Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

[PERSON] 17 лютого 2023 року звернувся в суд із позовом до Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області про визнання права на земельні частки (пай) в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на земельну частку (пай), розміром 2,23 в умовних кадастрових гектарах без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована на території Никловицької сільської ради Самбірського району Львівської області, згідно сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) ЛВ-14 № 1919, виданого на ім`я [PERSON] , та на земельну частку (пай), розміром 1,62 в умовних кадастрових гектарах без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована на території Никловицької сільської ради Самбірського району Львівської області, згідно сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) ЛВ-14 № 1873. Позивач звернувся в Самбірську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва на спадщину, але йому було відмовлено у зв`язку із тим, що сертифікат на земельну частку (пай) ЛВ № 1919, втратив чинність згідно постанови КМУ від 12 жовтня 1995 року № 801. Вказаний сертифікат виданий на ім`я [PERSON] , яка була дружиною [PERSON] , і який прийняв спадщину після її смерті, але не оформив своїх спадкових прав. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд визнати на ним право на земельні частки (паї) в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 21 лютого 2023 року відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження; витребувано з Самбірської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 21). До суду 2 березня 2023 року з Самбірської державної нотаріальної контори надійшла витребувана копія матеріалів спадкової справи № 71/2023, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 27-48). Ухвалою суду від 13 березня 2023 року закрито підготовче провадження у справі; справу призначено до судового розгляду (а.с. 52). У судове засідання позивач [PERSON] , який належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, не прибув, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив позов задовольнити (а.с. 49). Відповідач Рудківська міська рада Самбірського району Львівської області подала до суду листа про те, що визнає вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення без їхньої участі (а.с. 50). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що Никловицькою сільською радою Самбірського району Львівської області 15 травня 2006 року складено актовий запис № 6 та видано свідоцтво про смерть [NUMBER] (а.с. 11). Згідно довідки Рудківської міської ради № 270 від 20 серпня 2021 року [PERSON] , який помер [INFO] , був зареєстрований та проживав в с. Орховичі Самбірського району Львівської області один (а.с.9). Позивач [PERSON] народився [INFO] , про що 25 травня 1958 року виконавчим комітетом Никловицької сільської ради складено актовий запис № 17, та 4 червня 2021 року Самбірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління юстиції видано свідоцтво (повторно) про народження [NUMBER] . У вказаному свідоцтві батьком позивача зазначено [PERSON] (а.с. 10). [PERSON] звернувся в Самбірську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва на спадщину. Листом від 6 лютого 2023 року № 172/02-14 державний нотаріус Самбірської державної нотаріальної контори відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вище вказані земельні частки, оскільки сертифікат на земельну частку (пай) ЛВ № 1919, втратив чинність згідно постанови КМУ від 12 жовтня 1995 року № 801. Вказаний сертифікат виданий на ім`я [PERSON] , яка була дружиною [PERSON] , і який прийняв спадщину після її смерті, але не оформив своїх спадкових прав після її смерті (а.с. 15). [PERSON] померла [INFO] , про що складено актовий запис № 20 від 20 серпня 1996 року та 20 серпня 1996 року Никловицькою сільською радою видано свідоцтво про смерть [NUMBER] (а.с. 8). Згідно довідки Рудківської міської ради № 269 від 20 серпня 2021 року [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті була зареєстрована та проживала в с. Орховичі Самбірського району Львівської області разом з чоловіком [PERSON] (а.с.12). Шлюб між ними був зареєстрований 29 вересня 1957 року, про що виконавчим комітетом Никловицької сільської ради Самбірського району Львівської області складено актовий запис № 7 (а.с. 17). Згідно даних витягу з книги сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Никловицькій сільській раді [PERSON] , належало право на земельну частку (пай), розміром 2,23 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) ЛВ - 14 № 1919, зареєстрованого 13 травня 1997 року за № 418 та виданого на підставі розпорядження Самбірської РДА № 248 від 17 квітня 1997 року (а.с. 16). Згідно даних витягу з книги сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Никловицькій сільській раді [PERSON] , належало право на земельну частку (пай), розміром 1,62 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) ЛВ - 14 №1873, зареєстрованого 13 травня 1997 року за № 372 та виданого на підставі розпорядження Самбірської РДА № 248 від 17 квітня 1997 року (а.с. 18). Вказані сертифікати було втрачено, про що зроблено оголошення в газеті (а.с. 19). Згідно спадкової справи № 71/2023, що заведена після смерті [PERSON] вбачається, що позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини за законом 13 травня 2006 року (а.с. 28). Інші спадкоємці відсутні. До складу спадщини війшло наступне майно: земельна частка (пай), розміром 2,23 в умовних кадастрових гектарах без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована на території Никловицької сільської ради Самбірського району Львівської області, згідно сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) ЛВ-14 № 1919, виданого на ім`я [PERSON] , та земельна частка (пай), розміром 1,62 в умовних кадастрових гектарах без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована на території Никловицької сільської ради Самбірського району Львівської області, згідно сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) ЛВ-14 № 1873 (а.с. 27-48). Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За загальними положеннями спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1220 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно частини 3 статті 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до приписів статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як встановлено судом, позивач та [PERSON] є рідними батьком та сином, що підтверджується наданими позивачем копією свідоцтва про його народження. Суд вважає, що належними та допустимими доказами по справі доведено, що після смерті [PERSON] , її чоловік [PERSON] прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. На теперішній час позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , оскільки прийняв спадщину, інші спадкоємці відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 71/2023. Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті батька [PERSON] , так як [PERSON] сертифікат на земельну частку (пай) ЛВ № 1919, втратив чинність згідно постанови КМУ від 12 жовтня 1995 року № 801. Вказаний сертифікат виданий на ім`я [PERSON] , яка була дружиною [PERSON] , і який прийняв спадщину після її смерті, але не оформив своїх спадкових прав після її смерті. Таким чином на теперішній час позивач позбавлений права на спадщину та в позасудовому порядку не має можливості вирішити це питання. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на земельній частки (пай), є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположень свобод та практику Суду як джерело права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду з прав людини, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. У рішеннях Європейського суду з прав людини «Спадея і Скалабріно проти Італії» від 1 вересня 1995 року (справа № 12868/87) та «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року (справа № 22774/93) зазначено, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має забезпечити «справедливу рівність» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою. Судом не встановлені обставини, які б в даному випадку обґрунтовували втручання держави у право на спадкове майно [PERSON] . Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий в розмірі 1073 грн. 60 коп. (а.с. 5). Позивач при зверненні до суду не просив відшкодувати йому понесені судові витрати. Отже, враховуючи такий принцип цивільного судочинства як диспозитивність (ст. 13 ЦПК України), понесені судові витрати позивачу при ухваленні рішення не відшкодовуються.

Outcome: approved