Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

У лютому 2023 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивачка) звернулася до суду з позовом до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)(далі також - Дарницький відділ ДВС у м. Києві, відповідач) про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 19 953,92 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 04.03.2021 державним виконавцем Дарницького відділу ДВС у м. Києві в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] були винесені постанови про стягнення з позивачки виконавчого збору та штрафу. В подальшому їх примусове виконання здійснювалося відповідачем у виконавчому провадженні № [NUMBER], в ході якого з позивачки на користь відповідача було стягнуто кошти в сумі 19 953,92 грн. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 визнано протиправними та скасовано постанови державного виконавця про накладення штрафу, про стягнення виконавчого збору та про звернення стягнення на доходи боржника. Отже відповідач без достатньої правової підстави набув право на належні позивачці грошові кошти, які зобов`язаний повернути відповідно до положень статті 1212 ЦК України. Ухвалою від 07.02.2023 суд відкрив провадження за даним позовом та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 24.02.2023 від Дарницького відділу ДВС у м. Києві надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, які мотивовані тим, що у Законі України «Про виконавче провадження» відсутні норми, які б чітко регулювали питання повернення коштів виконавчого провадження. Однак така процедура визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, та перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій, визначених за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 в редакції наказу від 17.08.2020 № 507. Діючи відповідно до вказаного Порядку, державний виконавець направив до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) службову записку щодо повернення коштів, яка була передана до відповідного головного управління Казначейства України. У подальшому безпідставно стягнуті з позивачки виконавчий збір в сумі 12 000 грн та штраф в сумі 1 700 грн були їй повернуті згідно платіжних доручень від 01.03.2023 № 6647 та № 6646. Решта стягнутих з позивачки коштів була розподілена в рамках зведеного виконавчого провадження відповідно до положень статтей 42, 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», порядок їх розподілу позивачка не оскаржувала. Отже державним виконавцем вчинялись правомірні дії згідно визначеного механізму повернення коштів помилково або надміру сплачених до бюджету відповідно до Порядку № 787 та відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Ухвалою від 20.03.2023 суд закрив провадження у справі в частині вимог про стягнення безпідставно набутих коштів виконавчого збору та штрафу в загальному розмірі 13 700 грн у зв`язку з відсутністю предмета спору. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14.01.2021 [PERSON] зобов`язано не чинити [PERSON] перешкод у спілкуванні з дітьми та визначено спосіб участі батька у вихованні дітей. Вказаним рішення також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 560,47 грн. На виконання цього рішення було видано виконавчий лист № 583/2211/20 від 16.02.2021. За даним виконавчим листом державним виконавцем Дарницького відділу ДВС у м. Києві було відкрите виконавче провадження № [NUMBER] (постанова про відкриття виконавчого провадження від 26.02.2021). В рамках даного виконавчого провадження державним виконавцем було винесено постанови від 04.03.2021 про накладення на боржника штрафу в розмірі 1 700 грн, про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 12 000 грн, від 31.03.2021 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в розмірі 195, 30 грн, від 22.03.2021 про стягнення з боржника штрафу в розмірі 3 400 грн. 29.03.2021 державний виконавець в порядку статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон про виконавче провадження) направив до правоохоронних органів повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, а 31.03.2021 виніс постанову про закінчення виконавчого провадження. Також в провадженні Дарницького відділу ДВС у м. Києві перебувало виконавче провадження № [NUMBER], відкрите за виконавчим листом Охтирського міськрайонного суду Сумської областіпро стягнення з [PERSON] судових витрат в розмірі 560,47 грн. За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону про виконавче провадження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій, про накладення штрафу та постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій, штраф або основна винагорода приватного виконавця не стягнуті, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку. Отже після закриття виконавчого провадження № [NUMBER] державний виконавець виділив в окремі провадження постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 12 000 грн (виконавче провадження № [NUMBER]), постанову про стягнення витрат виконавчого провадження в сумі 195,30 грн (виконавче провадження № [NUMBER]) та постанови про стягнення штрафів у розмірах 1 700 грн та 3 400 грн (виконавче провадження № [NUMBER]). В рамках виконавчого провадження № [NUMBER] державний виконавець виніс постанову від 12.05.2021 про звернення стягнення на доходи боржника [PERSON] (заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи). У подальшому усі ці виконавчі провадження та виконавче провадження № [NUMBER] у відповідності до положень Закону про виконавче провадження були об`єднані у зведене виконавче провадження № 65003476. На виконання постанови державного виконавця про звернення стягнення на доходи боржника із заробітної плати позивачки яку вона отримує в ТОВ «Альянсмед», було стягнуто кошти в сумі 483 грн, що підтверджується звітом про здійснені відрахування та виплати. Окрім того позивачка добровільно перерахувала на рахунок Дарницького відділу ДВС у м. Києві грошові кошти в сумі 19 470,92 грн, що не оспорюється відповідачем і підтверджується дублікатом банківської квитанції від 09.07.2021. 18.11.2021 Сумським окружним адміністративним судом ухвалено рішення в адміністративній справі № 480/6168/21 за позовом [PERSON] до Дарницького відділу ДВС у м. Києві, третя особа: [PERSON] , яким визнано протиправними та скасовано постанови державного виконавця Степанової А. В. про стягнення виконавчого збору від 04.03.2021 (ВП [NUMBER]), про накладення штрафу від 04.03.2021 (ВП [NUMBER]) та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 12.05.2021 (ВП [NUMBER]). 14.07.2022 вказане рішення набрало законної сили. 17.01.2023 позивачка звернулась до Дарницького відділу ДВС у м. Києві з вимогою про повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 19 953,92 грн. Судом установлено, що кошти, зараховані державним виконавцем на погашення виконавчого збору в сумі 12 000 грн та штрафу в сумі 1 700 грн, 01.03.2023 були повернуті позивачці згідно платіжних доручень від 01.03.2023 № 6647 та № 6646, що і послугувало підставою для закриття судом провадження у справі в частині вимог про їх стягнення. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Відповідно до частини 1 пункту 1 частини 2 статті 11, частин 1 та 2 статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 ЦК України). За загальною умовою виконання зобов`язання, встановленою статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною 1 статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є зокрема речі, у тому числі гроші. Отже, під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (статті 124, 129 Конституції України, стаття 18 ЦПК України). Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950. Конституційний принцип обов`язковості виконання рішення суду реалізується, зокрема, на стадії виконавчого провадження, яке являється завершальною стадією судового провадження, спрямованою на реальне поновлення порушених прав. За змістом пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій, про накладення штрафу та постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій, штраф або основна винагорода приватного виконавця не стягнуті, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку. Згідно із частиною 2 статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. За обставинами справи установлено, що рішенням суду, яке набрало законної сили, визнано протиправними та скасовано постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 04.03.2021 (ВП № [NUMBER]) в сумі 12 000 грн та про накладення штрафу від 04.03.2021 (ВП № [NUMBER]) в сумі 1 700 грн. На виконання цього рішення позивачці повернуті кошти в загальному розмірі 13 700 грн. Водночас рішення суду про стягнення з позивачки судових витрат в сумі 560,47 грн є чинним, також судом не скасовувались постанови державного виконавця про накладення на боржницю штрафу у подвійному розмірі в сумі 3 400 грн та витрат виконавчого провадження в сумі 195,30 грн. Наявність рішення суду про стягнення з позивачки судових витрат, яке набрало законної сили, та чинних постанов державного виконавця про накладення на неї штрафу у подвійному розмірі і стягнення з неї витрат виконавчого провадження є достатньою та належною правовою підставою для набуття майна (отримання грошових коштів) у вказаному розмірі. Зважаючи на викладене, відповідач є добросовісним набувачем грошових коштів у розмірі 6 253,92 грн, а тому у позові [PERSON] про стягнення цих коштів як безпідставно набутих слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed