Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаною заявою згідно якої просив ухвалити рішення про розірвання шлюбу, укладеного між сторонами, а також щодо визначення місця проживання спільної дитини сторін разом із батьком. У обґрунтування заявленого вказав, що, станом на момент подання даного позову, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюбні стосунки між ними фактично припинено, а спільна донька сторін проживає разом із матір`ю. Примирення між сторонами, на його думку, неможливе. Окрім цього вказав, що спільна дитина сторін проживає разом із батьком. Мати добровільно полишила сім`ю і не виявляє жодного бажання щодо спільного проживання з донькою. У підготовче судове засідання учасники справи не з`явились, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином. Водночас, учасники справи скерували до суду заяви згідно яких просили проводити розгляд справи без їх участі. Представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачка у власній заяві позов визнала у повному обсязі. Представник третьої особи при ухваленні рішення покладався на розсуд суду. Враховуючи наведене, судом ухвалено здійснювати розгляд справи у відсутність учасників, та, відповідно, без фіксації його перебігу технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідив матеріали справи судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідно ним правовідносини. Сторони у справі є громадянами України та мають зареєстроване місце проживання. Позивач отримував код платника податків і сплатив судовий збір. Сторони з 25 червня 2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час перебування в шлюбі у сторін народилась спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Остання проживає разом із батьком. Загальна сума доходів позивача за період з січня 2022 року по травень 2022 року склала 115134,88 гривень. Окрім цього у власності останнього перебуває квартира загальною площею 71,5 кв.м. [ADDRESS] . Із пояснень наданих начальником служби у справах дітей Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області Савельєвої О. встановлено, що [PERSON] проживає разом зі своїм батьком [PERSON] у вище вказаній квартирі. У помешканні створено всі необхідні умови для задоволення потреб дитини, її утримання, розвитку та виховання. Окрім цього, дівчинка має окрему кімнату, забезпечена місцем для сну та відпочинку, іграшками, одягом відповідно до віку і сезону, а також має охайний вигляд. Разом з тим, дитина відвідує дошкільний навчальний заклад, легко йде на контакт із дорослими та має загальний розвиток, який відповідає її віку. Виходячи з вищезазначеного, служба у справах дітей Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області не заперечує проти визначення місця проживання дитини [PERSON] разом із її батьком [PERSON] . Правовідносини між сторонами у справі врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 104 СК України; ч. 3 ст. 105 СК України; ч. 1 ст. 110 СК України). Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ст. 160 СК України). Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ст. 161 СК України). Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані правовідносини між сторонами, а також з урахуванням того, що відповідачем у повному обсязі визнано вимоги позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. У ході розгляду справи встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені, примирення та збереження шлюбу між позивачем та відповідачем неможливе. Також, суд вважає, що наведені позивачем та досліджені судом докази дають достатні підстави вважати, що з метою забезпечення прав та інтересів спільної дитини сторін доцільним є визначити місце її проживання з батьком. Окрім цього, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі суд вважає за доцільне ухвалити кінцеве рішення за наслідками розгляду даної цивільної справи у підготовчому судовому засіданні в порядку ст. 206 ЦПК України, що відповідає положенням ч. 4 ст. 200 ЦПК України. Оскільки позов підлягає до задоволення, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені та документально підтверджені судові витрати пов`язані із розглядом даної справи, що складаються із суми судового збору в розмірі 1 984,80 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved