Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про оскарження розпорядження Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, усунення перешкод у вихованні дитини, визначення способів участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Позовні вимоги [PERSON] обгрунтовує тим, що 10.08.2003 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено шлюб. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 01.08.2016 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . Заборгованості зі сплати аліментів він не має, однак відповідач обмежує його побачення з дочкою та перешкоджає бачитись його батькам з нею. Після марних спроб вирішення конфлікту мирним шляхом він звернувся з заявою до служби у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації та отримав розпорядження Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації № 758 від 13.11.2020 року у якому йому було визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою [PERSON] ІІ на ІV суботи з 10:00 до 18:00 год., однак розпорядження відповідачем виконано не було. 28.12.2020 року він написав заяву про невиконання вищевказаного розпорядження. 29.12.2020 року відповідач подала заяву до служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, за результатом якої винесено розпорядження № 118 від 25.02.2021 року про визначення способів участі у вихованні дитини, яким йому було обмежено побачення з дочкою в межах м. Києва та без права ночівлі. 28.01.2021 року він звернувся до служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації та просив призначити для дочки - [PERSON] комісію з дитячим психологом, без присутності матері для висновку про можливість спілкування батька з дитиною системно, без участі матері та сторонніх осіб, а також щодо бажання дитини з цього приводу.У відповідь він отримав лист № 40-473 від 25.02.2021 року про те, що відсутня доцільність роботи психолога із дитиною, оскільки перешкод у спілкуванні з дочкою мати не вчиняє. Позивач зазначає, що відчуває глибокі моральні страждання через відсутність побачень з дочкою та можливості спілкуватись з нею, дочка [PERSON] має велике бажання спілкуватись з ним та відвідувати дідуся та бабусю, у зв`язку з чим він змушений звернутись до суду з цим позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2021 року визначеного головуючого суддю Войтенко Ю.В. (а.с. 22). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 16.04.2021 року позовну заяву залишено без руху. (а.с. 23). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 17.05.2021 року відкрито провадження у справі (а.с. 50). Розпорядженням керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва від 12.05.2022 року призначено повторний автоматичний розподіл справи (а.с. 110). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2022 року визначеного головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 111-112), справу передано судді 13.05.2022 року. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.05.2022 року справу прийнято до провадження суддєю Твердохліб Ю.О. (а.с. 117). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.09.2022 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду (а.с. 139). 27.06.2022 року до суду від [PERSON] надійшли письмові пояснення, де він вказує, що висновок Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації прийнято з врахуванням прав батьків та відповідає інтересам дитини. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач у судові засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації направила до суду заяву у якій просили розглядати справу без присутності представника служби (а.с. 158). Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що [PERSON] 29.07.2020 року звернувся до начальника Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації з заявою про визначення порядку побачення з дітьми (а.с. 11-13). Розпорядженням Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації від 13.11.2020 року № 758 визначено спосіб участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). 28.12.2020 року [PERSON] звернувся з заявою до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації з заявою про невиконання розпорядження (а.с. 15-16). 29.01.2021 року [PERSON] звернувся з заявою до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації з заявою про призначення комісії з дитячим психологом (а.с. 17). 25.02.2021 року Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м.Києві направила лист [PERSON] про те, що не вбачають доцільності роботи психолога з [PERSON] (а.с. 18). [PERSON] 29.12.2020 року звернулась до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м.Києві з заявою про перегляд визначення порядку побачення з дитиною [PERSON] (а.с. 19). Розпорядженням Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації від 25.02.2021 року № 118 визначено спосіб участі у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] батька [PERSON] , а саме: ІІ та ІVз 10:00 до 20:00 год у межах м. Києва (а.с. 14). За своєю суттю дані спірні правовідносини є сімейними відносинами, які регулюються положеннями Конвенції про права дитини (далі - Конвенція), Сімейним кодексом України (далі - СК України), Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими правовими актами. Згідно зі статтею 19 ЦПК України справи, що виникають, зокрема, з сімейних правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на спілкування з дитиною. Сукупність установлених у цій справі обставин дає підстави для висновку, що між матір`ю [PERSON] та батьком [PERSON] дійсно виник спір щодо участі батька у вихованні дочки та спілкуванні з нею. Неможливість батьків самостійно дійти згоди щодо цього порушує її нормальну життєдіяльність та негативно впливає на розвиток. У рішенні ЄСПЛ «Хант проти України» від 07.12.2006, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. У рішенні ЄСПЛ «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року зазначено, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз релевантної практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесів вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Судом встановлено, що [PERSON] на момент розгляду справи має повних 9 років, постійно проживає з матір`ю, яка турбується про неї та забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до положень статей 150, 151, 152, 155 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 141 цього Кодексу закріплене правило рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, яке є визначальним принципом регулювання особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей. Згідно з цією нормою розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Аналіз наведених норм права в їх сукупності дає підстави для висновку, що принцип рівності прав батьків щодо дитини є похідним від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Під час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] чинить негативний вплив на дочку, допускає негідну, непорядку чи девіантну поведінку відносно доньки, колишньої дружини, чи в соціумі взагалі. При цьому, мати фактично чинила перешкоди батьку у виконані своїх батьківських обов`язків, таким чином демонструючи нехтування правами та свободами як батька щодо безперешкодного спілкування з дитиною, так і дитини щодо спілкування з батьком, тим самим проявляючи неповагу як до колишнього чоловіка та батька дитини, так і до самої дочки, негативно впливаючи на її моральний розвиток. Мати нехтує правом дитини на особисте безперешкодне спілкування з рідним батьком, на особистий емоційний зв`язок, на можливість особисто проводити з ним час, а отже, позбавляє батька можливості турбуватись про свою дитину в повній мірі, допомагати їй пізнавати світ навколо себе і усвідомлювати своє місце в цьому світі. Згідно висновку Світошинської районної в м. Києві державної адміністрації № 107-40/981 від 18.02.2022 року (а.с.114-116) про вирішення питання щодо участі батька [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , 07.06.2013 року Святошинська районна в м.Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування рекомендує визначити такі способи участі у вихованні: І та ІІІ субота щомісяця з 10:00 до 20:00 неділі, 14 календарних днів спільного відпочинку в літній період. Встановлений Святошинською районною в м.Києві державною адміністрацією спосіб та порядок участі позивача як батька у вихованні дочки суд вважає обґрунтованим, справедливим і таким, що відповідає віковим потребам та інтересам дитини, не порушує принципу рівності обох батьків у питаннях виховання дитини, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку є достатнім для забезпечення участі батька у процесі її виховання. Суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, з дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, його розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками, а батьків зі своїми дітьми, служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. З наданих суду доказів вбачається, що між сторонами виникають суперечності, пов`язані з участю батька у вихованні дитини, та він має перешкоди в спілкуванні з нею. Участь позивача [PERSON] , який прагне спілкуватися з малолітньою дочкою, підтримувати родинні стосунки, приймати участь у її вихованні, є доцільною. У певний період часу мати дитини самостійно прийняла рішення про обмеження в спілкуванні батька з дитиною. Зважаючи на те, що [PERSON] зобов`язаний брати участь у вихованні [PERSON] і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його відповідальне ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, що він докладає зусиль для участі у житті дочки, розуміє свою відповідальність перед вихованням дитини, забезпеченні її щоденної життєдіяльності, важливість своєї присутності у її житті задля емоційної стабільності та моральної підтримки, а також фінансового забезпечення, беручи до уваги те, що батьки не в змозі самостійно визначити порядок участь батька у вихованні [PERSON] та спілкуванні з нею, приймаючи до уваги, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, суд приходить до висновку про визначення способів участі батька у вихованні дочки і спілкуванні з нею. Крім того, у разі незгоди з рішенням органу опіки та піклування особи вправі оскаржити його у передбаченому законом порядку та звернутись з позовом про скасування розпорядження та визначення інших способів участі батька у вихованні дитини. В іншому випадку вважається, що спір у цій частині вирішено у передбаченому законом порядку. Відповідно до положень частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Отже, за внутрішнім переконанням суду, яке ґрунтується на оцінці сукупності установлених при розгляді цієї справи обставин, при вирішенні вимог сторін про визначення способів участі батька у вихованні дитини слід виходити із принципу справедливої рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що позивачем заявлені вимоги у тому числі й про скасування розпорядження Святошинської районної державної адміністрації №118 від 25.02.2021 року суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved