Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , про розподіл майна колишнього подружжя шляхом стягнення компенсації вартості 1/2 частки автомобіля. Позов обґрунтований наступними обставинами. 09.02.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , був зареєстрований шлюб, в період якого, а саме: 29.09.2020 року подружжя придбало автомобіль Volkswagen Passat, 2013 року випуску, р. н. [NUMBER] , який було зареєстровано на відповідача [PERSON] . Позивач вказала, що станом на дату звернення до суду з даним позовом відповідач [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду міста Одеси з позовом про розірвання шлюбу. Як вказала позивач, на теперішній час сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу вищевказаного спільного майна автомобіля Volkswagen Passat, 2013 року випуску, р. н. [NUMBER] , оскільки [PERSON] не визнає спільною сумісною власністю вказаний транспортний засіб, набутий ними за час перебування у шлюбі. Крім того, позивач вказала, що шлюбний договір між подружжям не укладався, будь-які домовленості щодо спірного транспортного засобу між сторонами не існують. Також, [PERSON] стверджує, що вона згодна на отримання грошової компенсації, визначивши самостійно, при зверненні до суду з позовом, вартість автомобіля у розмірі 194826,80 грн, що є еквівалентом 7000,00 доларів США. Враховуючи викладене, позивач у позові просила суд: 1. Припинити право спільної сумісної власності [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Хмельницьким ВМ Малиновського PB ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 30.04.2009 року, РНОКПП [NUMBER] , на автомобіль VOLKSWAGEN PFSSAT, 2013 року випуску, державний номер [NUMBER] , який зареєстровано на [PERSON] , шляхом стягнення компенсації з [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Малиновським PB ОМУ ГУМВС України в Одеській області 27.09.2007 року, РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Хмельницьким ВМ Малиновського PB ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 30.04.2009 року, РНОКПП [NUMBER] , вартості 1/2 частки автомобіля в розмирі 194826 (сто дев`яносто чотири тисячі вісімсот двадцять шість) грн. 80 коп. 2. Розподілити судові витрати та стягнути з [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Малиновським PB ОМУ ГУМВС України в Одеській області 27.09.2007 року, РНОКПП [NUMBER] , не користь [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Хмельницьким ВМ Малиновського PB ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 30.04.2009 року, РНОКПП [NUMBER] , судовий збір та витрати на правничу допомогу, за розрахунками та доказами, які будуть представлені суду у терміни передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Представник позивача до суду надала заяву, в якій вказала що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила суд розглянути справу за відсутності сторони позивача (а. с. 166, т. 2). Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду його представник подав заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а. с. 167, т. 2). Крім того, до суду від відповідача надійшов відзив на позов (а. с. 54 57, т. 1), в якому він заперечував проти задоволення позову, оскільки, на його думку, спірний автомобіль є його особистою власністю. Як вказав відповідач, кошти, за які було придбано автомобіль Volkswagen Passat, 2013 року випуску, р. н. [NUMBER] , були його особистою власністю, так як він працював моряком починаючи з 2013 року та саме від доходу отриманого в 2018 році був придбаний ним спірний автомобіль. Відповідач вказує, що станом на 01.01.2019 року він отримав від роботодавця у якості заробітної плати 11813,00 доларів США, а також до цього часу мав готівкою 6000,00 доларів США та саме ці кошти були використані як джерело для придбання автомобіля. Також, відповідач вказує, що після припинення подружніх стосунків позивачка забрала собі придбане в шлюбі майно: ігрову приставку, два гаймпади, автоматичний комбайн, електрогриль на загальну суму 2300,00 доларів США, але про вказане майно замовчує у позові. Окрім того, відповідач вказав, що за вісім місяців до купівлі спірного автомобіля, він за 6000,00 доларів США продав належний йому до шлюбу автомобіль Mitsubishi Lancer, 2008 року випуску, р. н. [NUMBER] . Крім того, відповідач вказує, що позивачка перебувала виключно на його утриманні та не бажала працювати. Враховуючи викладене, відповідач та його представник просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. З урахуванням викладеного, у відповідності до вимог\~ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю сторін за наявними в матеріалах справи доказами. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи, в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 13.04.2021 року, по справі № 521/3285/21 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішення набрало законної сили 14.05.2021 року (а. с. 58, т. 1). Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.02.2019 року. Відповідно до вимог\~ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно до відповіді РСЦ МВС України в Одеській області № 31/15-96аз, від 19.03.2021 року, 29.09.2020 року мала місце перереєстрація автомобіля Volkswagen Passat, 2013 року випуску, V двигуна [NUMBER] на нового власника вказаного т/з [PERSON] (а. с. 9, т. 1) Тобто, власником т/з Volkswagen Passat, 2013 року випуску, є [PERSON] , та вказаний автомобіль було придбано в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Вказані обставини сторонами не оспорюються та не спростовуються. Отже, автомобіль Volkswagen Passat, 2013 року випуску, р. н. [NUMBER] , є спільним майном, придбаним у шлюбі подружжям [PERSON] та [PERSON] . Твердження відповідача, що придбання вказаного автомобіля Volkswagen Passat, 2013 року випуску, р. н. [NUMBER] , було здійснене за його особисті кошти не підтверджуються належними, допустимими та достатніми, доказами. Посилання відповідача на те, що розмір його заробітної плати є значним та саме за ці кошти було придбано спірний транспортний засіб суд не може прийняти до уваги, оскільки матеріалами справи жодним чином не підтверджуються причинно-наслідковий зв`язок між отриманням заробітної плати та покупкою автомобіля. Також, такий причинно-наслідковий зв`язок не спостерігається у твердженнях відповідача, що за вісім місяців до покупки спірного автомобіля, він за 6000,00 доларів США продав належний йому до шлюбу автомобіль Mitsubishi Lancer, 2008 року випуску, р. н. [NUMBER] , та за ці кошти був придбаний автомобіль Volkswagen Passat, 2013 року випуску, р. н. [NUMBER] . Разом з тим, як вбачається зі змісту відзиву та як вже було зазначено судом, [PERSON] , визнає ту обставину, що автомобіль Volkswagen Passat, 2013 року випуску, р. н. [NUMBER] , який було зареєстровано на його ім`я, було придбано в період його шлюбних відносин з [PERSON] та, що даний т/з є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно до вимог ч. 2\~ст. 325 ЦК України, фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які, відповідно до закону не можуть їм належати. За приписами ч. 3\~ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором або законом. Відповідно до\~ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно\~ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За змістом\~ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до\~ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України\~передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Також, згідно ч. 45\~СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до\~ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, від 29 квітня 2020 року по справі № 210/4854/15-ц; Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, від 3 червня 2020 року по справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року по справі № 760/789/19 висловлені, подібні за змістом висновки: -якщо позивач просить припинити не право власності відповідача на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації, а своє право на частку у цьому майні та стягнути компенсацію з відповідача, то на ці правовідносини поширюються, зокрема, положення частини другої\~статті 364 ЦК України. Відповідний припис передбачає, що співвласник, частку якого у майні не можна виділити в натурі, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки; -заявляючи вимогу про припинення права власності на частку у праві спільної власності, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, як правило, не згоден її виплачувати, що і є суттю спору. Тому відповідач не має наміру вносити відповідні кошти на депозитний рахунок суду. Залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того із подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею надалі. Тоді як інший із подружжя, як правило, не має такої можливості, хоча залишається співвласником; -частина п`ята\~статті 71 СК України\~не встановлює вимогу про обов`язкове внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на майно й отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. У Постанові Верховного Суду, від 8 лютого 2022 року по справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс2), Велика Палата ВС вважала правильним висновок судів про те, що вимоги про визнання за відповідачем права власності на автомобіль і стягнення на користь позивачки відповідної грошової компенсації треба розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього компенсації замість частки позивачки у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Крім того, ВП ВС констатувала, що внаслідок його виділення у власність відповідачеві і такого стягнення право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. Тому окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту. Також, ВП ВС зазначила, що приписи частин 4, 5\~ст. 71 СК України\~і\~ст. 365 ЦК України\~з урахуванням принципу розумності, треба розуміти так: а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. При цьому, ВП ВС зазначила, що позивачка не претендувала на те, щоб залишити автомобіль собі, припинивши право відповідача на частку в праві спільної сумісної власності з компенсацією йому за цю частку. Вона, навпаки, дала згоду на те, щоб отримати грошову компенсацію за її частку в праві спільної сумісної власності на автомобіль від відповідача. Тому вимога про стягнення такої компенсації не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду. Підтвердження платоспроможності такого відповідача, законодавство України не вимагає. Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам собою не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Окрім того, ВП ВС констатувала, що згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч. 4\~ст. 71 СК України, згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом ч. 2\~ст. 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки в неподільній речі. При цьому, Велика Палата ВС відступила від сформульованого, зокрема, у постановах ВСУ, від 30 березня 2016 року по справі № 6-2811цс15 та КЦС ВС, від 16 червня 2021 року у справі № 559/609/15 висновку про те, що суд має визначити ідеальні частки співвласників у неподільній речі без її реального поділу та залишити відповідне майно у спільній частковій власності у разі, коли відповідач попередньо не вніс на депозитний рахунок суду кошти за частку позивача у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, а останню не можна поділити в натурі відповідно до часток. Крім того, ВП ВС відступила від сформульованого, зокрема, у постановах ВСУ, від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 та КЦС ВС, від 29 серпня 2019 року у справі № 371/1369/15-ц висновку, що для вирішення питання про застосування ч. 2\~ст. 364 ЦК України, юридичне значення має те, чи сплачує співвласник-відповідач, який володіє та користується спільним майном, матеріальну компенсацію позивачеві за таке володіння та користування відповідно до ч. 3\~ст. 358 ЦК України, чи спроможний співвласник-відповідач виплатити співвласникові-позивачеві грошову компенсацію вартості його частки, і чи не буде така виплата надмірним тягарем. При цьому, Велика Палата ВС постанову апеляційного суду скасувала в частині відмови в задоволенні вимог про виділення автомобіля у власність відповідача і стягнення з нього на користь позивачки грошової компенсації (у цій частині залишила в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову) і змінила в мотивувальній частині щодо відмови в задоволенні вимоги про припинення права спільної сумісної власності подружжя на автомобіль, вказавши, що внаслідок виділення автомобілю у власність відповідачеві і стягнення з нього грошової компенсації на користь позивача, право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. Тому, окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту. З урахуванням вищенаведеної, сталої позиції Верховного Суду, виходячи з системного аналізу наведених норм права, доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що зареєстрований за відповідачем автомобіль Volkswagen Passat, 2013 року випуску, р. н. [NUMBER] , подружжя [PERSON] та [PERSON] придбало за спільні кошти під час шлюбу. Тому, цей транспортний засіб є об`єктом спільної сумісної власності позивача та відповідача. Як вже було зазначено судом, при зверненні до суду з позовом, позивач самостійно, визначила попередньо вартість автомобіля у розмірі 194826,80 грн. та саме про цю суму стягнення на її користь 1/2 частки вартості оспорюваного автомобіля позивач та її представник просили суд (а. с. 3, 5; т. 1). Проте, за заявою представника позивача було призначено та проведено по справі експертизу. Так, згідно до висновку експерта № 22-6097, ринкова вартість автомобіля Volkswagen Passat, 2013 року випуску, р. н. [NUMBER] на дату проведення оцінки (23 січня 2023 року) складає 375548 грн. (а. с. 144 148, т. 1). Отже, виходячи з визначеної судовим експертом у висновку експерта № 22-6097 вартості т/з Volkswagen Passat, 2013 року випуску, р. н. [NUMBER] , яка, на дату проведення оцінки, становить: 375548 грн., а тоді, виходячи з указаної вартості автомобілю, вартість - 1/2 спірного автомобіля складатиме - 187774,00 грн. Під час розгляду справи учасники справи не оспорювали наданий судовим експертом висновок. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач згодна на отримання грошової компенсації за її частку у праві спільної сумісної власності на неподільну річ - автомобіль Volkswagen Passat, 2013 року випуску, р. н. [NUMBER] , з припиненням її права власності на частку у праві спільної сумісної власності на неподільну річ - автомобіль Volkswagen Passat, 2013 року випуску, р. н. [NUMBER] . Отже, позивач просить припинити не право власності відповідача на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації, а своє право на частку у цьому майні та стягнути компенсацію з відповідача, тому на ці правовідносини поширюються, зокрема, положення частини другої\~статті 364 ЦК України. Відповідний припис передбачає, що співвласник, частку якого у майні не можна виділити в натурі, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Відповідач не погодився на виплату грошової компенсації позивачеві, оскільки оспорював в цілому право позивачки на 1/2 частки оспорюваного автомобіля та вважав автомобіль своєю особистою власністю. Проте, оскільки доводи сторони відповідача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, то суд вважає за необхідне зазначити, що Великою Палатою ВС, у спорі, в якому особа просить суд припинити її (а не відповідача) право власності на частку у праві спільної сумісної власності подружжя на майно та виплатити грошову компенсацію вартості цієї частки, немає необхідності в отриманні згоди відповідача на таке припинення права позивача, а також у внесенні відповідачем суми компенсації на депозитний рахунок суду. Таким чином, оскільки, позивач не претендує на те, щоб залишити автомобіль собі, припинивши право відповідача на частку в праві спільної сумісної власності з компенсацією їй за цю частку, а, навпаки, дає згоду на те, щоб отримати грошову компенсацію за її частку в праві спільної сумісної власності на автомобіль від відповідача, тому вимога про стягнення такої компенсації не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду. Підтвердження платоспроможності відповідача, законодавство України не вимагає. Факт відсутності у відповідачки коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам собою не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , про розподіл майна колишнього подружжя шляхом стягнення компенсації вартості 1/2 частки автомобіля Volkswagen Passat, 2013 року випуску, р. н. [NUMBER] , ринковою вартістю 375548 грн., у розмірі 187774,00 грн. Внаслідок виділення автомобілю у власність відповідачу і стягнення з нього грошової компенсації на користь позивача, право спільної сумісної власності [PERSON] на автомобіль Volkswagen Passat, 2013 року випуску, р. н. [NUMBER] , припиняється. Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Проте, представники сторін, у своїх заявах до суду заявили намір подати докази понесених сторонами витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим, при ухваленні рішення суду, суд не здійснює розподіл вказаних судових витрат. При поданні позову позивачем сплачено судовий збір по справі за подання позову у сумі - 1948,27 грн. (а. с. 1, т. 1) та судовий збір за вимогу про витребування доказів - 454,00 грн. (а. с. 40, т. 1). Проте, судом частково задовольняються вимоги позову про стягнення з відповідача -187774,00 грн.. Враховуючи процент задоволених позовних вимог (96,38 %), а тому підлягає до стягнення з відповідача частково сплачений позивачем судовий збір, саме: у сумі 1877,74,00 грн., та у сумі - 437,57 грн.), що в загальному розмірі старновить - 2314,92 грн. Щодо стяґнення витрат за проведення експертизи, то відповідач не заперечував щодо заявленої позивачем вартості 1/2 спірного автомобілю. Однак, саме представник позивача наполягала на проведенні такої експертизи і позивачка оплатила 9060,96 грн. (а. с. 141, т. 1) за проведення такої експертизи. Оскільки вимоги позову стосуються поділу майна подружжя, то у даному випадку підлягає до стягнення з відповідача половина витрат на оплату проведення експертного дослідження - 4530,48 грн.

Outcome: partial