Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

28.10.2022 [PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 16.06.2017 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24.12.2021. У даному шлюбі народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що дитина сторін\~проживає із\~позивачем та\~знаходиться на\~її утриманні.\~Домовленості щодо\~утримання сина\~між сторонами\~не досягнуто,\~відповідач у\~добровільному порядку\~не надає\~матеріальну допомогу\~на утримання\~дитини,\~хоча є фізично здоровим, працевлаштований другим інженером на морському судні та отримує дохід у виді заробітної плати у розмірі 5000 грн щомісячно. Позивач позбавлена можливості самостійно забезпечувати матеріальне утримання сина, оскільки несе значні витрати на придбання одягу, продуктів харчування, медичних препаратів. Також дитина відвідує заняття зі спорту з тренером, курси англійської мови та додатково навчається у комп`ютерній академії, що зумовлює додаткові витрати. За таких\~підстав позивач\~просить стягнути\~з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~аліменти на\~утримання неповнолітньої\~дитини [PERSON] ,\~ [INFO] , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше одного рекомендованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 28.10.2022 і до досягнення дитиною повноліття. 31.10.2022 витребувано від Міністерства соціальної політики відомості з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відносно [PERSON] 17.11.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 13.12.2022, надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 13.12.2022 за клопотанням представника позивача судове засідання відкладено на 19.01.2023. 19.01.2023 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Оголошено перерву у судовому засіданні до 15.02.2023. 15.02.2023 судове засідання відкладено на 28.02.2023 у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. 28.02.2023 за клопотанням представника позивача судове засідання відкладено на 16.03.2023. У судове засідання 16.03.2023 позивач [PERSON] та її представник [PERSON] , належним чином повідомлені про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві, та просили позов задовольнити повністю. Не заперечували проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. У судове засідання 16.03.2023 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, не з`явився. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяв чи клопотань на день розгляду справи від відповідача не надходило. Ураховуючи наявність усіх умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд установив, що 16.06.2011 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області складений актовий запис № 277. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Указане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). У даному шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 5). Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24.12.2021 у справі № 266/7518/21 шлюб між сторонами розірваний. Указані обставини підтверджуються копією відповідного рішення (а.с. 6) та наявною у відкритому доступі інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень. Згідно з довідками про взяття на облік внутрішньої переміщеної особи № 6117-5000985238 від 12.04.2022 (а.с. 7) та № 6117-5000985430 від 12.04.2022 (а.с. 8) [PERSON] та [PERSON] зареєстровані як внутрішньо переміщені особи за адресою: [ADDRESS] . Указане підтверджує, що неповнолітня дитина сторін проживає разом з позивачем. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Правовідносини щодо утримання батьками дитини регулюються главою 15 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина (ст. 180 СК України). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 181 СК України \~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними . За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. При цьому за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що домовленості щодо утримання сина між сторонами не досягнуто, а відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини у розмірі, достатньому для забезпечення її потреб. За таких обставин позивачу важко самій створити умови для належного утримання дитини, її фізичного та духовного розвитку. Вказане є підставою для стягнення з відповідача аліментів відповідно до рішення суду. При визначенні розміру аліментів суд виходить з такого. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2023 становить 2833 грн. Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 СК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як убачається з відповіді на запит № 1900-2023-0000091 від 30.01.2023 щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи (а.с. 49), за період з 1 кварталу 2020 року до 3 кварталу 2022 року відповідач отримав доходи від продажу рухомого майна на загальну суму 250000 грн, а також виплати від АТ «Універсалбанк» у виді додаткового блага на загальну суму 533,75 грн. При цьому відповідач правом подання відзиву не скористався та у судове засідання не з`явився. Докази на спростування доводів позивача відповідач суду не надав. Так само суду не доведено, що за станом здоров`я, чи у зв`язку з наявністю на утриманні інших осіб, чи з інших підстав відповідач не може сплачувати аліменти у розмірі, заявленому позивачем. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає справедливими та фінансово можливими для відповідача і достатніми для забезпечення належного рівня дитини сторін аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно. Щодо вимоги позивача про встановлення мінімальної межі стягнення аліментів на рівні одного рекомендованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно суд зазначає таке. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~182\~СК України\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Системний аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що поняття мінімально гарантованого розміру аліментів та мінімально рекомендованого розміру аліментів не є тотожними. Так, мінімальний гарантований розмір аліментів встановлюється судом як гранично нижня межа стягнення аліментів у сукупності з призначенням аліментів у частці від доходу платника аліментів, зважаючи на те, що встановлена судом частка в залежності від заробітку (доходу) платника аліментів може бути меншою, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Натомість визначення аліментів у розмірі мінімального рекомендованого розміру аліментів є самостійним способом та розміром стягнення аліментів, відмінним від способу визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, та застосуванню у межах даної справи не підлягає. За таких обставин суд не вбачає підстав для встановлення мінімальної межі стягнення аліментів на рівні одного рекомендованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 992,40 грн.

Outcome: approved