Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Томашівської сільської ради Фастівського району Київської області (далі - відповідач), в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . За життя [PERSON] заповіт не склала, єдиною спадкоємицею майна є її донька - позивач. [PERSON] на момент смерті [PERSON] проживала разом із нею та доглядала її, а після смерті матері фактично вступила у володіння та користування житловим будинком, здійснювала його утримання та догляд. Постановою від 05.11.2021 року державний нотаріус Фастівської районної державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом оскільки у позивача відсутній правовстановлюючий документ. Вказана обставина змушує [PERSON] звернутися до суду для визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначила, що у матеріалах справи відсутні докази про неприйняття спадщини іншими спадкоємцями. Крім того, існують розбіжності в документах позивача та померлої [PERSON] . Також представник вказала, що догляд за будинком не здійснювався після смерті [PERSON] , будинок і присадибна ділянка не у належному стані. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні(ч. 1 ст. 211 ЦК України). Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Ухвалою суду від 20 грудня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 18 травня 2022 року витребувано докази у Фастівській районній державній нотаріальній конторі та Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастівське бюро технічної інвентаризації». 15.06.2022 року надійшли витребувані документи з Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастівське бюро технічної інвентаризації». 26.09.2022 року та 25.11.2022 року надійшла витребувана інформація з Фастівської районної державної нотаріальної контори. Ухвалою суду від 09.01.2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті, визнано явку представника відповідача у судове засідання обов`язковою. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно посвідки про народження № [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). Після укладенню шлюбу 02.05.1958 року [PERSON] та [PERSON] остання змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 18). У той же час, згідно паспорта громадянина України [NUMBER] , прізвище, ім`я та по батькові позивача - [PERSON] (а.с. 12-15). [INFO] померла [PERSON] , про що видано відповідне свідоцтво про смерть, місце смерті вказано с. Томашівка Фастівського р-ну Київської обл. (а.с. 19). У матеріалах справи наявний технічний паспорт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , де власником вказана [PERSON] (а.с. 20-27). Постановою від 05.11.2021 року державного нотаріуса Фастівської районної державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] . Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом стала відсутність оригіналу правовстановлюючих документів (а.с. 28). Як вбачається із листа Томашівської сільської ради Фастівського району Київської області від 08.06.2021 року №02-19/163, згідно книг погосподарського обліку Томашівської сільської ради 1986-1990 р.р. з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] на момент смерті, [INFO] зареєстрована не була. Стосовно проживання останньої з матір`ю відомості відсутні (а.с. 34). Крім того, за інформацією Томашівської сільської ради Фастівського району Київської області від 26.11.2021 року №02-19/1097, згідно книг погосподарського обліку Томашівської сільської ради 1986-1990 р.р., житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , присвоєно по господарський номер - 101; відомості про реєстрацію за [PERSON] вказаного будинку відсутні (а.с. 41). У той же час, за повідомленням Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастівське бюро технічної інвентаризації» №348 від 01 грудня 2021 року, згідно архівних даних станом на 01.01.2013 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано на ім`я [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Томашівською сільською радою 28.07.1987 року, згідно рішення Фастівської міської ради №108 від 21.07.1987 року, зареєстрованого Фастівським БТІ 28.07.1987 року в книзі №1, р. 57 (а.с. 42). Вказане свідоцтво наявне у матеріалах справи (а.с. 127). У відповідності до листа державного нотаріуса Другої Фастівської державної нотаріальної контори Київської області Бігіч С.Ю. від 26.09.2022 року №438/02-14, спадкова справа після смерті [INFO] гр. [PERSON] , згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №70140907 від 26.09.2022 року, по Другій Фастівській державній нотаріальній конторі відсутня (а.с. 163-165). Згідно положень ст. 524 ЦК УРСР в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин (відкриття спадщини), Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно ст. 525 та ст. 526 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У той же час, згідно ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР, спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: 1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; 2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; 3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; 4) якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); 5) якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. За положеннями ст. 560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу). Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналогічні положення містяться і у чинному ЦК України. Так, стаття 1216 ЦК України передбачає те, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно із ч. 1-3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно до статті 1271 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як зазначалось вище, підставою для відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом стала відсутність оригіналу правовстановлюючих документів Натомість у судовому засіданні встановлено, що за повідомленням Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастівське бюро технічної інвентаризації» №348 від 01 грудня 2021 року, згідно архівних даних станом на 01.01.2013 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано на ім`я [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Томашівською сільською радою 28.07.1987 року, згідно рішення Фастівської міської ради №108 від 21.07.1987 року, зареєстрованого Фастівським БТІ 28.07.1987 року в книзі №1, р. 57. Як на підставу для задоволення позову [PERSON] вказувала, що вона на момент смерті своєї матері [PERSON] проживала разом із нею та доглядала її, а після її смерті фактично вступила у володіння та користування житловим будинком, здійснювала його утримання та догляд, тобто зазначала про прийняття спадщини на підставі п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР. Обставини, на які посилався представник відповідача, а саме, щодо неприйняття спадщини позивачем після смерті матері у встановленому законом порядку та наявність інших спадкоємців не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи. В судове засідання на неодноразові виклики представник відповідача не з`явилася, особисті пояснення суду не надала, що свідчить про недобросовісне виконання своїх процесуальних обов`язків. При цьому суд зауважує, що наявність розбіжностей у прізвищах, іменах та по батькові позивача та її померлої матері не можуть слугувати підставою для відмови у захисті порушених прав позивача, враховуючи давність виникнення даних правовідносин, зміни державного устрою та законодавства. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Цей принцип, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73). Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. Враховуючи наведені обставини, беручи до уваги відсутність оригіналу свідоцтва про право власності на будинок, фактичне прийняття у 1990 році спадщини на підставі п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР, суд прийшов до висновку про можливість задоволення даного позову та визнання за позивачем в порядку спадкування за законом право власності на будинок після смерті її матері, оскільки це є єдиний можливий спосіб захисту порушених прав та подальшого володіння майном. На підставі викладено та

Outcome: approved