Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Драус О.О., звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] , Скалатської територіальної громади, про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Також просить визнати за нею право власності на 1/3 частку цього будинковолодіння як за членом колгоспного двору. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, представник позивача покликався на те, що по документах архівного фонду «Остап`ївська сільська рада» згідно господарських книг с. Остап`є значиться домогосподарство [PERSON] , 1947 року народження голова господарства, разом з якою проживали [PERSON] , 1969 року народження син, [PERSON] , 1972 року народження донька, [PERSON] , 1950 року народження чоловік. Однак в свідоцтві на право особистої власності на зазначений житловий будинок зазначено 5 членів колгоспного двору. Позивач вважає, що [PERSON] , яка народилася [INFO] , не може бути членом колгоспного двору, а відповідач [PERSON] до введення в дію Закону України «Про власність», будучи повнолітнім та працездатним, протягом трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, тому житловий будинок та належні до нього будівлі та споруди в [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] , а членами є [PERSON] (після одруження [PERSON] ) та [PERSON] , які правомірно набули майнових прав і не втратили право на свою частку у майні колгоспного двору і їм належить по 1/3 частки у майні. Тому, їхні частки, виходячи із свідоцтва на право особистої власності, що видане 30 вересня 1992 року, не відповідають дійсності у зв`язку із невірним зазначенням відомостей у погосподарських книгах Остап`ївської сільської ради. [INFO] [PERSON] помер, а [PERSON] стала єдиним спадкоємцем згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі. 18 квітня 2011 року на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину, проте із заявою про видачу свідоцтва на частку житлового будинку в [ADDRESS] , що належала [PERSON] , як члену колгоспного двору [PERSON] не зверталася, оскільки усі вважали, що згідно наявного свідоцтва на право особистої власності єдиним власником спірного будинковолодіння є мати позивача [PERSON] . Зазначає, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`єю, проте шлюбу між собою не реєстрували, а для позивача [PERSON] був вітчимом, членом сім`ї з яким вони були пов`язані спільним побутом, а на випадок смерті [PERSON] залишив [PERSON] спадкоємцем належного йому майна. 28 листопада 2022 року представником позивача адвокатом Драус О.О., подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій просять встановити факти постійного спільного проживання [PERSON] , [INFO] , зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2022 року відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 28 листопада 2022 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті. Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Позивач подала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача Скалатської ТГ подав заяву, в якій заперечень щодо позову не навели, справу просять розглянути без їх участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати за його відсутності та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позову одним з відповідачів, суд вважає за можливе прийняти рішення, задовольнивши позовні вимоги з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 30 вересня 1992 року на підставі рішення виконкому Остап`євської Ради народних депутатів №34 від 29.09.1992 року, цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить колгоспному двору, що складається з 5-ти членів, головою якого є [PERSON] . Відповідно до реєстраційного напису, цей житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами зареєстровано в Тернопільському БТІ на праві особистої власності за колгоспним двором, що складається з 5-ти членів, головою якого є [PERSON] , та записаний 30.09.1992 року в реєстрову книгу №1 стор. №194 за реєстром №194. До складу цього колгоспного двору станом на 1991 року входили: [PERSON] , 1947 року народження голова господарства, разом з якою проживали [PERSON] , 1969 року народження син, [PERSON] , 1972 року народження донька, [PERSON] , 1950 року народження чоловік, що підтверджується довідкою №937, виданою 03 жовтня 2022 року архівним відділом Тернопільської районної державної адміністрації (Фонд №57). Відповідно до ст. 120 ЦК Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, який діяв на момент виникнення правовідносин (далі ЦК УРСР), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, а згідно ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Пленум Верховного Суду України у п. а) ч. 6 постанови №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснює, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена колгоспного двору визначається з рівності часток всіх його членів. Таким чином, виходячи з інформації, що міститься в архівній довідці №937 від 03 жовтня 2022 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало по 1/4 частці (кожному) будинковолодіння по [ADDRESS] , як членам колгоспного двору. Після припинення існування колгоспного двору свої частки вони не витребували і продовжували брати участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства колишнього колгоспного двору. В позовній заяві позивач зазначає, що відповідач [PERSON] , [INFO] , після закінчення 8 класу, продовжив навчання у місті Тернополі, де і проживав. Після закінчення навчання, та після досягнення 18 років (07 червня 1987 року), залишився проживати та працювати в місті Тернополі. Будь-якою працею чи коштами у веденні спільного господарства не допомагав, будинковолодінням не цікавився, а в травні 2022 року офіційно був знятий з реєстрації за вказаною адресою. Такі твердження позивача відповідачем [PERSON] визнаються в повному обсязі, про що він зазначив у заяві, поданій до суду 10.11.2022 року, де також вказав, що витребовувати свою частку з колгоспного двору не бажає, позов визнає. