Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивачки [PERSON] адвокат Вернієвська О.Б. подала до суду позовну заяву до [PERSON] (відповідач), в якій, з урахуванням уточнених (збільшених) позовних вимог, просить: визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] транспортний засіб «Volkswagen» Tiguan 2.0 TDI 140НР Motion Highline 6AT, 2012 року випуску, номер кузова (VIN) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки «Volkswagen» Tiguan 2.0 TDI 140НР Motion Highline 6AT, 2012 року випуску, номер кузова (VIN) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , у розмірі 243\~236,50 гривень; стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачем та інші витрати, пов`язані з розглядом даної справи сплачений судовий збір, витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи, витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог щодо предмета спору покликається на те, що з 22.07.2018 позивачка перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . У серпні 2020 року їхні відносини припинились та вони проживали окремо. Згідно з рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 27.07.2021 шлюб між сторонами було розірвано. Під час шлюбу в листопаді місяці 2018 року, за кошти спільного бюджету, було придбано автомобіль марки «Volkswagen Tiguan» 2012 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Даний автомобіль був придбаний в автосалоні та оформлений на відповідача. Після припинення стосунків в червні місяці 2020 року цей автомобіль залишився у відповідача, який здійснив його віжчуження без отримання згоди позивачки на таке відчуження та не узгодив вартість продажу автомобіля. Кошти від продажу даного автомобіля не були використані в інтересах сім`ї і позивачка не отримувала компенсацію від продажу спірного автомобіля, яка з урахуванням обставин справи має дорівнювати 1/2 частині вартості даного автомобіля. Середня ринкова ціна автомобіля «Volkswagen» Tiguan 2.0 TDI 140НР Motion Highline 6AT, 2012 року випуску, номер кузова (VIN) [NUMBER] , виходячи з наданих документів та даних про нього, які можна встановити з його ідентифікаційного номеру, в цінах на 08.09.2020 становить 486\~473,00 грн. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.39-41), в обґрунтування якого покликаючись на те, що з позивачкою 22.07.2018 зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Ходорівської міської ради Жидачівського району. До одруження у нього був транспортний засіб, а саме: MAZDA XEDOS 9, який ним було продано незадовго перед одруженням за 136\~198,00 грн. Його сестра із чоловіком виїжджали за кордон та залишили йому свій транспортний засіб, яким він користувався, а у подальшому також продав (по довіреності). Він мав та має право розпорядження їхнім майном та коштами і по даний час. Після продажу ТЗ VOLKSWAGEN GOLF він вирішив собі підшукати та придбати для себе ТЗ. Оскільки відомості в оголошеннях і по факту різняться, то пошук трішки затягнувся. Він самостійно та особисто їздив за кордон та віднайшовши автомобіль, який би йому підійшов, придбав транспортний засіб VOLKSWAGEN TIGUAN 2012 WIN COD WVGZZZ5NZCW588538 безпосередньо у власника. Таким чином, кошти на придбання даного транспортного засобу було використано його особисті, які виручені від попереднього транспортного засобу, частково кошти сестри, а також було позичено у матері за договором позики. Отже, придбання відбувалось не в салоні, як стверджує позивачка, а вказаний транспорт придбався ним за кордоном та у подальшому розмитнено, а отже даний автомобіль не є і не може бути спільним майном подружжя та не може підлягати розподілу. Окрім того, за розмитнення вказаного транспортного засобу також оплачувала його мати, оскільки він перебував за кордоном. Вказані грошові кошти ним не були повернуті, відповідно він зобов`язувався повернути у визначений строк позику або перереєструвати транспортний засіб, що у подальшому ним було вчинено. Кошти не позичались в інтересах їхньої сім`ї як подружжя і з цих підстав автомобіль не перереєстровувався, а мало місце виконання відповідних зобов`язань. Позивачка не надала суду жодного доказу, що у неї були хоч якісь кошти. За перереєстрацію даного транспортного засобу на матір він коштів не отримував, так як прийшлось погасити боргове зобов`язання перед матір`ю. Позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження того, коли і де вона працювала, та які саме доходи отримувала, для визначення автомобіля спільним майном подружжя. Половина суми є його особисті кошти, а також частина коштів його родини. Придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам собою факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Позивачка подала до суду відповідь на відзив (а.с.72-77), в обґрунтування якого покликаючись на те, що відповідачем не оспорюється обставина їхнього перебування у шлюбі з 22.07.2018 та обставина придбання і реєстрації за відповідачем під час їхнього шлюбу 29.11.2018 автомобіля марки «Volkswagen Tiguan» 2012 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Спірний автомобіль купувався в інтересах сім`ї та за спільні кошти подружжя, великий вклад у придбання здійснила позивачка за рахунок особистих заощаджень до шлюбу. Крім того, позивачка працювала. Відповідач не надає жодного належного та допустимого доказу наявності у нього таких особистих коштів, які б були використані у придбанні даного автомобіля. Джерел доходів, які б давали можливість набути майно (зокрема спірний автомобіль) або грошові кошти в особисту приватну власність, та за рахунок яких можливо було б виконати боргові зобов`язання, відповідачем не наведено. Якщо відповідач дійсно позичав у своєї матері кошти згідно зазначеного договору позики, то такі кошти аж ніяк не були використані для придбання їхнього автомобіля. Відповідач використав їх у власних, не пов`язаних із сім`єю, інтересах, про які позивачці невідомо, як і не було відомо про дану позику взагалі, оскільки відповідач ніколи про неї не розповідав, як і не розповідав про наявність у нього даних грошових коштів. Позивачка згоди на перереєстрацію автомобіля не надавала, про договір позики їй не було відомо. Крім того, відповідач підтверджує, що кошти брались у позику у власних особистих інтересах, а не в інтересах сім`ї, а отже не для придбання спірного автомобіля, оскільки спірний автомобіль був придбаний в інтересах їхньої сім`ї і за спільні кошти подружжя. Посилання відповідача на ту обставину, що окрім позики в матері ще й позичав кошти в рідної сестри на придбання спірного автомобіля також підлягають сумніву, оскільки таке твердження необгрунтоване жодним доказом. Окрім того, не зазначено про яку саме суму йдеться мова. Розмитнення відбувалось виключно за кошти позивачки та відповідача, які були передані матері відповідача для проведення даного розмитнення. Оскільки на той час ні позивачка, ні відповідач просто не мали фізичної змоги особисто провести дане розмитнення, а матір відповідача зголосилась допомогти у вирішенні даного питання шляхом фізичного приймання участі у проведенні даного розмитнення. Відповідач подав до суду заперечення (а.с.106-107), в обґрунтування якого покликаючись на те, що факт придбання майна під час шлюбу автоматично не відносить це майно до спільної сумісної власності подружжя. Спірний транспортний засіб було придбано не за спільні кошти, а частково за його кошти та кошти сестри і матері. Саме позивачкою було запропоновано перереєструвати автомобіль на матір і таким чином повернути матері частину боргу. Він неодноразово зазначав позивачці і в момент позичання коштів про намір придбати автомобіль для допомоги матері в бізнесі. Твердження позивачки про спільність майна подружжя є безпідставне хоча б тому, що на протязі 4 місяців від моменту одруження в принципі не могло бути спільного майна, як і спільних коштів за яке могло бути придбано таке майно. У судовому засіданні представник позивачки позов підтримала повністю, покликаючись на викладені у ньому та відповіді на відзив обставини, зазначила, що аргументи сторони відповідача не спростовують викладені у позові обставини, та просить суд позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав повністю, проти задоволення позовних вимог заперечив, покликаючись на викладені у відзиві та запереченні обставини, зазначив, що факт перебування у шлюбі і придбання спірного транспортного засобу під час перебування сторін у шлюбі сторона відповідача визнає. Зауважив, що стороною позивача не ставиться вимога визнати майно спільною сумісною власністю подружжя. Позивачка не мала власних коштів, а у відповідача такі були. Однак цих коштів було недостатньо для придбання автомобіля, тому відповідач позичив кошти у матері. Авто використовувалося для бізнесу, а не для сім`ї. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Позивачкою подано заяву про надання їй матеріалів справи на ознайомлення (а.с.69, 176), клопотання про повернення витрат, пов`язаних із проведенням експертизи (а.с.155-156). Представником позивачки подано заяви та клопотання про проведення судових засідань в режимі відеоконференції (а.с.54-55, 98-99, 121-122, 132-134, 177-178, 192-193, 206-207, 237-238), клопотання про долучення доказів (а.с.63), заяву про продовження строку для подання відповіді на відзив (а.с.70-71), клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи (а.с.89-91), клопотання про допит позивачки як свідка (а.с.113-114), клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку проведення підготовчого провадження (а.с.127), заяву про проведення підготовчого засідання за відсутності позивачки та її представника та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.189), заяву про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника (а.с.197-198). Відповідачем подано клопотання про виклик свідків (а.с.140), заяву про проведення підготовчого засідання за його відсутності та відсутності його захисника та незаперечення проти переходу до судового розгляду, про допит його як свідка у даній справі (а.с.188). Представником відповідача подано заяву про надання для ознайомлення матеріалів справи та відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю його в іншому процесі (а.с.92), заяву про відкладення слухання справи (а.с.115, 128), заяву про надання для ознайомлення матеріалів справи (а.с.169), клопотання про долучення до матеріалів справи пояснень відповідача (а.с.202-203). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 01.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.34-35). Ухвалами від 04.10.2021, 12.11.2021, 31.01.2022, 18.04.2022, 12.10.2022, 05.12.2022, 11.01.2023, 21.02.2023 постановлено доручити Трускавецькому міському суду Львівської області забезпечити проведення відеоконференції у судовому засіданні по цивільній справі №443/1355/21 (а.с.57-58, 100, 123, 136, 179, 194, 209, 240) Ухвалами підготовчого засідання від 11.11.2021, 13.01.2022, 03.03.2022 відкладено підготовче засідання (а.с.95, 116, 129). Ухвалою підготовчого засідання від 03.05.2022 у справі призначено автотоварознавчу експертизу та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи (а.с.146, 147-148). Ухвалою від 29.09.2022 поновлено провадження у справі (а.с.170). Ухвалою підготовчого засідання від 08.11.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.190). Суд, заслухавши аргументи сторін, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу позовних вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Довіреністю від 11.10.2017, зареєстрованою у реєстрі за №1411 [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником в усіх органах з усіх без винятку питань, що стосуються довірителя (а.с.50). Відповідно до договору купівлі-продажу №4645/2018/797593 від 23.01.2018 [PERSON] (продавець) зобов`язався передати у власність [PERSON] (покупець) транспортний засіб «Mazda Xedos 9», зареєстрований за продавцем 30.11.2016. За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 136\~198 грн (а.с.42). Згідно з договором позики від 10.08.2018, [PERSON] передала у власність кошти у розмірі 4\~000 Євро [PERSON] на термін до двох років, а саме: до 10.08.2020 на придбання автомобіля. У разі неповернення в повному обсязі суми позики, запланований автомобіль [PERSON] зобов`язується передати у її власність до виплати зазначеної суми позики (а.с.43). За змістом довіреності від 11.08.2018, зареєстрованої в реєстрі за №636, [PERSON] , який діє від імені [PERSON] , уповноважив [PERSON] та/або [PERSON] незалежно один від одного представляти інтереси [PERSON] з питань, пов`язаних з розпорядженням та експлуатацією належним власнику транспортним засобом марки Volkswagen Golf, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.49). 24.10.2018 [PERSON] придбав автомобіль VW Tiguan TDi, (WVGZZZ5NZCW588538) 2012 року випуску, за ціною 4\~800 Євро (а.с.44, 45, 108-111). З квитанції (дубліката чека) від 25.10.2018 вбачається, що [PERSON] сплатила за розмитнення транспортного засобу кошти у сумі 78\~600 грн (а.с.47, 51). Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , транспортний засіб Volkswagen Tiguan, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який вперше зареєстрований 29.11.2018, зареєстрований 08.09.2020 за [PERSON] (а.с.46). Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 27.07.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Судом встановлено, що шлюб між сторонами укладено 22.07.2018 (а.с.20-21, 80-81). Довідкою ТСЦ МВС №4645 від 05.08.2021 встановлено, що транспортний засіб Volkswagen Tiguan 2012 року випуску був зареєстрований 29.11.2018 за [PERSON] , а 08.09.2020 даний транспортний засіб був перереєстрований на [PERSON] , яка станом на 06.08.2021 є власником (а.с.64). Згідно з довідкою ФОП [PERSON] №60 від 09.08.2021 вартість автомобіля «Volkswagen Tiguan 2.0 TDi 110 НР», тип: легковий універсал В, з об`ємом двигуна 1968 см3, тип двигуна дизель, який був у експлуатації, 2012 року випуску, з середньостатистичним пробігом 194\~200 км, згідно офіційного періодичного додатку до Методика товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів «Бюлетень автотоварознавця» №119 станом на 09.08.2021 становить 349\~120 грн (а.с.27). Довідками від 18.11.2015, 02.09.2021 та трудовою книжкою [PERSON] встановлено, що у період з 09.08.2002 по 14.11.2003 [PERSON] працювала прибиральницею, а з 14.11.2003 по 02.12.2005 контролером-касиром. З 12.04.2017 по 19.10.2017 помічником директора ТОВ «Місто комфорту». З 01.11.2017 по 31.05.2018 перебувала на обліку у Львівському МЦЗ. З 01.06.2018 по 14.06.2018 працювала помічником заступника директора магазину. З 18.07.2018 по 07.11.2018 перебувала на обліку Жидачівської районної філії Львівського обласного ЦЗ. З 08.02.2019 працює в ТОВ «Модерн Пак» на посаді офіс-адміністратора (а.с.79, 82, 83-88). Відповідно до висновку експерта від 15.09.2022 №1348-Е, встановити ринкову вартість автомобіля, на задану дату оцінки 08.09.2020, не видається за можливе внаслідок того, що цей автомобіль не представлений для обстеження, а у наданих матеріалах цивільної справи відсутні та додатково не надані вихідні дані про комплекс особливостей його фактичного стану на цю дату. Середня ринкова ціна автомобіля «Volkswagen Tiguan 2.0 TDi 110 НР» 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , виходячи з даних про нього, які можна встановити з поставленого питання (який суперечить даним у представлених матеріалів цивільної справи №433/1355/21), в цінах на задану дату оцінки 08.09.2020, становила 410\~713 грн. Середня ринкова ціна автомобіля «Volkswagen Tiguan 2.0 TDi 140 НР» 2012 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , виходячи з даних про нього, які можна встановити з представлених матеріалів цивільної справи №433/1355/21, в цінах на задану дату оцінки 08.09.2020, становила 486\~473 грн (а.с.160-166). Згідно з актом №2 здачі-приймання висновку експерта №1348-Е за ухвалою від 03.05.2022 у цивільній справі №443/1355/21, загальна вартість експертизи становить 5\~663,10 грн (а.с.167). Допитана як свідок позивачка [PERSON] з її згоди надала суду показання, за змістом яких автомобіль купляли для потреб сім`ї. Його використовував виключно відповідач, у його особистих цілях та цілях сім`ї. Доказів ведення бізнесу та використання у ньому спірного автомобіля відповідачем не надано. Вона працювала з 2006 року, заробляла і забезпечувала себе сама. Мала власні накопичення. Крім цього, мала додатковий дохід від масажу. Допитаний як сідок відповідач [PERSON] з його згоди надав суду показання, за змістом яких після смерті батька він успадкував належний останньому автомобіль «Мазда», який продав перед одруженням з позивачкою та мав особисті кошти. Також, його сестра перед виїздом за кордон надала йому доручення на продаж належного їй автомобіля «Фольксваген Гольф». Гроші від продажу цього автомобіля також були використанні для придбання спірного авто. Однак, цих коштів не вистачало, тому частину використав з грошей сестри за її автомобіль та частину позичив у матері. Крім цього, матір оплатила розмитнення спірного автомобіля. У них з позивачкою були незначні власні заощадження, які повністю були потрачені на поїздку за кордон на відпочинок. Перед поїздкою по автомобіль він обговорював його купівлю з позивачкою, його призначення для бізнесу, а також можливість використання цього автомобіля нею. Автомобіль куплявся у першу чергу для підтримки бізнесу та родини. Авто постійно використовувалося для бізнесу, перевезення товару. Борг матері віддати не зміг, тому після непорозумінь з дружиною мати наполягла на тому, щоб він перереєстрував автомобіль на неї як це було передбачено у розписці. Для придбання спірного автомобіля використано незначну частину його коштів та решту позичені кошти у сестри та матері. Позивач не дала жодних коштів на придбання автомобіля. Допитана як свідок [PERSON] надала суду показання, за змістом яких її син відповідач [PERSON] отримав у спадок після смерті батька автомобіль «Мазда». Позивачка не дала жодних коштів на купівлю спірного автомобіля. Вона не мала особистих коштів, не працювала. Кошти на їжу та утримання будинку, у якому проживали сторони, давала вона. Позивачка жила за її рахунок. Гроші на машину синові у сумі 4\~000 Євро та на розмитнення цієї машини також дала вона. Бізнесом займається з 2016 року. Син їй у цьому допомагає, за що вона йому доплачує. У них все спільне. Автомобіль куплявся для допомоги сімейному бізнесу. Син на ньому їздить по товар. На даний час син користується автомобілем, а за необхідності відвозить її туди ,куди необхідно. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивачки визнати майно спільною сумісною власністю подружжя, поділити його та отримати компенсацію за свою частку у цьому майні. Норми права, які застосував суд. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України (далі СК України) та Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Так, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина 9 статті 7 СК України). Відповідно до приписів частини 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, частиною третьою якої передбачено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Згідно з положеннями частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині 2 статті 372 ЦК України. Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно з приписами частини 1 та 2 статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим (пункти 1-3 частини 1 статті 365 ЦК України). Відповідно до положень частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Узагальнені фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони перебували у шлюбі з 22.07.2018 по 27.07.2021. 24.10.2018 [PERSON] придбав автомобіль VW Tiguan TDi, (WVGZZZ5NZCW588538) 2012 року випуску, за ціною 4\~800 Євро. 25.10.2018 [PERSON] сплатила грошові кошти у сумі 78\~600 грн за розмитнення транспортного засобу. 29.11.2018 за відповідачем [PERSON] зареєстровано транспортний засіб автомобіль «Volkswagen Tiguan» 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . 08.09.2020 цей транспортний засіб перереєстровано на [PERSON] , яка станом на 06.08.2021 залишалася його власником. Середня ринкова ціна вказаного транспортного засобу станом на 08.09.2020 становить 486\~473 грн. Узагальнені аргументи сторін. Сторона позивача, аргументуючи обґрунтованість поданого позову, покликається на те, що спірний транспортний засіб придбано за час шлюбу в інтересах сім`ї, а відтак такий є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Водночас, сторона відповідача, аргументуючи необґрунтованість поданого позову, покликається на придбання спірного транспортного засобу за його особисті та позичені у родичів (сестри, матері) кошти, не в інтересах сім`ї, а для використання у бізнесі, а відтак такий не був об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а був його особистою власністю до того часу, як на виконання умов договору позики був перереєстрований на його матір. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Надаючи оцінку аргументам сторін, суд зауважує, що конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування. Суд зазначає, що сторонами не заперечується факт придбання спірного транспортного засобу за час перебування їх у шлюбі, однак сторона відповідача оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна на цей транспортний засіб, покликаючись на те, що він був придбаний ним особисто для власних потреб та для використання у родинному бізнесі, за його особисті кошти та кошти, позичені у сестри та матері. Надаючи оцінку доказам на підтвердження цієї обставини, суд звертає увагу на те, що у власності відповідача до укладення шлюбу дійсно перебував транспортний засіб «Mazda Xedos 9», зареєстрований за ним 30.11.2016, який відповідач продав 23.01.2018, тобто до укладення шлюбу, за 136\~198 грн, що на дату продажу складало 3\~854 Євро. Також, відповідно до договору позики відповідач 10.08.2018 позичив у [PERSON] 4\~000 Євро на придбання автомобіля. При цьому, за змістом самого договору позики зазначена у ньому сума позичалася відповідачем для купівлі транспортного засобу без будь-яких умов щодо придбання такого для іншої особи. Водночас, суд звертає увагу на те, що спірний автомобіль був придбаний відповідачем 24.10.2018 за кордоном за ціною 4\~800 Євро. Крім цього, [PERSON] 25.10.2018 були сплачені кошти на розмитнення транспортного засобу у сумі 78\~600 грн, що на час їх сплати було еквівалентно 2\~446 Євро. Інших доказів на підтвердження наявності у відповідача коштів, які він міг витратити і витратив на придбання спірного транспортного засобу, суду не надано, а наявні у справі довіреності, за змістом яких відповідача та, у подальшому, третіх осіб було наділено правом розпоряджання транспортним засобом марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер [NUMBER] , такими доказами не є, оскільки вони підтверджують лише наявність у зазначених осіб права на розпорядження вказаним транспортним засобом, однак не наділяли відповідача правом розпоряджатися на власний розсуд отриманими коштами від реалізації (продажу) цього майна і тим більше не свідчать про його реалізацію. Наявна у матеріалах справи роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі № 904/2882/18, від 24 вересня 2019 року у справі № 922/1151/18, від 28 грудня 2019 року у справі № 922/788/19, від 16 березня 2020 року у справі № 910/1162/19, 19 січня 2022 року у справі № 202/2965/21). Наявні у матеріалах справи посвідчені пояснення свідка [PERSON] суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки такого порядку надання показань свідків цивільно-процесуальним законодавством не передбачено. Суд звертає увагу на те, що статтях 90-93 ЦПК встановлено спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає їх виклик у судове засідання з наданням права задати їм питання усім учасникам справи. Згідно з приписами частин 2, 3 статті 67 ЦПК свідок зобов`язаний з`явитися до суду за викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин. У разі неможливості прибуття до суду та участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції за викликом суду свідок зобов`язаний завчасно повідомити про це суд. Надання показань свідків шляхом посвідчення їх уповноваженою особою не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи ставити питання свідкам стосовно обставин справи (такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, висловленим Верховним Судом у постанові від 20 травня 2020 року у справі №200/17947/16-ц (провадження № 61-11275св19). Суд критично оцінює аргументи сторони відповідача про те, що транспортний засіб був куплений для нього особисто (для задоволення його особистих потреб) та для використання у бізнесі, оскільки такі не підтверджені достатніми фактичними даними. Показання свідка [PERSON] (матері відповідача) в частині придбання і використання спірного автомобіля лише для бізнесу, суд вважає такими, що не відповідають у повній мірі встановленим судом обставинам, оскільки вони частково не узгоджуються з показаннями відповідача [PERSON] як свідка, який ствердив суду, що перед поїздкою за кордон він та дружина обговорювали придбання автомобіля, а саме: певні його особливості та можливість використання позивачкою цього автомобіля, що свідчить про наявність інтересу сторін у використанні транспортного засобу, зокрема, і для потреб сім`ї. Також, суд звертає увагу на те, що спірний транспортний засіб був придбаний відповідачем 24.10.2018, зареєстрований за ним 29.11.2018 і залишався у власності відповідача до 08.09.2020 (до перереєстрації на [PERSON] ). Тобто, спірний транспортний засіб відповідач придбав за час перебування у шлюбі з позивачкою, володів і користувався ним також у цей період, і після перереєстрації цього транспортного засобу продовжує ним користуватися, що останнім не заперечувалося. Дана обставина дає підстави для висновку, що спірний транспортний засіб використовувався відповідачем не тільки для потреб родини, але і для задоволення інших потреб, зокрема і сімейних. Викладене у своїй сукупності, на переконання суду, свідчить про купівлю цього транспортного засобу, зокрема, і в інтересах сім`ї, а відтак він є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Водночас, суд звертає увагу на те, що стороною позивача не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності у них з відповідачем спільних грошових коштів або особистих коштів позивачки, які також були використані для купівлі спірного транспортного засобу. Безпосередньо досліджені судом докази, які надані стороною позивачки на підтвердження працевлаштування, не є достатнім доказами, які б підтверджували наявність у позивачки особистих грошових коштів та використання їх для купівлі спірного транспортного засобу. Надані позивачкою як свідком показання про те, що у неї був додатковий дохід, суд вважає голослівними та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами. Таким чином, зважаючи на те, що відповідачу до шлюбу належав автомобіль «Mazda Xedos 9», який він продав за 136\~198 грн, що на дату продажу складало 3\~853,81 Євро, беручи до уваги час, який минув з часу продажу цього автомобіля до купівлі спірного автомобіля, а також з огляду на позичену у [PERSON] суму коштів 4\~000 Євро на придбання останнього та сплачені [PERSON] грошові кошти за розмитнення автомобіля у сумі 78\~600 грн (еквівалентно 2\~446 Євро), суд доходить висновку, що частина витрачених відповідачем на купівлю спірного транспортного засобу «Volkswagen Tiguan» 2012 року випуску коштів у сумі 800 Євро з усієї суми вартості цього автомобіля (7\~246 Євро, де 4\~800 Євро вартість спірного транспортного засобу, 2\~446 Євро вартість розмитнення спірного транспортного засобу в еквіваленті) є власними коштами відповідача, що становить 1/9 частину цього транспортного засобу, яка є особистою власністю відповідача. Підсумовуючи наведене вище, суд зазначає, що спірний транспортний засіб «Volkswagen Tiguan» 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , у частині 8/9 станом на 08.09.2020 (дату перереєстрації його на [PERSON] ) був об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (сторін), а в частині 1/9 був особистою власністю відповідача. Суд зауважує, що позивачка не надавала згоди відповідачу на відчуження [PERSON] спірного транспортного засобу і матеріли справи не містять фактичних даних на підтвердження протилежного, а відтак доходить висновку, що відповідач здійснив відчуження цього транспортного засобу проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї. Однак, оскільки спірний транспортний засіб «Volkswagen Tiguan» 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , вибув з власності відповідача і станом на 06.08.2021 його власником була [PERSON] , визнання цього транспортного засобу спільною сумісною власністю подружжя (сторін) породить юридичну невизначеність, оскільки по суті, у рухомого майна, яке має на даний час власника, з`являться ще двоє власників (сторони у справі), що є неприпустимим та порушуватиме право власності [PERSON] , відтак позовні вимоги в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя транспортного засобу «Volkswagen Tiguan» 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Водночас, суд зазначає, що позивачка має право на компенсацію вартості 8/9 частини зазначеного транспортного засобу, оскільки як зазначено вище саме в цій частині спірний транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя, і вартість спільного майна слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Так, суд враховує визначену експертом у висновку від 15.09.2022 №1348-Е середню ринкову ціну саме автомобіля «Volkswagen Tiguan 2.0 TDi 140 НР» 2012 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , виходячи з даних про нього, які встановив експерт з матеріалів цієї цивільної справи, в цінах на задану дату оцінки 08.09.2020, яка становить 486\~473 грн та з урахуванням засади рівності розміру часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, і відсутності підстав для відступу від цієї засади, зазначає, що позивачці підлягає компенсація 1/2 частини з 8/9 частини автомобіля «Volkswagen Tiguan 2.0 TDi 140 НР» 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , у сумі 216\~210,22 грн (486\~473 х 8 / 9 /2). Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Розподіл між сторонами судових витрат. Судовий збір. Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України судовий бір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки сума сплаченого нею судового збору (а.с.1, 2, 183) у розмірі 2\~162,13 грн (216\~210,22 х 100% : 243\~236,50 = 88,89%; 2\~432,37 : 100% х 88,89% = 2\~162,13). Суд зауважує, що середня ринкова ціна спірного транспортного засобу становить 486\~473,00 грн, відтак ціна позову становить 1/2 зазначеної ціни, а саме: 243\~236,50 грн. Відтак, позивачка мала сплатити судовий збір, з урахуванням приписів частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», у розмірі 1 відсотка ціни позову, тобто у сумі 2\~432,37 грн. Решта суми, яка сплачена позивачкою як судовий збір, є надмірно сплаченою нею сумою, щодо якої суд не вправі на власний розсуд вирішувати питання про її розподіл між сторонами. Витрати, пов`язані із залученням експерта. Згідно з приписами пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою [PERSON] понесені витрати, пов`язані із залученням експерта, висновок якого судом взято до уваги, у сумі 5\~663,10 грн (а.с.157, 167), відтак з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судові витрати у сумі 5\~033,93 грн (5\~663,10 х 88,89% : 100%). Витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України). Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За змістом частини 3 статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з частинами 3, 4 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8\~000,00 грн, які позивачка просить стягнути з відповідача (а.с.155-156), підтверджуються доданими до позовної заяви: договором про надання адвокатських послуг від 21.07.2021 (а.с.6-7), рахунком на оплату послуг професійної правничої допомоги згідно договору про надання адвокатських послуг від 21.07.2021 (а.с.11), розрахунковою квитанцією №17 (а.с.12), актом наданих послуг згідно договору про надання адвокатських послуг від 21.07.2021 (а.с.13). Суд зауважує, що стороною відповідача не заявлялося і не подавалося клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Сторона позивача лише навела аргументи щодо невизнання цих витрат з мотивів невизнання позову повністю. Таким чином, аргументів щодо зменшення зазначених витрат стороною відповідача не наведено, а підстав для самостійного вирішення цього питання суд не вбачає. Такий висновок суду повністю відповідає правовим висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі №9901/350/18 (провадження № 11-1465 заі 18); від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382 цс 19); від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26 цс 21); від 07 липня 2021 року у справа № 910/12876/19 (провадження № 12-94 гс 20). Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд доходить переконання, що ці витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки відповідно до приписів пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, а саме: пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 7\~111,20 грн (8\~000 х 88,89% : 100%) На підставі статей 364, 372 Цивільного кодексу України, статей 7, 60, 63, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України та

Outcome: partial