Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про зняття арешту з майна. В обґрунтування позову посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору від 16.03.1995, посвідченого державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Якуба О.А. та зареєстрованого в реєстрі за №4-3199. У 2022 році позивачу стало відомо про те, що квартира має обтяження - арешт нерухомого майна на підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.03.1995. Водночас, при зверненні до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська отримав відповідь про відсутність ухвали від 27.03.1995. За таких обставин, позивач просив суд скасувати арешт накладений на квартиру [ADDRESS] , зареєстрований 24.10.2006 Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області на підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська б/н від 27.03.1995 (реєстраційний номер обтяження 3942853). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.01.2023 прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2023 витребувано з Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради належним чином завірену копію ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 1995 року по цивільній справі №2-182/96 про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , витребувано з Державного нотаріального архіву Дніпропетровської області належним чином завірену копію ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 1995 року по цивільній справі №2-182/96 про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . Закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду. 21 березня 2023 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. У судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у ньому, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] повідомлявся судом про наявність цивільної справи на розгляді у суді, стороною якої він є, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за останнім зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання та через сайт Судова влада України, оскільки за повідомленням Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради відомості про реєстрацію міста проживання [PERSON] на території Дніпра відсутні. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] ) на підставі договору купівлі-продажу від 16.03.1995, посвідченого державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Якуба О.А. та зареєстрованого в реєстрі за №4-3199, належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] . Судом також встановлено, що в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебувала на розгляді цивільна справа №2-182/96 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди недійсною, який ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.11.1996 залишено без розгляду. Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.03.1995 під час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди недійсною накладено арешт на квартиру [ADDRESS] та заборонено КП «ДМБТІ», Шостій та Четвертій нотаріальним конторам м. Дніпропетровська видавати документи на відчуження квартири [ADDRESS] та оформлювати угоди на відчуження вказаної квартири. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наявність арешту на вищевказане майно за відсутності на теперішній час правових підстав для цього порушує права позивача. Підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб. Враховуючи результат розгляду справи та відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved