Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до ТОВ ««ЕЛ. ЕН. ГРУП», за участі третіх осіб: приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих Олександра Олександровича, про стягнення коштів в порядку повернення за виконавчим написом нотаріуса. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 16 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем вчинено виконавчий напис № 216 щодо стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛ. ЕН. ГРУП». У вересні 2022 року суд виніс рішення про визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому позивач просить суд стягнути безпідставно набуті кошти у розмірі 27 168, 52 грн. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12 січня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. 16 лютого 2023 року відповідач отримав копію ухвали від 12 січня 2023 року та копію позовної заяви із додатками, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідач своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Суд встановив, що 21 вересня 2022 року рішенням Жашківського районного суду Київської області визнано виконавчий напис № 216 від 16 вересня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» заборгованості в сумі 26 205, 97 грн. Рішенням Жашківського районного суду Київської області від 21 вересня 2022 року встановлено, що 29 жовтня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком О. с. на підставі виконавчого напису № 216 від 16.09.2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67322346 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЛ. ЕН. ГРУП» заборгованість у розмірі 26 205, 97 грн. Довідкою № 01 від 23 грудня 2022 року, видана ТОВ «МЕТАЛО ГАЛЬВА УКРАЇНА», встановлено що згідно з виконавчим написом № 216 від 16.09.2021 року з заробітної плати [PERSON] було утримано кошти у сумі 27 168, 52 грн та перераховано на рахунок приватного виконавця Плесюк О. С. Позиція суду та оцінка аргументів сторін За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Частиною першою статті 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до частини другої статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною третьою статті 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Вказана правові позиція, викладені у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Таким чином, оскільки підставою для набуття коштів відповідачем ТОВ «ЕЛ. ЕН. ГРУП» був виконавчий напис № 216 від 16.09.2021 року, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, тому відпала сама підстава для набуття та утримання ним коштів у сумі 26 205, 97 грн стягнутих з позивача у межах виконавчого провадження № 67322346. У позовній заяві [PERSON] просив суд стягнути з ТОВ «ФК «ЕЛ. ЕН. ГРУП» грошові кошти, які були стягнуті в рамках виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого напису у розмірі 27 168, 52 грн. Суд зауважує, що виконавчим написом № 216 від 16.09.2021 року передбачено стягнення грошових коштів у розмірі 26 205, 97 грн. Разом з тим, позивач просив стягнути 27 168, 52 грн, а відтак 962, 55 грн, що становлять собою витрати на проведення виконавчих дій, які були утримані із заробітної плати [PERSON] , на виконання постанови приватного виконавця Плесюк О. С. у межах виконавчого провадження № 67322346, не підлягають стягненню з ТОВ «ФК «ЕЛ. ЕН. ГРУП». У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми 26 205, 97 грн на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, які були безпідставно набуті відповідачем на підставі виконавчого напису № 216 від 16 вересня 2021 року. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішивши питання про розподіл судових витрат на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору у розмірі 957, 24 грн. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Outcome: partial