договорі адресу. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. не було з`ясовано питання щодо безспірності заборгованості, зокрема розміру основної суми боргу, відсотків, порядку нарахування відсотків та відсотків за користування кредитом, не було з`ясовано даного питання з боржником, не переконався щодо належного повідомлення боржника [PERSON] про суму заборгованості, в зв`язку з чим останній був позбавлений об`єктивної можливості вказати свої заперечення щодо суми нарахованого боргу, яку він не визнає. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1362,00 грн. (908,00 грн. за подання позовної заяви та 454.00 грн. за подання заяви про забезпечення позову).

Outcome: approved