Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач засобами ЄСІТС звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 08.04.2019 з вини відповідача сталась ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль ВАЗ 2106, державний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] . На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача згідно страхового поліса № АО/0211467 від 21.01.2019 була застрахована в ПрАТ «УПСК», яке здійснило страхове відшкодування [PERSON] в розмірі 9339,03 грн. 01.10.2020 року між ПрАТ «УПСК» та ФОП [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги, на підставі якого первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору за договором страхування, в тому числі внаслідок виплати страхового відшкодування за страховим полісом № АО/0211467 від 21.01.2019. За результатами вжитих позивачем заходів досудового врегулювання спору заборгованість відповідача в сумі 9339,03 грн не сплачена, тому позивач просить суд стягнути вказану суму заборгованості з відповідача, а також 4000 грн, в якості витрат на правову допомогу, та покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Позивач в судове засідання не з`явився, в поданому до суду клопотанні просить розгляд справи провести без його участі, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач подав до суду заяву та клопотання, в якій позов заперечив, просив відмовити в його задоволенні, оскільки він самостійно здійснював придбання запчастин для ремонту ВАЗ 2106 та самостійно їх встановив на вказаний транспортний засіб. На підтвердження своїх заперечень надав копії квитанцій та засвідчені пояснення свідків. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд установив, що [PERSON] \~08.04.2019 о 14 год. 45 хв. керував транспортним засобом марки ВАЗ 21011, д.н.з. [NUMBER] , в м. Кропивницькому по вул. 40 років Перемоги, 114, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу Drager Alcotest ARHJ 0259, в присутності двох свідків. Результат позитивний 2, 23 проміле. Крім того, [PERSON] \~08.04.2019 о 14 год. 45 хв. керував транспортним засобом марки ВАЗ 21011, д.н.з. [NUMBER] , в м. Кропивницькому по вул. 40 років Перемоги, 114, при повороті ліворуч не надав переваги в русі транспортному засобу ВАЗ 2106, д.н.з. [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку та скоїв з ним зіткнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 26.04.2019 у справі № 405//2743/19, що оприлюднена на Єдиному державному реєстрі судових рішень, яка набрала законної сили, [PERSON] за фактами вищезазначених адміністративних правопорушень визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.1 ст.130, ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.25-29). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автомобіль ВАЗ 2106, державний номер [NUMBER] , належить [PERSON] (а.с.32-33). Згідно поліса № АО/0211467, діючого станом на 08.04.2019, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки ВАЗ 21011, державний номер [NUMBER] , застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з\~лімітом відшкодування\~матеріальної шкоди\~у розмірі\~200000\~грн (а.с.19). Із заяви про страхове відшкодування № 277 [PERSON] звернувся до ПрАТ «УПСК» з приводу відшкодування шкоди у розмірі 9339,03 грн, завданої йому внаслідок ДТП, що сталась 08.04.2019 з вини [PERSON] (а.с.31). Згідно протоколу технічного огляду транспортного засобу від 19.04.2019, здійсненого спеціалістом автотоварознавцем ПрАТ «УПСК» за результатом огляду автомобіля ВАЗ 2106, державний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , на автомобілі виявлені механічні пошкодження та необхідно виконати ремонтно-відновлювальні роботи, перелік яких зазначено в протоколі (а.с.34-35). Відповідно до аварійного сертифіката № 05-D/54/3 (№ 243) від 02.05.2019, складеного аварійним комісаром на замовлення ПрАТ «УПСК», ринкова вартість пошкодженого колісного транспортного засобу ВАЗ 2106, державний номер [NUMBER] , на дату дослідження, становить 9200,21 грн (а.с.36-43). З ремонтної калькуляції № 2552_А від 24.04.2019 вбачається перелік та вартість робіт щодо відновлення автомобіля ВАЗ 2106, державний номер [NUMBER] (а.с.44). Відповідно до страхового акта № ОЦ/19/000/19/0032 від 04.06.2019 з урахуванням безумовної франшизи (1000 грн), [PERSON] підлягає перерахуванню страхове відшкодування у розмірі 9339,03 грн (а.