Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

у грудні 2021 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Вовчанського районного суду Харківської області зі вказаним позовом, посилаючись на те, що вони є власниками житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є їхнім сином та проживав в якості члена сім`ї у вказаному будинку. Однак, більше шести років, а саме з травня 2015 року відповідач виїхав з будинку та став фактично проживати за іншою, невідомою їм, адресою. Позивачі стверджують, що реєстрація відповідача у будинку перешкоджає їм виконувати обов`язки, пов`язані з- утриманням та оплатою житлового приміщення та комунальних послуг, відповідач добровільно виписатися не бажає, а тому просять визнати його таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням (а.с.12-4). Ухвалою від 04.01.2022 Вовчанський районний суд відкрив провадження у справі за цим позовом за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (а.с. 37). У жовтні 2022 року справа надійшла до Машівського районного суду Полтавської ласті, як до суду, якому на підставі розпорядження Голови Верховного Суду №2/0/9-22 від 08.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» визначено територіальну підсудність судових справ Вовчанського районного суду Харківської області (а.с.47). Своєю ухвалою від 05.12.2022 року Машівський районний суд закрив підготовче провадження та призначив судовий розгляд по суті (а.с.52). У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, зокрема позивачі смс повідомленням (а.с.57,58,64,65), відповідач викликаний в порядку, визначеному Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», шляхом оголошення на офіційному вебсайті суду, оскільки поштове віддлення за місцем його реєстрації тимчасово не працює (а.с.62,66). Позивачі подали заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності, позов підтримали та просила його задовольнити, не заперечують проти заочного розгляду справи (а.с.53,55), відповідач причини неявки не повідомив, клопотань не подав. Виходячи з викладеного, суд вирішив розглянути справу за відсутності сторін та відповідно до ст. 281 ЦПК України - в заочному порядку, дослідивши надані письмові докази. Судом установлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копіями договору дарування житлового будинку серії НАР №935738, договору довічного утримання АВІ № 220125 та свідоцтвом про право на спадщину ВТМ № 234155 (а.с.5-11). За цією ж адресою позивачі і відповідач зареєстровані, що вбачається з довідки виконавчого комітету Вовчанської міської ради Харківської області від 22.11.2021 № 250 (а.с. 12). Натомість відповідно до пояснень сусідів позивачів [PERSON] та [PERSON] (а.с.25-30), [PERSON] в будинку [ADDRESS] фактично не проживає з травня 2015 року. Статтею 41\~Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47\~Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 150\~Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із частиною четвертою статті 156 Житлового кодексу Української РСР(далі - ЖК УРСР), до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені\~\~в частині другій статті 64 ЖК УРСР. Положеннями частини другої статті 64 ЖК УРСР, передбачено, до членів сім`ї наймача належать дружина (чоловік) наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 317\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383\~ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до частини першої статті 405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно з частиною другою статі 405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Отже, даючи оцінку зібраним у справі доказам, суд уважає, що оскільки відповідач понад рік без поважних причин не проживає в належному позивачам будинку, де він зареєстрований, тим самим порушує їхнє право на користування та розпорядження своїм майном, відповідач не надав доказів того, що позивачі чинять йому перешкоди у проживанні у спірному житлі чи він не міг там проживати з інших об`єктивних причин, а тому дійшов висновку, що відповідача потрібно визнати таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки потрібно стягнути сплачений останньою судовий збір у розмірі 908,00 грн за подання позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved