Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

06 лютого 2023 року від позивача надійшов в суд позов до Локачинської селищної ради Волинської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його дід [PERSON] , і з цього дня відкрилася спадщина на його майно, зокрема, на житловий будинок з господарським будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . За життя спадкодавцем заповіту складено не було. 20 вересня 2012 року на підставі заяви позивача про прийняття спадщини та заяви сина спадкодавця, який помер [INFO] [PERSON] про відмову від прийняття спадщини, в Локачинській державній нотаріальній конторі Волинської області була заведена спадкова справа № 193/2012 до майна померлого [PERSON] . 16 січня 2023 року, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, позивач подав до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. заяву про видачу відповідного свідоцтва. Однак, у його видачі йому відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та запропоновано звернутися до суду для встановлення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування, що є предметом даного позову. Просить визнати за ним право власності на житловий будинок за [ADDRESS] , з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в с. Дорогиничі Локачинського району Волинської області, а також судові витрати залишити за ним. Ухвалою судді від 09 лютого 2023 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07 березня 2023 року підготовче судове засідання у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber» (а.с. 49). Позивачем до позовної заяви долучено клопотання у якому просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 34). Представник відповідача у судове засідання не з`явився також, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 27 березня 2023 року від нього надійшла заява, у якій просить розгляд справи проводити без його участі та винести рішення по справі на розсуд суду за наявними у справі матеріалами (а.с. 51). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, копію матеріалів спадкової справи № 193/2012 до майна померлого [PERSON] , суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] , помер [INFO] в с. Дорогиничі Локачинського району Волинської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02 квітня 2012 року Дорогиничівською сільською радою Локачинського району Волинської області (а.с. 6, 17). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено ч.1 ст.1217 ЦК України. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 31739065 від 20.09.2012 року, [PERSON] , заповіту складено не було (а.с. 25). Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04 червня 1962 року підтверджується, що [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON] (а.с. 23), проте, 20 вересня 2012 року він подав в Локачинську державну нотаріальну контору Волинської області заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] (а.с. 16, на звороті). Із доводів позивача у позовній заяві, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . Статтею 1258\~ЦК України\~передбачено,\~що спадкоємці\~за законом\~одержують право\~на спадкування\~почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1265 ЦК України встановлено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Позивач [PERSON] є онуком спадкодавця [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про його народження серії [NUMBER] від 16 липня 1986 року, де у графі «батько» зазначено [PERSON] та копією Свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 04 червня 1962 року, де у графі «батько» зазначено [PERSON] (а.с. 20 на звороті; 23). Із довідок Дорогиничівської сільської ради Локачинського району Волинської області №317 від 06.09.2012 року та Локачинської селищної ради Володимирського району Волинської області № 18 від 20 січня 2023 року вбачається, що [PERSON] на момент смерті був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] . Спадкове майно складається із житлового будинку і господарських будівель, присадибної земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і ведення особистого селянського господарства, земельної ділянки (паю), грошових заощаджень. Спадкоємцями є син [PERSON] та онук [PERSON] , який на момент смерті діда був зареєстрований в [ADDRESS] і вступив у володіння спадковим майном. Інші спадкоємці не відомі (а.с. 7; 18, на звороті). Згідно частин 1, 3, статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Позивач, не зважаючи на те, що прийняв спадщину, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, 20 вересня 2012 року в Локачинську державну нотаріальну контору Волинської області подав заяву про прийняття спадщини, а також, як було згадано вище, [PERSON] подав заяву про відмову від прийняття спадщини, на підставі яких нотаріусом було заведено спадкову справу № 193/2012 до майна померлого [PERSON] (а.с. 16; 16 на звороті). Таким чином, позивач [PERSON] прийняв спадщину та у п`яту чергу має право на спадкування за законом після смерті діда [PERSON] . Інших спадкоємців за законом чи заповітом, які б прийняли спадщину або претендували на неї, не встановлено, із копії матеріалів спадкової справи № 193/2012 до майна померлого [PERSON] їх теж не вбачається. 16 січня 2023 року [PERSON] , з метою оформлення своїх спадкових прав, після смерті [PERSON] , щодо житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , звернувся із відповідною заявою до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. (а.с. 30). Проте йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на житловий будинок, про що винесено постанову (а.с. 14, 33). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок, позбавлений права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернувся до суду. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Згідно копії технічного паспорта від 02 січня 2013 року на садибний (індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] , встановлено, що житловий будинок, був зведений 1969 року (до 05 серпня 1992 року) (а.с. 9-12). Відповідно до виписки з погосподарської книги № 1 за 2011-2015 роки, виданої Локачинською селищною радою Волинської області 20 січня 2023 року за № 19, будинок з надвірними будівлями і спорудами належав [PERSON] і знаходиться по [ADDRESS] , рік побудови будинку 1969 (а.с. 8). Також суд встановив, що згідно копії інформаційної довідки № 320320218 від 16.01.2023 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстру Іпотек відомості про спірний будинок відсутні (а.с. 32, на звороті). Враховуючи наведене, та оскільки житловий будинок з господарським будівлями та надвірними спорудами за [ADDRESS] побудований до 05 серпня 1992 року, він не підлягає прийняттю в експлуатацію, то виданий на нього технічний паспорт та відомості з погосподарської книги свідчать про набуття [PERSON] права власності на нього. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач, як спадкоємець майна покійного підставно просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, так як інший правовий механізм оформлення таких прав відсутній. При цьому, сам факт відсутності правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. Враховуючи зазначені обставини та беручи до уваги, що відповідач при вирішенні справи поклався на розсуд суду, на момент відкриття спадщини вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами належав спадкодавцю [PERSON] , інших спадкоємців, окрім позивача, які у визначений законом термін вчинили будь-які дії, що свідчать про прийняття ними спадщини після смерті [PERSON] , немає, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав. Відтак, позов необхідно задовольнити, визнавши за позивачем, як спадкоємцем п`ятої черги за законом, який прийняв спадщину у встановленому\~законом порядку, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами. Клопотання позивача, заявлене у позовній заяві про залишення судових витрат по справі за ним , підлягає до задоволення.

Outcome: approved