Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

У грудні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що перебуває у трудових відносинах із відповідачем на умовах безстрокового трудового договору( наказ № 149-ОС від 19.08.2022 р.) та працює на посаді водія автотранспортних засобів відділу матеріального забезпечення. 25.03.2022 між позивачем та добровольчим формуванням територіальної громади було укладено контракт добровольця тероборони. За змістом ст. 119 КЗпП України на час виконання державних і громадських обов`язків, якими є участь у добровольчому формуванні, йому гарантується збереження місця роботи та середнього заробітку. З дати підписання контракту позивач залучався і продовжує залучатися до виконання обов`язків добровольця. До 30.08.2022 відповідач сплачував позивачу середній заробіток, однак потім припинив такі виплати. Сума невиплаченого за період з вересня по грудень 2022 року середнього заробітку становить 38\~653 грн. 23 коп., які позивач просить стягнути з відповідача. Крім того просив стягнути на його користь понесені судові витрати (а.с. 1-3). 09.03.2023 року відповідачем направлено відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, вважаючи його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Свою позицію мотивуючи тим, що на підставі поданої заяви та копії контракту позивача з 27.04.2022 було увільнено з роботи за ч. 1 ст. 119 КЗпП України зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку. Разом з тим, посилаючись на зміни до ч. 1 ст. 119 КЗпП України від 01.07.2022, зазначив, що гарантії збереження заробітної плати передбачені, якщо державні чи громадські обов`язки виконуються у робочий час. За результатами отриманої від командира добровольчого формування інформації встановлено, що члени добровольчого формування виконують завдання цілодобово. Жодних документів, які підтверджують факт виконання позивачем поставлених командиром завдань сил територіальної оборони у робочий час згідно встановленого в ліцеї розпорядку не надано. Враховуючи, що відсутні докази виконання позивачем громадських обов`язків у робочий час за встановленим в ліцеї розпорядком дня, у вересні 2022 року виплату середнього заробітку було призупинено. Вказав, що Наказами від 31.03.2022 та від 01.04.2022 змінено місце дислокації навчального закладу та зобов`язано начальника здійснити переміщення персоналу. 27.06.2022 позивачу було вручено повідомлення про переведення на роботу в іншу місцевість. Згоди на зміну істотних умов праці позивач не надав. З 31.08.2022 ліцей передислоковано з м. Суми до м. Хмельницький. Враховуючи цю обставину, відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу середнього заробітку. Виплата середнього заробітку поза місцем роботи позивача призведе до порушення ст. 24 Закону України «Про оплату праці» (а.с. 41-43) Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та давши оцінку письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні їх під час судового розгляду вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах із Державним ліцеєм-інтернатом з посиленою військово-фізичною підготовкою імені І.Г. Харитоненка Державної прикордонної служби на умовах безстрокового трудового договору( наказ № 149-ОС від 19.08.2022 р.), що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 7) Як вбачається з матеріалів справи, 25.03.2022 між [PERSON] та командиром добровольчого формування № [NUMBER] Сумської міської територіальної оборони укладено контракт добровольця територіальної громади, за умовами якого доброволець бере на себе зобов`язання, зокрема, виконувати завдання територіальної оборони в межах відповідної територіальної громади протягом строку дії контракту, відповідно до вимог визначених Законом України «Про основи національного спротиву», Положення про добровольчі формування територіальних громад, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1449. Відповідно до п. 3 контракту на добровольця, який уклав цей контракт, поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та ст. 119 КЗпП України. Контракт укладено строком на 3 роки (п. 5) (а.с. 8). Наказом від 27.04.2022 №72-ОС начальника Державного ліцею-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою імені І.Г. Харитоненка Державної прикордонної служби України увільнено [PERSON] з 27.04.2022 із збереженням місця роботи, посади, середнього заробітку. Даний наказ прийнято на підставі заяви позивача, копії контракту з добровольчим формуванням. Під час видання цього наказу відповідач керувався положеннями Законів України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу», указом Президента України від 29.12.2009 №115/2009 «Про положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі», наказом Міністерства оборони України від 07.03.2022 №84, ч. 1 ст. 119 КЗпП України (а.с. 44). 05.11.2022 Начальник ліцею-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою імені І.Г. Харитоненка Державної прикордонної служби звернувся до командира добровольчого формування Сумської міської територіальної оборони №2 із запитом про надання інформації стосовно працівників ліцею, у тому числі [PERSON] : рівня залучення до заходів підготовки і виконання завдань територіальної оборони, кількості робочого часу, який вони витрачають на цю діяльність та ефективності і можливості виконання ними обов`язків за трудовим договором (а.с. 45). Листом від 11.11.2022 на запит було повідомлено, що вказані у запиті особи (у тому числі позивач) є членами добровольчого формування, виконують завдання цілодобово. До листа додаток графіки чергувань (а.с. 46-49). Як вбачається з копії повідомлення про переведення на роботу в іншу місцевість (м. Хмельницький) у зв`язку з передислокацією ліцею, [PERSON] не було ознайомлено (а.с. 50). Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємцв та громадських формувань 31.08.2022 проведена державна реєстрація зміни місцезнаходження державного ліцею\~інтерната на м. Хмельницький (а.с. 51). Відповідно до довідки від 14.03.2023 командира добровольчого формування № [NUMBER] Сумської міської ТРО [PERSON] , з 25.02.2022 зарахований до членства у добровольчому формуванні та виконує завдання територіальної оборони (а.с. 57). На момент розгляду справи позивач продовжує виконувати обов`язки у добровольчому формуванні за укладеним контрактом, трудові відносини із відповідчем у нього не припинені. Відповідно до виписки по картковому рахунку позивача протягом періоду з 11.02.2022 по 31.08.2022 йому виплачувалась заробітна плата (а.с. 14-22). З вересня 2022 року виплата середнього заробітку позивачу була припинена, що не заперечується сторонами у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України «Про основи національного спротиву»\~добровольче формування територіальної громади - воєнізований підрозділ, сформований на добровільній основі з громадян України, які проживають у межах території відповідної територіальної громади, який призначений для участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони в межах території відповідної територіальної громади. Відповідно до ч. 2 ст. 24 вказаного закону на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Відповідно до Положення про добровольчі формування територіальних громад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1449 членом добровольчого формування може бути громадянин України віком від 18 років, який проживає на території громади, де діє добровольче формування, пройшов медичний, професійний та психологічний відбір (перевірку) і уклав контракт добровольця територіальної оборони (п. 16 положення). Форма контакту добровольця територіальної оборони затверджена наказом Міністерства оборони України від 07.03.2022\~№ 84. Відповідно до пункту 3 контракту на Добровольця, який уклав цей Контракт, поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний іправовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» таст.119 Кодексу законів про працю України. За формою та змістом контракт, який був укладений позивачем з добровольчим формуванням №2 Сумської міської територіальної громади відповідає затвердженому зазначеним вище наказом. Наведеними вище нормами законодавства гарантовано особам, що виконують державні або громадські обов`язки, до яких відносяться і члени добровольчих формувань територіальних громад, збереження місця роботи та середнього заробітку, якщо ці обов`язки можуть здійснюватися у робочий час. З матеріалів справи вбачається, що на підставі заяви позивача та копії контракту добровольця територіальної громади відповідачем було видано наказ про увільнення позивача від виконання трудових обов`язків та збереження за ним середнього заробітку. В подальшому протягом періоду перебування позивача у складі добровольчого формування відповідач звертався із запитами до командування цього формування, на що отримував інформацію про цілодобове виконання позивачем обов`язків у складі добровольчого формування. Незважаючи на підтвердження участі позивача у виконанні державних чи громадських обов`язків у цілодобовому режимі, відповідач припинив з вересня 2022 року виплату позивачу середнього заробітку. При цьому розпорядчих актів щодо припинення виплати позивачу середнього заробітку видано не було. Наказ від 27.04.2022 №70-ОС, яким увільнено позивача від роботи зі збереженням місця роботи та виплатою середнього заробітку залишається чинним. На момент припинення виплати середнього заробітку позивачу спірні правовідносини не змінились у порівнянні з тими, які були на час увільнення позивача від роботи. Залишилося незмінним також нормативне регулювання спірних правовідносин. Посилання відповідача на прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 \~№ 2352-IX, який 19.07. 2022 набув чинності і серед ряду суттєвих змін до\~КЗпП є те, що його положення\~скасували збереження середнього заробітку мобілізованим. Однак\~коли йдеться про працівників, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, то\~Мінекономіки щодо них дотримується іншої думки в питанні збереження середнього заробітку. Мінекономіки у своєму\~коментарі\~виділило зазначену категорію працівників в окрему групу і зробило висновок, що\~за такими працівниками потрібно зберігати середній заробіток.\~ Зокрема, було зазначено \~про збереження середнього заробітку особам, які уклали контракт добровольця територіальної оборони. Посилаються на те, що Пунктом 3 форми контракту добровольця територіальної оборони, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 07.03.2022 № 84, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.03.2022 за № 307/37643 (далі Форма контракту), передбачено, що на добровольця територіальної оборони, який уклав цей контракт, поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та статті 119 КЗпП. Стаття 119 КЗпП регламентує гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків. А тому, враховуючи, що норми Закону № 2352 та Форми контракту не містять змін у правовому регулюванні соціального і правового становища членів добровольчих формувань територіальних громад (далі ДФТГ), в тому числі і в частині збереження за ними середнього заробітку, законодавчих підстав для припинення виплати збереженого середнього заробітку зазначеним категоріям працівників не вбачається. Відповідно до Положення про ДФТГ, затвердженого постановою КМУ від 29.12.2021 № 1449 (далі - Положення), командир добровольчого формування є відповідальним за його діяльність, визначає завдання членам добровольчого формування з урахуванням їх спроможностей (пункт 3 Положення). Також до функцій командира ДФТГ належить контроль за додержанням умов контракту та припинення контракту у разі порушення добровольцем його умов (пункт 23 Положення). Відтак, в Мінекономіці вважають, що саме командири ДФТГ мають здійснювати, в т.ч. і на вимогу добровольця чи його роботодавця, підтвердження виконання поставлених командиром завдань територіальної оборони у робочий час. Форма такого підтвердження не визначена законодавством, тож командир може здійснювати підтвердження будь-якими належним чином засвідченими документами, які в достатній мірі вказують на залучення добровольця до виконання завдань територіальної оборони в його робочі (згідно визначеного роботодавцем режиму) дні. За таких обставин, суд вважає, що у відповідача не було передбачених законом підстав для припинення виплати позивачу середнього заробітку. Заперечуючи проти позову, відповідач також посилається на положення ст. 24 Закону України «Про оплату праці», частиною 8 якої передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Зазначає, що у зв`язку зі зміною місцезнаходження ліцею з м. Суми на м. Хмельницький та дислокацію юридичної особи у іншій області роботодавець позбавлений права проводити виплати позивачу. Таке твердження не відповідає закону. Відповідно до ч. 9 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» за особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. З матеріалів справи вбачається, що заробітну плату позивач отримував на картковий рахунок. Тому відповідач не позбавлений можливості здійснювати виплати позивачу з іншої місцевості. Крім того, суду не надано доказів того, що відповідач нараховував протягом спірного періоду середній заробіток та звертався до позивача з пропозицією отримати його безпосередньо за місцем роботи в порядку ч. 8 зазначеної норми. Зміна місцезнаходження юридичної особи також не може бути підставою для припинення виплат, оскільки норма ч. 1 ст. 119 КЗпП України не пов`язує гарантію виплати середнього заробітку із перебуванням особи, що виконує державні чи громадські обов`язки у тому ж населеному пункті, де знаходиться роботодавець. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач протягом періоду виконання позивачем державних та громадських обов`язків у складі територіальної оборони, оскільки такі обов`язки можуть виконуватися у робочий час, зобов`язаний виплачувати позивачу середній заробіток. Виплата середнього заробітку з вересня по грудень 2022 року була припинена незаконно, оскільки такі дії не відповідають вимогам законодавства, та безпідставно, оскільки ніякого розпорядчого акта про припинення виплат відповідачем не було винесено. Тому з метою захисту порушеного права позивача суд вважає необхідним стягнути з відповідача середній заробіток за період з вересня по грудень 2022 року. Згідно розрахунку, наданого відповідачем, середньоденна заробітна плата відповідача з лютий-березень 2022 року становила 444,30 гривень (а.с 96). Кількість робочих днів за період з вересня по грудень 2022 року становить 87 днів. Таким чином, з урахуванням середньомісячного заробітку позивача, сума , яка підлягає виплаті позивачу становитиме 38654,10 (444,30 грн.*87 днів). Відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правову допомогу в розміру 2000 грн. та на користь держави 992,40 грн. - судовий збір, від сплати якого при подачі позову до суду позивач був звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» .

Outcome: approved