Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою київською державною нотаріальною конторою 18.07.2019 за реєстровим номером 8-781. У вищевказаній квартирі зареєстровані відповідачі, які не проживають в ній з листопада 2015 року. Відповідачі не несуть витрат на утримання житла, не сплачують комунальні платежі, при цьому ніяких перешкод у користуванні приміщення відповідачам не створюється. Позивач несе додаткові витрати на утримання майна та позбавлений можливості в повному обсязі реалізувати своє право власності на майно, що стало підставою звернення до суду із вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність, в якій позов підтримав. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час, місце та дату слухання справи повідомлялися належним чином, направили до суду відзиви на позовну заяву, в яких позов визнали в повному обсязі, просили розглядати справу у їх відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Квартира за адресою: [ADDRESS] , належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою київською державною нотаріальною конторою 18.07.2019 за реєстровим номером 8-781. Відповідачі зареєстровані у вищевказаній квартирі. Відповідачі не проживають в спірній квартирі з листопада 2015 року. Доказів створення відповідачам перешкод у користуванні спірною квартирою, суду не надано. Статтею 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підстав рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові 6-467цс15 від 01.07.2015 р. Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин та з урахуванням визнання позову відповідачами, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Представник позивача у своїй відповіді на відзиви клопоче про повернення позивачу 50% судового збору у зв`язку із повним визнанням позову відповідачами. Враховуючи викладене,

Outcome: approved