Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, покликаючись на те, що 15 травня 2021 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до пунктів 1.1. та 2.1. договору позики позикодавець передав позичальникові грошові кошти в сумі 13 900,00 грн., про отримання яких позичальник видав позикодавцю розписку. Позика визначена сторонами як безвідсоткова. У пункті 6 договору позики узгоджено, що строк цього договору починає свій перебіг з моменту передачі суми позики позичальнику. Одержання позики від позикодавця підтверджено розпискою позичальника. Згідно п.2.2. договору позичальник зобов`язався повернути всю суму позики до 15 червня 2022 року. Проте одержані грошові кошти позичальник у строк до 15 червня 2022 року не повернув. Станом на 01 липня 2022 року позичальник не здійснив жодних дій щодо повернення коштів, чим порушив права позикодавця, а також вимоги діючого законодавства України. Позивач просить стягнути з відповідача суму позики у розмірі 13 900,00 грн. та витрати, пов`язані з вирішенням спору судом (судовий збір). Позивач в судове засідання не прибув, подавши заяву про підтримання позовних вимог та розгляду справи без його участі. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце судового розгляду повідомлялася у встановленому порядку, про що у справі є відповідні докази. Від неї не надійшов відзив на позовну заяву. З урахуванням думки позивача, який не заперечував щодо заочного розгляду справи, положення частини 1 статті 280 ЦПК України та того, що відповідачка про причини неявки суд не повідомила, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 травня 2021 року між [PERSON] , як Позикодавцем та [PERSON] , як Позичальником, було укладено Договір позики (надалі Договір) (а.с. 5). Відповідно до пункту 1 Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Позикодавець передає Позичальникові грошові кошти в сумі 13 900,00 грн. (тринадцять тисяч дев`ятсот гривень 00 копійок). Згідно пункту 2 Договору, позика передається Позикодавцем Позичальнику безпосередньо при підписанні Сторонами цього Договору готівкою. Пунктом 5 Договору передбачено, що Сторони домовилися, що Позичальник розпочне повернення позики з 15 червня 2021 року і повертатимете її щомісячними рівними частинами по\~ 1458 грн. 33 коп. Відповідний платіж має бути здійснений не пізніше 5 календарного дня кожного місяця, що йде за звітним. Позичальник зобов`язаний повернути всю позику до 15 червня 2022 року. На підтвердження укладення Договору позики та його умов Позичальником складається розписка, яка посвідчує передання йому Позикодавцем визначеної грошової суми та має бути написана Позичальником власноручно (пункт 8 Договору). Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту передання позики Позичальникові (пункт 9 Договору). Також, як слідує з матеріалів справи, про отримання грошових коштів у сумі 13 900 гривень у [PERSON] відповідач [PERSON] написав розписку (а.с. 6). Як зазначає позивач, одержані грошові кошти Позичальник у строк до 15 червня 2022 року не повернув. Станом на 01 липня 2022 року позичальник не здійснив жодних дій щодо повернення коштів, чим порушив права позикодавця, а також вимоги діючого законодавства України. В силу статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним\~ з\~ моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом стягнення заборгованості за договором позики. Досліджені в судовому засіданні обставини стверджують про те, що вимоги позивача є обґрунтованими доказами, а тому підлягають до задоволення, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 13 900 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. (а.с. 1). На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 16, 20, 549, 526, 1046, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved