Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із позовною заявою до Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у якому просить визнати за нею - [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі і на житловий будинок [ADDRESS] . Зазначений будинок належав померлому [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 14.06.1989. За свого життя [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого належний йому на праві особистої власності жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] заповів [PERSON] . Позивачка вказує, що вона прийняла спадщину у встановленому законом порядку, оскільки на момент відкриття спадщини проживала та була зареєстрована в одному будинку разом із батьком. З метою оформлення права на спадкове майно позивачка звернулася до Тернопільської районної державної нотаріальної контори, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Підставою відмови зазначено відсутність правовстановлюючих документів та реєстрації права власності на будинок та зазначено, що будинок належить колгоспному двору, який складається з 12-ьох членів двору, які не вказані у свідоцтві про право власності та державна реєстрація на яких не проведена. Зазначає, що [PERSON] в колгоспі ніколи не працював і членом колгоспного двору не був. Померлий [PERSON] працював штукатуром на комбінаті «Воркутуголь», теслею, кочегаром, робочим на шахті № 9 треста «Молотовуголь», каменярем треста столових, штукатуром - каменярем в Тернопільському побуткомбінаті, вантажником тарного складу у Тернопільському відділі Львівської залізниці та каменярем 4-го розряду на підприємстві «Ватра». Вказує, що станом на момент набрання чинності Законом України «Про власність» господарство не відносилося до суспільної групи «колгоспний двір», а належало на праві особистої власності [PERSON] . З огляду на викладене, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 липня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Представник позивача - адвокат Костова Н.З. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте попередньо направив заяву про розгляд справи за відсутності представника Байковецької сільської ради, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. Третя особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явивлися, проте подали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, щодо задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечують. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку . Судом встановлено наступні обставини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 29.11.1996 року Лозівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №18. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . За життя 06.10.1995 [PERSON] склав заповіт, який було посвідчено секретарем виконавчого комітету Лозівської сільської ради Каліщук Д. В., зареєстрований у реєстрі за №24, згідно якого належний йому на праві особистої власності жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ,заповів [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 14.06.1989, цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] , дійсно належить [PERSON] на праві особистої власності, свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Тернопільської районної Ради народних депутатів № 124 від 26.05.1989. Згідно виписки із погосподарської книги Байковецької сільської ради від 06.10.2021 № 211, членами колгоспного двору станом на 1964-1966 р. у [ADDRESS] (колишня [ADDRESS] . були: голова двору - [PERSON] , 1928 р. н.; чоловік - [PERSON] , 1924 р. н.; дочка - [PERSON] , 1956 р. н.; син - [PERSON] , 1958 р. н.; син - [PERSON] , 1960 р. н. Як вбачається з виписки із погосподарської книги Байковецької сільської ради від 28.11.2016 № 545, членами колгоспного двору станом на 01.07.1990 у [ADDRESS] . були: голова двору - [PERSON] , 1924 р. н.; дружина - [PERSON] , 1927 р. н.; невістка - [PERSON] , 1959 р. н.; внучка - [PERSON] , 1974 р. н., внучка - [PERSON] , 1981 р. н., внук - [PERSON] , 1984 р. н.; дочка - [PERSON] , 1956 р. н., зять - [PERSON] , 1951 р. н., внук - [PERSON] , 1977 р. н., внучка - [PERSON] , 1979 р. н., внучка - [PERSON] , 1990 р. н. Відповідно до довідки Байковецької сільської ради від 28.11.2016 №546, померлий [PERSON] був зареєстрований та проживав у [ADDRESS] на день смерті разом з ним були зареєстровані та проживали: дружина - [PERSON] , 1927 р. н.; дочка - [PERSON] , 1956 р. н.; зять - [PERSON] , 1951 р. н.; внук - [PERSON] , 1977 р. н.; внучка - [PERSON] , 1979 р. н.; внучка - [PERSON] , 1974 р. н., правнучка - [PERSON] , 1992 р. н.; син - [PERSON] , 1958 р. н.; невістка [PERSON] , 1959 р. н. (вибула 21.12.1999 р.); внучка - [PERSON] , 1981 р. н. (вибула 21.12.1999 р.); внук - [PERSON] , 1984 р. н. (вибув 21.12.1999 р.); внучка - [PERSON] , 1990 р. н. (вибула 21.12.1999 р.); [PERSON] , 1996 р. н., і зареєстровані по вищезгаданій адресі по даний час. Згідно Інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації від 14.03.2017 № 270, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , станом на 14.03.2017 по обліку бюро вказаного будинковолодіння рахується за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до відповіді Байковецької сільської ради від 24.06.2014 № 1564, у по господарських книгах за 1980-1982, 1986-1990, 1991-1995 роки записів щодо роботи або членства в колгоспі [PERSON] , 1924 р. н., який проживав у [ADDRESS] (помер [INFO] ) немає. За даними погосподарської книги за 1980-1982 роки [PERSON] працював у м. Тернополі на підприємстві «Ватра» штукатуром. Згідно відповіді Байковецької сільської ради від 10.09.2021 № 2343, житловий будинок [ADDRESS] станом на 01.07.1990 року відносився до двору колгоспника. Додатково інформують, що назві [ADDRESS] , передувала назва вул. Леніна. Відповідно до відповіді Державного нотаріального архіву Тернопільської області від 23.09.2021 № 1218/01-21, Тернопільської районною державною нотаріальної конторою заведено спадкову справу № 155 у 1997 році до майна померлого [INFO] [PERSON] . Також повідомляють, що відповідно до Книги обліку та реєстрації спадкових справ ТРДНК за 1997 рік, дана спадкова справа є незавершеною, оскільки немає відмітки про видачу свідоцтва про право на спадщину. Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи № 155 за 1997 рік заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою № 186 звернулася [PERSON] , відповідно до якої остання вказала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . На день смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Курники Тернопільського району Тернопільської області та грошового вкладу зі всіма нарахованими процентами і компенсаціями, що зберігаються в філії Ощадного Банку України. [PERSON] вказала, що зазначене майно було придбане нею з чоловіком спільно під час зареєстрованого шлюбу. Спадкове майно, яке належало померлому вона приймає і просить після спливу шестимісячного строку видати їй свідоцтво про право власності за законом на належну їй частину у спадковому майні. Твердження у вказаній заяві [PERSON] про те, що житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Курники Тернопільського району Тернопільської області придбаний нею з чоловіком спільно під час зареєстрованого шлюбу судом до уваги не береться, оскільки із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] 01.11.1968, що доводиться відповідним свідоцтвом про одруження (а.с. 116), в той час, як спірний житловий будинок [ADDRESS] побудований у 1966 році, що доводиться інформаційною довідкою Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації (а.с. 8), тобто за час перебування у шлюбі із [PERSON] , який зареєстрований 01.06.1956, що доводиться свідоцтвом про шлюб (а.с. 114) та яка померла [INFO] , що доводиться свідоцтвом про смерть (а.с. 115), а тому вказані факти не дають суду підстав вважати, що спірний житловий будинок придбаний [PERSON] спільно із чоловіком [PERSON] під час зареєстрованого шлюбу. Згідно відповіді Тернопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 09.12.2022 № 947/26.11.4-01, повідомлено про наявність актового запису про смерть № 15 від 16.09.2016, складеного виконавчим комітетом Чистилівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області стосовно [PERSON] ( [INFO] ), що померла [INFO] . Відповідно до матеріалів спадкової справи №2/2016, заведеної приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І. Я. до майна померлої [INFO] [PERSON] , остання склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, та все те, що буду належати на час смерті і на що вона матиме право на час смерті заповіла [PERSON] . 26 вересня 2016 року [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Заява посвідчено нотаріусом штату Мічіган США. 29 жовтня 2019 року [PERSON] подала заяву до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І. Я. заяву № 461 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2143 га, яка розташована на території Лозівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, та на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,0378 га, яка розташована на території Лозівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. 29 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І. Я. [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстровано в реєстрі за № 2843, після смерті [PERSON] , 1927 р. н., яка померла [INFO] , на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2143 га, яка розташована на території Лозівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області з кадастровим номером 612584500:01:001:0048. Також, 29 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І. Я. [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстровано в реєстрі за № 2845, після смерті [PERSON] , 1927 р. н., яка померла [INFO] , на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,0378 га, яка розташована на території Лозівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області з кадастровим номером 612584500:01:001:0298. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Захарків Т. Б. від 13.12.2017 №3371/02-14 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON] померлого [INFO] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до законодавства, чинного до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Спеціальним нормативним актом, який визначав порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією з ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 № 48. Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Спірний житловий будинок з господарськими спорудами відносився до суспільної групи робітничий двір, оскільки за результатами розгляду справи встановлено, що [PERSON] в колгоспі ніколи не працював і членом колгоспного двору не був. Померлий [PERSON] працював штукатуром на комбінаті «Воркутуголь», теслею, кочегаром, робочим на шахті № 9 треста «Молотовуголь», каменярем треста столових, штукатуром - каменярем в Тернопільському побуткомбінаті, вантажником тарного складу у Тернопільському відділі Львівської залізниці та каменярем 4-го розряду на підприємстві «Ватра», в зв`язку із чим станом на момент набрання чинності Законом України «Про власність» господарство не відносилося до суспільної групи «колгоспний двір», а належало на праві особистої власності [PERSON] . Тому, положення статей 120, 123 ЦК УРСР застосуванню не підлягають, оскільки майнові правовідносини господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права. Оскілки житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не мав статусу колгоспного двору, а тому немає підстав застосування до правовідносин у цій справі норм ЦК УРСР 1963 року, у тому числі за аналогією закону. Відтак, слід керуватися вимогами Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР 1969 року, за яким суб`єктами права спільної сумісної власності вважалося подружжя. Так, згідно з ч.1 ст.22 даного Кодексу майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч.1 ст.28 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином, житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] належав подружжю [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/2 частині кожному. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (пункти 4, 5) кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. За змістом частини першої статті 529 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народжена після його смерті. Згідно зі статтею 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Положеннями ст. 535 ЦК України визначено, що неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. На день смерті [PERSON] разом з нею за адресою: [ADDRESS] проживали: чоловік - [PERSON] , 1924 р. н.; дочка - [PERSON] , 1956 р. н.; син - [PERSON] , 1958 р. н.; син - [PERSON] , 1960 р. н., що доводиться довідкою Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №212 від 06.10.2021. Таким чином, спадщину за законом на 1/2 частку будинку після смерті [PERSON] прийняли її чоловік [PERSON] , дочка - [PERSON] та сини [PERSON] і [PERSON] у рівних частках по 1/8 частини кожен (1/2 : 4 = 1/8). [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , якому на день смерті належало 5/8 частин спірного житлового будинку (1/2 + 1/8 = 5/8). Після смерті [PERSON] обов`язкову частку на спадщину має його дружина [PERSON] , яка на момент його смерті була особою пенсійного віку, а тому відповідно має право на обов`язкову частку в спадковому майні незалежно від змісту заповіт, а саме не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (ст. 535 ЦК України (в редакції 1963 року). Визначаючи обов`язкову частку [PERSON] суд виходить із того, що вона була б не єдиним спадкоємцем за законом після смерті чоловіка [PERSON] , оскільки після смерті останнього спадкоємцями за законом були б його дочка [PERSON] та син [PERSON] , так як вони проживали та були зареєстровані із померлим на момент його смерті, а тому, у випадку спадкування за законом, вважалися б такими, що вступили в управління спадковим майном. З огляду на викладене розрахунок обов`язкової частки [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] буде наступним: 5/8:3 =5/24; 5/24:3?2 =5/36. Відповідно до копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , позивачка [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька. Таким чином, позивачка [PERSON] має право на спадкування після смерті батька [PERSON] за заповітом на 35/72 частин спірного житлового будинку (Розрахунок: 5/8 - 5/36 = 35/72). Окрім цього, [PERSON] має право на спадкування після смерті матері [PERSON] в порядку спадкування за законом на 1/8 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Отже, в загальному [PERSON] має право на 11/18 частин вказаного житлового будинку (Розрахунок: 35/72+1/8 = 11/18) Відповідно до вимог статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, а також те, що позивачка не може реалізувати своїх спадкових прав, а тому її право підлягає захисту в судовому порядку, шляхом визнання за нею права власності на 11/18 (35/72+1/8) частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: partial