Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] , 01.11.2022 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просить суд: - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] ; - стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1500,00 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня звернення з позовною заявою до суду та до досягнення дитиною повноліття. - стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір. В обґрунтування позову вказує, що сторони перебували у шлюбі з 27.04.2012, у шлюбі у них народилася дитина, через постійні непорозуміння, різні погляди на життя та скандали шлюб було розірвано рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28.11.2018, дитина залишилась поживати разом із позивачем та перебуває на повному його утриманні. З самого народження сина, відповідач не піклується про нього, не сплачує аліменти, життям сина не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з ним, більше п`яти років дитина не бачить матері. Відповідач самоусунулась від виховання дитини. Позивач вважає, що, з метою забезпечення прав та законних інтересів дитини, доцільно позбавити відповідача батьківських прав та стягувати аліменти у визначеному в позові розмірі. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 09.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог орган опіки і піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області. Клопотання позивача про виклик свідків та витребування доказів задоволено. 17.01.2023 надійшов висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Ухвалою суду від 25.01.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та його представник у судовому засіданні 22.03.2023 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Відповідач у судове засідання вчергове не з`явилася, про день, час і місце судового розгляду повідомлена, поштове відправлення повернулось на адресу суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Неодноразові неявки відповідача в судові засідання, ігнорування судових викликів, на переконання суду, свідчить про її байдуже ставлення до результатів розгляду справи. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, просить суд врахувати висновок органу опіки та піклування від 12.01.2023 №02.2-06/84. Статтею 223 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання. Так, відповідно до ч.ч.3,4 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням думки учасників провадження, суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності відповідача та третіх осіб. Поряд з цим, суд враховує складність справи, її важливість насамперед для інтересів дитини, розумні строки розгляду. При розгляді цивільної справи здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1 та 4 ст. 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим кодексом або домовленістю (договором сторін). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У ст. 166 СК України визначено правові наслідки позбавлення батьківських прав. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Так, принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до п.п. 15, 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Стаття 27 Конвенції про права дитини, прийнята резолюцію 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, яка ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, визначає, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 3 ст. 166 ЦПК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень ст. 181 СК України способи виконання батьками цього обов`язку визначаються за домовленістю між батьками. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частина 1, 2 ст. 184 СК України визначає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Пунктом першим частини першої статті 430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Судом встановлено, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28.11.2018 у справі №274/4035/18, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бердичівськогоміськрайонного управління юстиції Житомирської області, батьками [PERSON] , [INFO] , записані: [PERSON] та [PERSON] . Характеристикою [PERSON] , виданою Бердичівською міською гуманітарною гімназією №2 підтверджується, що він проживає з батьком, бабусею і дідусем, які приділяють належну увагу вихованню та розвитку дитини. Учень забезпечений усім, що необхідно для навчання та виховання. Батько відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням та поведінкою дитини. Упродовж навчання дитини у школі, мати не цікавиться його вихованням, здібностями та його інтересами, батьківські збори не відвідує. Вихованням дитини займається батько [PERSON] . Допомагають у вихованні бабуся та дідусь, які щоденно знаходяться поруч з дитиною. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 12.01.2023 за №02.2-06/84 визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно її сина [PERSON] , [INFO] . У висновку зазначено, зокрема, що працівниками міської служби у справах дітей проведені бесіди з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Під час бесіди мати повідомила, що вона протягом п`яти років не спілкується з сином, не цікавиться його життям, не утримує матеріально, не заперечує щоб її позбавили батьківських прав. Батько з сином підтвердили пояснення матері, дійсно вона з сином не спілкується, матеріально не утримує, [PERSON] погоджується на позбавлення матері батьківських прав. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача, вказала, що позивач біля 7 років не проживає з матір`ю дитини. Після розлучення дитина залишилась проживати з батьком. За весь це час, що дитина проживає з батьком мати не цікавилась її життям, не приходила, не відвідувала сина ні на день народження, ні в інші свята. Навіть після запровадження військового стану не поцікавилась життям сина. Повністю утриманням дитини займається батько, який водить його у школу, музичну школу, відвідує батьківські збори. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що знає позивача протягом 20 років, працює лікарем- педіатром та у неї на спостереженні перебуває син позивача. За весь цей час лише батько приводив дитину на всі щеплення, був присутній на усіх прийомах у неї як лікаря. Лише 1 раз бачила мтір дитини після пологів. Окрім того, зауважила, що відвідувала родину позивача і протягом 7 років і ніколи не бачила матір. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що товаришує з батьками позивача більше 20 років. Знає, що позивач виховує сина, мати сином не цікавиться. Буваючи у гостях ніколи не бачила матері хлопчика. Лише батько, займається вихованням дитини, матеріально її забезпечує. Окрім того допомагаютьу вихованні і батьки позивача. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , протягом тривалого часу не виконує батьківські обов`язки, не приділяє уваги вихованню дитини, матеріально дитину не утримує, життям дитини не цікавиться, з дитиною не спілкується та не проживає. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними доказами той факт, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, не піклується про неї, самоусунулась від утримання та виховання дитини, на даний час з дитиною не спілкуються. Доказів, які б спростовували доводи позивача про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачем суду не надано. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів (ч. 3 ст. 166 СК України). Передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання дитини судом не встановлено. Позивач у позовній заяві просить суд стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500,00 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня звернення з позовною заявою до суду та до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд керується вимогами ст. 182 СК України. З огляду на те, що відповідач належним чином не виконує свій обов`язок по утриманню дитини, а також те, що судом задоволено вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів також підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів судом враховано матеріальний стан відповідача, яка є особою працездатного віку, відомості про незадовільний стан здоров`я або інші обставини, які б могли вплинути на можливість відповідача сплачувати аліменти у матеріалах справи відсутні, а тому суд вважає за необхідне стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн щомісячно, до повноліття дитини, з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення позову. З огляду на те, що аліменти присуджуються судом у твердій грошовій сумі, підстави для визначення мінімального розміру аліментів в розмірі не меншому 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відсутні. При цьому, сторони не позбавлені права звернення до суду з позовом про зміну розміру аліментів у разі зміни їх матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін, інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України (ст. 192 СК України). Суд вважає необхідним роз`яснити відповідачу її право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (ч. 1 ст.169 СК України). V. Розподіл судових витрат На підставіст.141 ЦПК України, оскільки судом позовні вимоги задоволено в повному обсязі, стягненню з відповідача підлягають понесені витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved