Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Железняк Л.В. про про визнання недійсним договору купівлі- продажу 1/2 частини квартири. В обґрунтування позову зазначала, що [PERSON] була власником квартири за адресою: [ADDRESS] в цілому. 15.06.2011 року вона уклала з відповідачкою [PERSON] договір довічного утримання, номер правочину 4494636. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за № 2656. 06.06.2022 року позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про розірвання вказаного договору довічного утримання. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.01.2022 року у цивільній справі № 335/2962/22 договір довічного утримання, укладений 15 червня 2011 року між мною та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 2656, було розірвано. За мною визнано право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Під час розгляду цивільної справи № 335/2962/22 на вимогу суду для підтвердження актуальної інформації про власників квартири за адресою: [ADDRESS] , 11.08.2022 року отримана Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 307083956 і з цієї довідки вона дізналася, що 15.06.2011 року приватний нотаріус [PERSON] крім договору довічного утримання на частину квартири за адресою: [ADDRESS] посвідчила договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , за яким позивач ніби то продала 1/2 частину квартири [PERSON] . Копію договору купівлі-продажу від 15.06.2022 року нотаріус не надавав, про договір вона дізналася зі згаданої Інформаційної довідки з ДРРП від 11.08.2022 року, належну мені частину зазначеної квартири вона ніколи наміру не мала. Вважаю, що вказаний договір належить визнати недійсним, як укладений внаслідок обману. Під час знаходження в офісі у приватного нотаріуса [PERSON], куди позивач з`явилася для укладення договору довічного утримання з [PERSON] , їй для підпису надані певні документи, пов`язані з укладенням, як вона вважала, договору довічного утримання. Через свій вік, 1937 р.н., поганий стан здоров`я , поганий зір, вона неспроможна була ти та зрозуміти зміст великої кількості паперів, довірилась [PERSON] та нотаріусу [PERSON] та підписала всі надані документи у місцях, вказаних нотаріусом. До того ж, її постійно квапили, посилаючись на зайнятість нотаріуса по наступному призначеному для посвідчення правочину. Під час перебування в офісі у приватного нотаріуса мова не йшла про договір купівлі- продажу, а тільки про договір довічного утримання на частину належної мені на праві власності квартири за адресою: [ADDRESS] . Підписуючи документи, позивач не сумнівалась, що всі вони стосуються договору довічного утримання. Вона не має договору купівлі-продажу, однак, за викладених обставин, припускає, що на ньому наявний її справжній підпис. Слід зазначити, що [PERSON] попередньо зверталась до приватного нотаріуса [PERSON] з відповідними документами, приватний нотаріус готувала належні для підписання документи і я прибула до нотаріуса, коли документи вже були готові до підписання. Про дійсний перелік та зміст підписаних у нотаріуса 15.06.2011 року документів і про наслідки їх підписання, вона дізналась тільки 11.08.2022 року, коли отримала довідку з ДРРП. Таким чином, [PERSON] заволоділа всією належною позивачу на праві власності квартирою за адресою: [ADDRESS] . В серпні 2022 р., позивач дізналась, що [PERSON] ввела її в оману перед укладенням договору довічного утримання, мала на меті заволодіти всією моєю квартирою і задля досягнення цієї мети замовила у нотаріуса не тільки договір довічного утримання 1/2 частини квартири, а й договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири. На підставі зазначеного просила суд визнати недійсним укладений 15.06.2011 р. між [PERSON] , [NUMBER] та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] договір купівлі-продажу частини квартири за адресою: [ADDRESS] . 15.06.2011 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] Ухвалою судді від 09.02.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Призначено підготовче судове засідання. Витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] завірені належним чином копії всіх документів, на підстав яких було посвідчено договір купівлі продажу частини квартири від 15.06.2011 року №2654 за адресою: [ADDRESS] . 27.02.2023 року від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] надійшли завірені належним чином копії всіх документів, на підстав яких було посвідчено договір купівлі продажу частини квартири від 15.06.2011 року №2654 за адресою: [ADDRESS] . Також подано заяву про розгляд справи у її відсутність. Зазначила, що свої дії вважає законними, які відповідають положенням ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та іншими нормативно-правовим актам. 03.03.2023 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову, в якій вона просила розглядати справу без її участі. Згідно до ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно із ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У підготовчому судовому засіданні представник позивача -адвокат Железняк Л.В. позов підтримала у повному обсязі і просить його задовольнити на підставах, які викладені у позовній заяві. Зазначила, що [PERSON] дізналася про те, що 15.06.2011 було укладено два договори, замість одного договору купівлі-продажу, лише під час розгляду іншої справи в суді. Увесь цей час вона проживає у квартирі, сплачує комунальні послуги, відповідач у вказану квартиру не вселявся, будь-якого інтересу до цього житла не проявляв протягом усього часу, як до, так і після укладення спірного договору, позов відповідач визнав, що додатково підтверджує обставини, що викладені у позовній заяві. Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання також не з`явився, надавши суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позов визнає. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 06.06.2022 року [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про розірвання вказаного договору довічного утримання. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.01.2022 року у цивільній справі № 335/2962/22 розірвано договір довічного утримання, укладений 15 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 2656. Скасувано заборону відчуження, накладену на квартиру [ADDRESS] , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровану у реєстрі за № 1. Визнано за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 1984 грн. 80 коп. Вказаним судовим рішенням встановлено, що відповідач [PERSON] , як набувач за договором довічного утримання неналежно виконувала свої обов`язки по забезпеченню [PERSON] утриманням та доглядом, зокрема: у порушення умов договору не забезпечувала продуктами харчування, ліками, доглядом та ін., відповідно до умов договору. Відповідачем не оспорюється, що під час розгляду цивільної справи № 335/2962/22 на вимогу суду для підтвердження актуальної інформації про власників квартири за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] 11.08.2022 року отримана Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 307083956. і з цієї довідки вона дізналася, що 15.06.2011 року приватний нотаріус [PERSON] крім договору довічного утримання на частину квартири за адресою: [ADDRESS] посвідчила договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , за яким позивач ніби то продала 1/2 частину квартири [PERSON] . Про договір [PERSON] дізналася зі згаданої Інформаційної довідки з ДРРП від 11.08.2022 року. З матеріалів нотаріальної справи встановлено, що 15.06.2011 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір довічного утримання, номер правочину 4494636. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за № 2656. Цього ж дня 15.06.2011 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за № 2654. Встановлено, що [PERSON] є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідчення серії [NUMBER] . [PERSON] 1937 року народження, має хронічні захворювання, що підтверджується наявним у матеріалах справи відповідними довідками. Також, судом із судового рішення у справі № 335/2962/22 встановлено, що позивач [PERSON] самостійно здійснювала певні оплати за комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями квитанцій та чеків, що свідчить про те, що [PERSON] продовжувала вважати вказану частину квартири своєю власністю тривалий час і станом на час пред`явлення позову проживає у даній квартирі. Відповідачем не спростовані доводи позивача, що під час знаходження в офісі у приватного нотаріуса [PERSON], куди [PERSON] з`явилася для укладення договору довічного утримання з [PERSON] , їй для підпису надані певні документи, пов`язані з укладенням, як вона вважала, договору довічного утримання. Через свій вік, 1937 р.н., поганий стан здоров`я, поганий зір, [PERSON] неспроможна була прочитати та зрозуміти зміст великої кількості паперів, довірилась [PERSON] та нотаріусу та підписала всі надані документи у місцях, вказаних нотаріусом. Під час перебування в офісі у приватного нотаріуса мова не йшла про договір купівлі- продажу, а тільки про договір довічного утримання на частину належної їй на праві власності квартири за адресою: [ADDRESS] . Підписуючи документи, вона і не сумнівалась, що всі вони стосуються договору довічного утримання. Про дійсний перелік та зміст підписаних у нотаріуса 15.06.2011 року документів і про наслідки їх підписання, [PERSON] дізналась тільки 11.08.2022 року, коли отримала довідку з ДРРП. У заяві про визнання позову [PERSON] зазначила, що з позовом вона згодна, оскільки можливо, що вони з [PERSON] неправильно один одного зрозуміли і уклали два правочини, що додатково підтверджує доводи, які викладені у позовній заяві. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно зі статтею 658 ЦК України право продажу майна належить його власнику. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною 2 статті 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Тобто, з огляду на вищезазначені норми, належне відчуження власником майна передбачає наявність дій самого власника чи уповноваженої ним особи, наявність волевиявлення власника чи уповноваженої ним особи. Приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України, визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є: 1. зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2. особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3. волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4. правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5. правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6. правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам Їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно з роз`ясненнями, наданими в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, в даному випадку позивач. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, ідо вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Отже, підставою для визнання правочину недійсним є введення однією стороною іншої сторони правочину в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Суб`єктом введення в оману є сторона Правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю. До відповідних правових висновків дійшов і Верховний Суд України у Постанові від 29.04.2014 у справі № 3-11гс14. Ст.236 ЦК України передбачено, що правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст.216 ЦК України - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на зазначені обставини, враховуючи позицію відповідача, яка визнала позов, оцінивши зібрані по справі докази, сукупність обставин встановлених судом, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу частини квартири свідчить про дефект волі [PERSON] та відсутність її вільного волевиявлення при підписанні договору, так як [PERSON] під час укладення договору діяла під впливом обману, її внутрішня воля на укладення договору купівлі-продажу була відсутня через хибні відомості про обставини правочину, повідомлені [PERSON] , і вона вважала, що підписує один договір довічного утримання, а не два, і вказані обставини є істотними для вчинення оспорюваного правочину, оскільки, якби позивачка належним чином була обізнана з їх існуванням на момент вчинення такого правочину, вона б його не вчиняла, оскільки, він повністю суперечить її інтересам та порушує її цивільне право на володіння майном, позивачкою належним чином з допомогою достатніх, належних та допустимих доказів доведено суду, свідчить що правочин вчинено під впливом обману з боку відповідача, такий позов є підставним та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141,142 ЦПК України з огляду на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 50 відсотків судового збору, який повинно було бути сплачено при поданні позову - 536,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved