Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

У грудні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 10 грудня 2014 року між ним та [PERSON] був укладений кредитний договір шляхом підписання заяви б/н від 10 грудня 2014 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Оскільки позичальник приєднався до запропонованих банком умов використання кредитних коштів, тому при зміні розміру кредитного ліміту банк керувався Умовами та правилами надання банківських послуг. Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення [PERSON] не виконав, тому станом на 10 листопада 2022 року утворився борг на загальну суму 64664 грн 65 коп., з яких: 15930 грн 00 коп. - заборгованість за кредитом, 00 грн 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками, 00 грн 00 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 00 грн 00 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 48734 грн 65 коп. - нарахована пеня, яку банк просить стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 03 січня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду на 02 лютого 2023 року. 02 лютого 2023 року на електронну адресу суду надійшла заява відповідача від 01 лютого 2023 року про відкладення судового засідання разом з копією виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 19 вересня 2022 року. Протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 20 березня 2023 року за клопотанням відповідача. В зазначене судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивач при подачі позовної заяви надав заяву про розгляд справи без участі його представника, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Від відповідача [PERSON] 14 лютого 2023 року на електронну адресу суду надійшла аналогічна заява, датована 01 лютого 2023 року про відкладення судового засідання, до якої додано копію виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 19 вересня 2022 року. Разом з тим, відповідач не надав суду належних і допустимих доказів про неможливість з`явитися в судове засідання, призначене на 20 березня 2023 року, у тому числі, за станом здоров`я, ураховуючи, що виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого датована 19 вересня 2022 року, інших даних про стан здоров`я відповідача станом на день судового розгляду матеріали справи не містять. У зв`язку з відсутністю доказів поважності причин неявки відповідача в дане судове засідання суд вважає, що клопотання відповідача про повторне відкладення судового засідання не підлягає задоволенню. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10 грудня 2014 року між АТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 32). Як зазначено у заяві-анкеті, відповідач погодився з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомився до його укладення та погодився з його умовами. Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , 17 грудня 2014 року відповідачу було збільшено кредитний ліміт до 17000 грн (а.с. 30). Як зазначено в довідці АТ КБ «ПриватБанк», на виконання умов кредитного договору відповідачу було видано три кредитні картки з терміном дії останньої до вересня 2018 року (а.с. 31). Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк надав розрахунок заборгованості, в якому зазначив, що за кредитним договором станом на 10 листопада 2022 року утворилась заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 64664 грн 65 коп., з яких: 15930 грн 00 коп. - заборгованість за кредитом, 00 грн 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками, 00 грн 00 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 00 грн 00 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 48734 грн 65 коп. - нарахована пеня (а.с. 10-18, 19-20). Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та із Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10 грудня 2014 року шляхом підписання анкети-заяви, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Такий висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Враховуючи вище зазначене, у задоволенні вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені слід відмовити. Також з матеріалів справи вбачається, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 10 грудня 2014 року у вигляді анкети-заяви не містить строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також з врахуванням приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, відтак банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а з [PERSON] необхідно стягнути на користь банку 15930 грн 00 коп. заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором від 10 грудня 2014 року. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України. Оскільки позов задоволено на 24,63 % (15930,00 грн * 100 % / 64664,65 грн), тому пропорційно до задоволеної частини позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 611 грн 07 коп. (24,63 % від 2481 грн).

Outcome: partial