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 1987 року не проживав у житловому будинку [ADDRESS] , тобто, до введення в дію Закону України «Про власність», будучи повнолітнім та працездатним, протягом трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, а тому втратив право на частку у майні двору. Таким чином, житловий будинок та належні до нього будівлі та споруди в [ADDRESS] , дійсно належали колгоспному двору, головою якого була [PERSON] , а членами були [PERSON] (після одруження [PERSON] відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] ) та [PERSON] , які правомірно набули майнових прав і не втратили право на свою частку у майні колгоспного двору, та їм належить по 1/3 частці у майні. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у пункті 7 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах права приватної власності», судам слід враховувати, що відповідно до ст. 55 Закону «Про власність» громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 24 вересня 2010 року Остап`ївською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом до його майна земельної ділянки, є [PERSON] , що вбачається з копії спадкової справи №26/2011, наданої 13.03.2023 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Коломійчуком О.І. Відповідно до копії довідки №340, виданої в квітні 2011 року виконкомом Остап`ївської сільської ради, яка міститься у копії спадкової справи №26/2011, на час смерті [PERSON] [INFO] , разом з ним в житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , - співжителька, [PERSON] , [INFO] не родичка. Як вбачається із заяв [PERSON] , 1944 р.н., та [PERSON] , 1944 р.н., біля них по сусідству, а саме в житловому будинку по [ADDRESS] , проживає [PERSON] . Вказаний житловий будинок належить [PERSON] , яка померла [INFO] , з 1987 року з ними проживав [PERSON] , який був чоловіком [PERSON] , проте шлюб вони не реєстрували. [PERSON] також був як рідний батько для [PERSON] , вони вели спільний побут, разом утримували житло. Інших дітей у [PERSON] не було. Згідно роз`яснень,\~що містяться\~в п.\~24\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування»\~від 30\~травня 2008\~року №7,\~при вирішенні\~спору про\~право на\~спадщину осіб,\~які проживали\~зі спадкодавцем\~однією сім`єю\~не менш\~як п`ять\~років до\~часу відкриття\~спадщини (четверта\~черга спадкоємців\~за законом),\~судам необхідно\~враховувати правила\~частини другої\~статті 3\~СК про\~те,\~що сім`ю\~складають особи,\~які спільно\~проживають,\~пов`язані спільним\~побутом,\~мають взаємні\~права та\~обов`язки.\~Зазначений п`ятирічний\~строк повинен\~виповнитися на\~момент відкриття\~спадщини і\~його необхідно\~обчислювати з\~урахуванням часу\~спільного проживання\~зі спадкодавцем\~однією сім`єю\~до набрання\~чинності цим\~Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Крім того, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту, суд бере до уваги ознаки, що містяться у визначенні поняття домогосподарства, яке закріплене у ст. 1 ЗУ «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року, згідно якого домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Відповідно до ст.\~1264\~ЦК України,\~в редакції,\~яка діяла\~на день\~смерті спадкодавця, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, судом встановлено, що позивач та [PERSON] разом проживали та вели спільне господарство з 1987 року, тобто більше ніж за 5 років до моменту смерті [PERSON] , інших спадкоємців у нього не було, а тому позивач є спадкоємцем четвертої черги до майна померлого 1/3 частки колгоспного двору по [ADDRESS] . З матеріалів справи слідує, що [PERSON] 04.12.2015 року склала заповіт у с. Остап`є, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона згідно із законом буде мати право заповіла [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 22.11.2021 року виконкомом Скалатської міської ради, [PERSON] померла [INFO] . Єдиним спадкоємцем до майна померлої [PERSON] є позивач, що вбачається із копії спадкової справи №134/2022, наданої приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Коломійчуком О.І., а тому 1/3 частки колгоспного двору по [ADDRESS] , яка належала померлій, успадкувала [PERSON] . Згідно з роз`ясненням приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області від 29 вересня 2022 року №52/01-16, у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Однією із підстав припинення права власності є смерть власника (п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України). В силу вимог ч. 1 ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1226 Цивільного кодексу України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 1 ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання, а власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це майно оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи із вищенаведеного, суд дійшов переконання про необхідність встановлення факту постійного спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю не менше як 5 років до часу відкриття спадщини, та як наслідок, визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] , з метою захисту майнового права позивача, а також захисту спадкових прав після смерті [PERSON] та [PERSON] . Крім того, як вбачається із квитанції №28 від 28 листопада 2022 року [PERSON] , при поданні заяви про збільшення позовних вимог, сплатила судовий збір в сумі 496,20 грн. Однак позивач подав позов (заяву про збільшення позовних вимог), а не заяву в порядку окремого провадження та ця вимога розглядалася у позовному провадженні та виходячи із вимог п. 2) ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», до сплати позивачем підлягав судовий збір в сумі 992,40 грн, а отже з неї слід стягнути недоплачену суму судового збору в сумі 496, 20 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved