Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаною вище позовною заявою до Одеської міської ради, якою просить: - встановити факт належності правовстановлюючого документу - а саме: свідоцтва про право власності на житло від 25 березня 1993 року, що видане управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів на 1/2 житлової квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , її матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , в зв`язку з допущеною помилкою; - визначити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом, після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що її мати [PERSON] ( [INFO] ), померла [INFO] . Проживала [PERSON] та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , до дня смерті. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] , яка належала померлій на праві приватної власності, а саме: 1/2 зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 березня 1993 року, що видане управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, а інша 1/2 частина квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.06.2011 року.28.01.2010 року, [PERSON] , склала заповіт, посвідчений Гребенюк Іриною Миколаївною приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 380, в якому заповідала все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося позивачу - [PERSON] .24.06.2022 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Алєксєєвої О.О. із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус повідомила листом про те, що хоча позивач і проживала постійно з матір`ю, але зареєстрована за іншою адресою, а тому не може вважатися такою що прийняла спадщину, у відповідності до ст. 1268 ЦК України, у зв`язку із чим пропустила строк для прийняття спадщини. Також нотаріус повідомила, що в правовстановлюючому документі на квартиру, що виданий на ім`я [PERSON] , а саме в свідоцтві про право власності на житло від 25 березня 1993 року, що видане управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, допущена помилка в написанні по - батькові матері, а саме зазначено - [PERSON] , хоча в свідоцтві про смерть зазначено - [PERSON] . У зв`язку із зазначеними розбіжностями та пропущеним строком для прийняття спадщини, позивачу рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.В свою чергу, через зазначену невідповідність, позивач позбавлена можливості реалізувати свої права спадкоємця. Саме ці обставини стали підставою для звернення до суду із вищезазначеним позовом. Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2022 року - відкрито спрощене позовне провадження та призначено по справі судове засідання. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2023 року - здійснено перехід розгляду справи зі спрощеного позовного провадження у загальне позовне провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02 березня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про підтримання позовних вимог, просила позов задовольнити, також зазначила що не заперечує проти заочного розгляду справи, та просила розглядати справу у її відсутність. Відповідач Одеська міська рада не забезпечила явку свого представника до судового засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, причин неявки не повідомила. Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, заяв про відкладення розгляду справи, належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, не повідомлення відповідачем причин неявки на судове засідання, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення, що відповідає ч.1 ст. 280 ЦПК України. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 12 червня 2021 року Доброславським відділом ДРАЦС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси). Після смерті [PERSON] ( [INFO] ) відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належала померлій на праві приватної власності, а саме 1/2 зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 березня 1993 року, що видане управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, та інша 1/2 частина квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.06.2011 року. Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , позивач [PERSON] народилася [INFO] , її матір`ю у відповідній графі свідоцтва зазначена [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу № [NUMBER] , виданого на підставі рішення суду від 10.03.1966 року, [PERSON] розірвала шлюб з батьком позивачки [PERSON] , та змінила прізвище на дівоче « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище на « [PERSON] ». 18 листопада 1970 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Таким чином встановлено, що позивач [PERSON] є рідною донькою [PERSON] . [PERSON] , зареєструвавши шлюб з [PERSON] , змінила своє дівоче прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Після розірвання шлюбу, змінила прізвище з « [PERSON] » на [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про зміну імені, серії [NUMBER] , видане 24 березня 2022 року Суворовським районним у місті Одесі ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області. 28.01.2010 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Іриною Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за № 380, в якому заповідала все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, позивачу - [PERSON] . Даний заповіт, на момент смерті, матір позивачки [PERSON] не змінювала та не скасовувала. Інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку за законом чи за заповітом, судом не встановлено. Інші особи із заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] не звертались, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №69455565 від 13.07.2022 року. Листом від 24.06.2022 року №193/01-16 приватний нотаріус Алєксєєва О.О. запропонувала позивачу [PERSON] , у зв`язку із пропуском строку прийняття спадщини, відповідно до ст. 1270 ЦК України, звернутись до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (п.3 ст. 1272 Цивільного кодексу України), та встановити факт належності документа, що посвідчує право власності [PERSON] , а саме Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської ради народних депутатів 25.03.1993 року за №12-244. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 25 березня 1993 року, що видане управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради, мати позивачки зазначена як « [PERSON] », тоді як згідно свідоцтва про смерть, відомості до якого вносились на підставі паспорту громадянина України, ім`я матері позивача зазначено як - [PERSON] . Суд установив, що вказані невідповідності написання по-батькові матері позивача в свідоцтві про право власності на житло, виникли по причині допущеної помилки органом, який видав дане свідоцтво, а тому факт належності правовстановлюючого документа [PERSON] підлягає встановленню у судовому порядку. Крім того, зазначені розбіжності обмежують права позивача щодо прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. З огляду на викладене, вимога позивачки про встановлення факту належності свідоцтва про право власності на житло від 25 березня 1993 року, що видане управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради на ім`я « [PERSON] » - [PERSON] , підлягає задоволенню, оскільки знайшла своє підтвердження матеріалами справи, має для позивачки юридичне значення, а саме необхідна для оформлення нею своїх спадкових прав після смерті [PERSON] . В свою чергу, позасудовим шляхом, встановити даний факт позивачка не має можливості. Також судом встановлено, що позивач [PERSON] проживала без реєстрації разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з 15 квітня 2019 року по день її смерті, та продовжує проживати і на теперішній час. Це підтверджується довідкою виданою Головою ОСББ «Бочарова 46» Ананьєвою Л.Г. та Актом №1 від 26.02.2023 року, що містить підписи сусідів [PERSON] , [PERSON] та голови ОСББ «Бочарова 46» [PERSON] . У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1222 ч.1ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Отже, якщо позивач не проживала разом зі спадкодавцем і пропустила встановлений строк для прийняття спадщини, вона вправі звернутись в суд з позовом для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Матеріалами справи підтверджується, що позивач [PERSON] своєчасно не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки на час закінчення строку для подання заяви про прийняття спадщини не володіла інформацією про те, що вона проживаючи разом із спадкоємцем, повинна була бути зареєстрована за адресою спадкодавця, а потім в країні було введено військовий час, що значно змінила звичайний спосіб життя позивача. За змістом статті 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23.08.2017 № 6-1320цс17. Відповідно до п. 24 Постанови №7 Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У постановах від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16 (провадження № 61-15926св18), від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18) Верховний Суд зазначив, що сама по собі відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент відкриття спадщини не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Надавши тлумачення частині третій статті 1268 ЦК України, Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) зазначив, що вона вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Отже, під час вирішення питання, чи прийняли спадкоємці спадщину у порядку частини третьої статті 1268 ЦК України, суди першої та апеляційної інстанцій мають досліджувати та встановлювати фактичне місце проживання спадкодавця на момент смерті та фактичне місце проживання його спадкоємців. Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові від 24 серпня 2022 року по справі № 538/2344/20, які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Дослідивши зібрані по справі докази, враховуючи наведену вище практику Верховного Суду, спираючись на встановлені судом обставини, суд прийшов до висновку що строк для прийняття спадщини, який закінчився 12 грудня 2021 року, пропущений позивачем з поважних причин, а тому є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, та у відповідності з вимогами ч.3 ст.1272 ЦК України визначення додаткового строку терміном три місяці для подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved