Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування позовної заяви позивач посилалась на те, що з 2015 року до 2018 року вона проживала спільно з [PERSON] . Шлюб офіційно вони не реєстрували. За час перебування у громадянському шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою і повністю перебуває на її утриманні. Після народження дитини відповідач разом з позивачкою та дитиною проживав у с. Оленівка Оріхівського району Запорізької області за місцем його реєстрації. Близько 2 років та 8 місяців тому позивачка з дитиною переїхала до м. Запоріжжя та оформила дитину до дитячого садочка. Коли дитині виповнилось три роки, відповідач залишив родину та переїхав. Точне місце його перебування позивачу невідоме. З того часу участі у вихованні та утриманні дитини він не приймає, жодних коштів та допомоги на утримання сина не надає. Відповідач відмовився від участі у вихованні дитини, уникає спілкування з дитиною. Матеріальне становище родини позивачки не дає їй можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дитини, розвиток творчих та пізнавальних здібностей, уподобань дитини, розвитку обдарувань. Її неодноразові прохання надати матеріальну допомогу на утримання дитини є безрезультатними, відповідач відмовляється в добровільному порядку брати участь в утриманні дитини. Відомості про місце роботи відповідача їй невідомі. Посилаючись на викладені обставини просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини за минулий час, а саме за останні три роки та стягувати в подальшому до досягнення дитиною [PERSON] повноліття у розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 29.12.2022 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 19.01.2023 після усунення позивачем недоліків відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. Позивач у судове засідання не з`явилась, просила справу розглядати без її участі, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення суду не заперечує, заяву про виклик свідків просила не розглядати, про що суду подала письмову заяву. Відповідач до суду двічі не з`явився, у зв`язку з тим, що місце проживання відповідача зареєстровано на території, яка розташована в районі проведення воєнних (бойових) дій, відповідач повідомлявся про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також шляхом надіслання смс повідомлень із зазначенням місця, дати та часу розгляду справи. Однак, в судові засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України. В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] , [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, який зареєстрований 09.03.2022 Шевченківським відділом ДРАЦС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 55, після реєстрації шлюбу прізвища [PERSON] , [PERSON] , про що зазначено у свідоцтві про шлюб серії [NUMBER] . Згідно з довідками про реєстрацію місця проживання, неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом з позивачкою [PERSON] .. Згідно вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення ( ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України). Частинами 2 та 3 ст. 182 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ст. 179 Сімейного Кодексу України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Із аналізу вказаної статті вбачається, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від утримання дитини. Проте, позивач не надала суду жодних доказів на підтвердження того, що позивач вживала заходів щодо отримання аліментів та щодо умисних дій відповідача, спрямованих на ухилення від їх сплати, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення аліментів за минулий час, у зв`язку з чим, вимога про стягнення аліментів за минулий період задоволенню не підлягає. Таким чином суд, враховуючи вищевикладене, приходить до висновку, що дані позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки є законними, обґрунтованими, підтвердженими документально. В іншій частині позову щодо стягнення аліментів за минулий час необхідно відмовити. В силу вимог п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України рішення суду допускається до негайного виконання у межах суми розміру аліментів за один місяць. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного, ст. ст. 179, 180 - 182, 184, 191 СК України, та

Outcome: partial