Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

07 лютого 2023 року позивач звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовом, в якому просила зобов`язати [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні нею права користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , шляхом надання останній вільного доступу та користування квартирою [ADDRESS] , надання ключів від вхідних дверей. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона, її чоловік [PERSON] та син [PERSON] є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] . Вона не має вільного доступу до квартири через заміну замків та фізичного недопущення, а також погроз фізичної розправи відповідачами, з фактом яких вона зверталася до правоохоронних органів. Стверджує, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні вказаною квартирою, систематично порушують правила співжиття, тому вона як співвласник майна звернулася до суду за захистом свого порушеного права. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що жодних перешкод у вільному користуванні квартирою [PERSON] не чинить. Щодо позовної вимоги про надання ключів від вхідних дверей квартири не заперечував та надав їх [PERSON] під час засідання. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявсь належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши сторін, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з листа Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2023 № 324 від 06.02.2023, квартира за адресою: [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації 31.01.2000 (розпорядження №79/в) та зареєстрованого в Бюро 09.02.2000 за реєстрованим № 7453 (а.с.18). Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 16 вересня 2022 року у справі № 758/7536/22 [PERSON] , [INFO] , визнано винним та притягнена до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. З листопада 2022 року по даний час [PERSON] позбавлена можливості користуватись вказаною квартирою, а тому вимушена проживати у Притулку для жінок, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі Київського міського Центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству, що підтверджується довідкою № 051/043-045-зв від 13.12.2022 ( а.с. 12). Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Конституція України у ст. 47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вимогами ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до положень ст.ст.391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України. При цьому судом урахована Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, справа № 6-709цс16, відповідно до якої визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Позивач, як співвласник квартири, має всі права власника на належну йому частку, в тому числі і всі права, які є похідними від права власності, зокрема, право вільного користування та володіння своїм майном. Таким чином, позивач має всі передбачені законом права вимагати усунення будь-яких порушень права власності. Співвласники [PERSON] та [PERSON] не мають права чинити [PERSON] перешкоди у володінні та користуванні належній їй майном, в тому числі у вільному доступі до квартири та користування нею. Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими та доведеними твердження позивача щодо перешкод з боку відповідачів у користуванні квартирою, а тому приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Разом з цим, оскільки під час судового засідання відповідачем [PERSON] добровільно передані [PERSON] ключі від вхідних дверей, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно ст. 141 ЦПК України і враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір в сумі 1073,6 грн (по 536,80 грн з кожного).

Outcome: partial