с.51). З платіжного доручення № 287 від 04.06.2019 вбачається, що ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» перерахувала 9339,03 грн, в якості страхового відшкодування [PERSON] . Відповідно до претензії про відшкодування збитків в порядку регресу № РУ/190032 від 14.06.2019 вбачається, що ПрАТ «УПСК» звернулась до [PERSON] з пропозицією відшкодувати завдані збитки у розмірі 9339,03 грн (а.с.52-53). Відповідно до договору цесії №01/10/2020 від 01.10.2020, укладеному між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та ФОП [PERSON] , ПрАТ «УПСК» передало ФОП [PERSON] права вимоги до боржників. Відповідно до додатку до вказаного договору в переліку боржників містяться відомості щодо заборгованості [PERSON] в сумі 9339,03 грн, договір страхування № ОЦ/19/000/19/0032 від 03.06.2019 (а.с.10-18). Згідно повідомлення депутата Веселівської сільської ради [PERSON] , вона в присутності свідків: [PERSON] , [PERSON] засвідчила, що дійсно [PERSON] , на власному подвір`ї ремонтував автомобіль, який належить [PERSON] . Зазначене повідомлення підписано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , їх підписи засвідчені сільським головою [PERSON] та скріплено гербовою печаткою Веселівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області. З переглянутих судом відео файлів, наданих відповідачем, відображено перебування автомобіля ВАЗ на подвір`ї приватного будинку (а.с.105-106). З розрахункових квитанцій серії ЛВАК № 640668 від 02.10.2019, серії АВБ № 006276 від 02.10.2019 вбачається придбання комплектуючих частин до автомобіля ВАЗ 2106 на загальну суму 5260 грн (а.с.99). Відповідно до ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду\~від 04.12.2019\~ у справі №\~917/1739/17\~ принцип jura novit curia зобов`язує суд самостійно перевірити доводи сторін під час розгляду справи. З`ясувавши ж, що сторона чи інший учасник процесу, обґрунтовуючи свої вимоги або заперечення, послались на неналежні норми права, суд самостійно кваліфікує? спірні відносини та приймає рішення на основі правильних норм матеріального і процесуального права, тобто застосовує положення, які дійсно регулюють відповідні ?правовідносини. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Правова кваліфікація відносинам сторін з огляду на факти, встановлені під час розгляду справи та визначення правової норми, яка підлягає застосуванню для вирішення спору, здійснюється судом. У справі № 487/10128/14-ц Верховним Судом зазначено, що неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави\~відповідальності за\~завдану майнову\~шкоду,майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Приписами ст.1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як встановлено судом цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ 21011, державний номер [NUMBER] , на момент скоєння ДТП була застрахована ПрАТ «УПСК» на підставі поліса № АО/0211467. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З метою досудового врегулювання спору ПрАТ «УПСК» звернулося до відповідача з претензією від 14.06.2019 за вих. № РУ/19/0032, однак докази її отримання адресатом відсутні. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004, зі змінами передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника. Згідно матеріалів справи потерпілий [PERSON] після ДТП, що мала місце 08.04.2019, з дотриманням вимог Закону № 1961-IV звернувся до страховика та отримав відшкодування завданої йому шкоди. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, зазначеному в постанові від 04.08.2018 по справі № 755/18006/15-ц стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. У цій справі ПрАТ «УПСК» як страховик відповідача (завдавача шкоди) набуло право регресу до останнього, оскільки відшкодувало потерпілому [PERSON] завдану йому шкоду, крім того за встановленими обставинами наявні умови, визначеної підпунктом (а) підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статі 38 вказаного Закону № 1961-IV, оскільки [PERSON] керував забезпеченим транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Вимога позивача до завдавача шкоди [PERSON] не є регресною та заснована на інших приписах законодавства. Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до нового кредитора переходить право вимоги, що належало іншій особі у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою ПрАТ «УПСК» на користь потерпілого [PERSON] страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги у деліктному зобов`язанні. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] на підставі\~ст. 993 ЦК України\~- в порядку суброгації. Верховний Суд у справі\~№910/8982/17 звернув увагу на відмінності між суброгацією та регресом, вказавши, що характерною ознакою суброгації є збереження основного зобов`язання, у зв`язку з яким було сплачено кошти, та зміна в ньому кредитора. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 9339,03 грн, в якості відшкодування збитків в порядку суброгації. Заперечення відповідача, що він відшкодував завдану ним шкоду шляхом здійснення за власні кошти ремонту автомобіля ВАЗ 2106, державний номер [NUMBER] , пошкодженого ним під час ДТП, що сталася 08.04.2019, суд відхиляє, оскільки предметом спору у даній справі є шкода, яка спричинена позивачу, до якого за суброгацією перейшло право вимоги до відповідача і зазначена обставина залишена поза увагою відповідача. [PERSON] позовних вимог до відповідача не пред`являв, оскільки йому шкоду вже відшкодовано, що підтверджується виплатою страхового відшкодування на суму 9339,03 грн ПрАТ " УПСК", право на відшкодування якої за суброгацією перейшло до позивача і відшкодування вказаної суми коштів, як страхового відшкодування, є предметом спору у даній справі. Належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що відповідач відшкодовував позивачу [PERSON] або первісному кредитору ПрАТ "УПСК" вищевказану суму коштів, суду не надано, тому збитки, завдані позивачу, підлягають повному відшкодуванню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з приписів ст.141 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн, згідно квитанції № 0.0.262659197517.1 від 31.08.2022, які зараховані до спеціального фонду державного бюджету України згідно виписки. Зважаючи на повне задоволення позовних вимог, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 992,40 грн. Крім судового збору позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн. Представництво інтересів позивача [PERSON] під час судового розгляду даної справи здійснював адвокат Самойленко П.М. на підставі довіреності від 03.02.2022, договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року, додаткової угоди № 032 від 07.02.2023 до вказаного договору. Відповідно до п.4.4 вищевказаного договору детальний перелік послуг, а також розмір та порядок оплати гонорару та фактичних витрат, пов`язаних із виконанням даного договору, оформлюється додатковою угодою. Додатковою угодою сторони визначили, що вартість послуг (гонорар) адвоката за договором № 30/01/19 від 30.01.2019 року становить 4000 грн, що сплачуються клієнтом адвокату за надання останнім наступних послуг: аналіз судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції по справі (2 год) 500 грн, написання позовної заяви та підготовки для подання позову до суду (5 год) - 1500 грн, супровід та контроль судової справи (подання заяв, клопотань, звернення до державної виконавчої служби) 2000 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, що здійснив позивач, суд виходить з вимог ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України, згідно яких судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із складністю\~справи та\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг), часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг), обсягом\~наданих адвокатом\~послуг та\~виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно якого\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про ?захист? прав ?людини ?і основоположних? свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зменшення розміру витрат на професійну правову допомогу можливе лише у разі заявлення відповідного клопотання сторони. Згідно ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Заперечень щодо розрахунку витрат на правову допомогу, здійснених відповідачем [PERSON] , відповідачем до суду не надано, клопотань про зменшення розміру таких витрат від них не надходило. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зауважує, що після надходження даної справи до суду та відкриття в ній провадження всі заяви та клопотання подавалися позивачем електронними засобами ЄСІТС в системі «Електроний кабінет». Документальні підтвердження процесуального супроводу представником позивача адвокатом Самойленком П.М. під час судового провадження в матеріалах справи відсутні, в судових засіданнях представник позивача адвокат Самойленко П.М. участь не приймав, тому суд вважає, що пред`явлення до відповідача відшкодування витрат позивача за послуги, які останньому фактично не надавались, не відповідає критерію дійсності судових витрат. Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 07.12.2022 по справі № 873/96/22 під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково,

Outcome: partial