Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 20.12.2022 року до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом до Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Миколаївського нотаріального округу Ніка Наталя Вікторівна, в якому просила визначити [PERSON] додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у місті Миколаїв Миколаївської області. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] помер вітчим позивачки [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається із квартири, яка була придбана за період перебування у шлюбі матері позивачки та вітчима, у якій проживала мати позивачки разом з чоловіком до самої своєї смерті за адресою: [ADDRESS] , яка є і місцем відкриття спадщини. Зазначена квартира, яка є спадковим майном належна на праві власності спадкодавцю. За місцем відкриття спадщини, тобто у спадковому майні, крім спадкодавця ніхто не був зареєстрований та не проживав. Зазначена спадщина була відкрита 29.11.2021 року. Позивачка у встановлений законом 6-ти місячний строк не зверталася з заявою про прийняття спадщини, бо була впевнена у тому, що спадщину прийняли спадкоємці 1 черги, а саме діти від першого шлюбу спадкодавця, син і дочка, з якими позивачка особисто не знайома, але знайшла у телефоні спадкодавця їх номера телефонів і у день смерті спадкодавця повідомила їх про смерть батька. На похорон останні не приїхали і нічого не повідомили, а тому їх наміри щодо прийняття спадщини позивачу не були відомі. 24.02.2022 року почалася збройна агресія РФ проти України і через постійні обстріли міста позивачка, змушена була виїхати з міста Миколаєва, та 21.04.2022 року переїхала до міста Ковель Волинської області. 15.12.2022 року позивачка на кілька днів повернулася до міста Миколаєва для залагодження своїх справ, і поїхала на квартиру спадкодавця, яка була закрита після дезинфекції через коронавірусну хворобу спадкодавця, щоб перевірити та навести порядок і забрати документи після смерті матері та вітчима і випадково у папці з документами знайшла Заповіт від 25.02.2020 року, який був посвідчений Нікою Н.В. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області, за змістом якого вбачається, що все своє майно [PERSON] заповів позивачці [PERSON] , яка є дочкою його померлої дружини. 16.12.2022 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ніки Н.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті вітчима, однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу було відмовлено, у зв`язку з тим, що вона пропустила строк на прийняття спадщини та не надала докази постійного проживання зі спадкодавцем на день його смерті. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 26.12.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження; в порядку ст. 84 ЦПК України витребувано у Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ніка Н.В. належним чином засвідчену копію спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Матеріали спадкової справи №15/2022 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] надано до суду 20.02.2023 року. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 16.03.2023 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явились, подали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, відповідно до якої позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача Миколаївської міської ради у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ніка Н.В. у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України). Судом встановлено, що 24 січня 1997 року мати позивачки [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований Заводським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №30, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 24 січня 1997 року. 03.01.2020 року мати позивачки [PERSON] , [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04.01.2020 року, серія І-ФП цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №38. [INFO] помер вітчим позивачки [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 01.12.2021 року, серія [NUMBER] , виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №605. Причиною смерті спадкодавця стала коронавірусна хвороба спричинена COVID-19, що підтверджується Довідкою про смерть від 30.11.2021 року. Після смерті вітчима відкрилась спадщина, яка складається із квартири, яка була придбана за період перебування у шлюбі матері позивачки та вітчима, у якій проживала мати позивачки разом з чоловіком до самої своєї смерті за адресою: [ADDRESS] , яка є і місцем відкриття спадщини. Зазначена квартира, яка є спадковим майном належна на праві власності спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу від 29.12.2011 року, посвідченого Грудницькою І.М. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області, зареєстровано в реєстрі за №566, право власності зареєстровано за реєстровим №14479368 в МБТІ. За місцем відкриття спадщини, тобто у спадковому майні, крім спадкодавця ніхто не був зареєстрований та не проживав. Зазначена спадщина була відкрита 29.11.2021 року, тобто строк на прийняття спадщини був визначений до 29 вересня 2022 року з урахуванням п.3 Постанови КМУ від 28.02.2022 року №164 (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ №719 від 24.06.2022 року). Позивачка у встановлений законом 6-ти місячний строк не зверталася з заявою про прийняття спадщини. 24.02.2022 року почалася збройна агресія РФ проти України і через постійні обстріли міста позивачка, змушена була виїхати з міста Миколаєва, та 21.04.2022 року переїхала до міста Ковель Волинської області, що підтверджується Довідкою про взяття на облік ВПО від 21.04.2022 за №755-5001262959, а згодом 19.07.2022 року переїхала до м. Луцьк, що підтверджується Довідкою від 19.07.2022 року №764-7501143446 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, де фактично її місце проживання дотепер за адресою: [ADDRESS] . 15.12.2022 року позивачка на кілька днів повернулася до міста Миколаєва для залагодження своїх справ, і поїхала на квартиру спадкодавця, яка була закрита після дезинфекції через коронавірусну хворобу спадкодавця, щоб перевірити та навести порядок і забрати документи після смерті матері та вітчима і випадково у папці з документами знайшла Заповіт від 25.02.2020 року, який був посвідчений Нікою Н.В. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області, за змістом якого вбачається, що все своє майно [PERSON] заповів позивачці [PERSON] , яка є дочкою його померлої дружини. 16.12.2022 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ніки Н.В., з заявою про прийняття спадщини після смерті вітчима. ЇЇ заява була прийнята та зареєстрована спадкова справа, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №70772031 від 16.12.2022 року. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу було відмовлено, у зв`язку з тим, що вона пропустила строк на прийняття спадщини та не надала докази постійного проживання зі спадкодавцем на день його смерті і нотаріус своєю постановою рекомендувала звернутися до суду за визначенням додаткового строку для прийняття спадщини (постанова від 16.12.2022 року). Тобто, у визначений законом шестимісячний строк, до 29.05.2022 року позивачка не звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, бо не знала про існування заповіту на її користь, а у зв`язку з бойовими діями у місті Миколаїв через збройну агресію РФ проти України, змушена була покинути місто та переїхати у інше місто, де перебуває дотепер. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № [NUMBER]), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № [NUMBER]), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № [NUMBER]). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Як роз`яснив судам Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 06 вересня 2017 року у справ № 6-496цс17, у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. З огляду на викладене, враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що [PERSON] з поважних причин у визначений законом шестимісячний строк після смерті спадкодавця вітчима [PERSON] не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому наявні правові підстави для визначення додаткового строку (три місяці) для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного та

Outcome: approved