Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

У серпні 2022 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла цивільна справа №759/10143/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову вказано, що з 06.05.2011 р. позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Однак, на даний час, сторони припинили спільне життя, як подружжя, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство. Основною причиною розпаду сім`ї являються конфліктні ситуації, які можуть негативно вплинути на подальше зростання дитини. Подружжя фактично з початку 2022 року перестали вести подружнє життя, що свідчить про продовження існування шлюбу лише у формальному вигляді. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 22.09.2022 року цивільну справу №759/10143/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.02.2023 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, залишено без руху. 23.02.2023 року на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 17.02.2023 року позивачем усунуто вказані недоліки. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.02.2023 року відкрито провадження у цивільній справі № 759/10143/22-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та призначено судове засідання. 15.03.2023 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що не заперечує проти задоволення позову. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялись належним чином, проте представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання, не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини нявки суд не повідомив, проте у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи здійснювати у його відсутність. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.05.2011 року між громадянами, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис № 247. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, проживають окремо та втратили один до одного почуття поваги і любові. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і сторін. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, сторін на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, сторін на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. З положень статті 12 Конвенції вбачається, що чоловік і жінка, які досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом сторін і жінки є право на розірвання шлюбу, з урахуванням статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, сім`я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню сторін, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Враховуючи наведене,

Outcome: approved