Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-16 00:00:00

У жовтні\~2022\~року позивач\~звернувся до\~суду з\~даною позовною\~заявою,\~в якій\~просив стягнути\~з Приватного\~акціонерного товариства\~«Шахтоуправління «Покровське»\~на користь\~позивача у\~якості відшкодування\~моральної шкоди\~169\~000\~гривень 00\~копійок.\~В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог вказав,\~що перебував\~у трудових\~відносинах з\~відповідачем у\~період з\~03.07.2001\~року по\~06.01.2022\~рік і\~працював на\~підземних роботах\~з повним\~робочим днем\~під землею.\~Наказом від\~06.01.2022\~року №\~21\~кз був\~звільнений з\~ПрАТ «Шахтоуправління\~«Покровське» за\~ст.38\~КЗпП України\~за власним\~бажанням.\~Під час\~роботи на\~підприємстві отримав\~професійне захворювання. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 від 15 червня 2022 року (далі - Акт) позивачу встановлені хронічні професійні захворювання: хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічним порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. М 54.1.; хронічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.); \~ \~ \~ \~за класифікацією\~ [PERSON] \~та Пономарьової\~Н.І.\~Н 90.3.;\~хронічний бронхіт\~ІІ ст.,\~фаза затухаючого\~загострення,\~дифузний пневмосклероз,\~ЛН І-ІІ\~ст.\~(першого-другого\~ст.)\~J\~41.0.;\~супутній діагноз\~-\~НЦД за\~змішаним типом.\~Відповідно до\~п.17\~Акту професійне\~захворювання виникло\~у позивача\~у зв`язку\~тим,\~що з\~тривалим часом\~роботи на\~ПрАТ «ШУ\~«Покровське» підпадав\~дії шкідливих\~факторів виробничого\~середовища і\~трудового процесу,\~рівні та\~концентрації яких\~перевищували допустимі.\~В п.12\~Акту зазначено,\~що загальний\~стаж роботи\~позивача 23\~роки 01\~місяць 16\~днів,\~з них\~в умовах\~впливу шкідливих\~факторів -\~20\~років 08\~місяців 23\~дні.\~22\~серпня 2022\~року позивач\~пройшов огляд\~медико-соціальною\~експертною комісією\~(далі\~-\~МСЕК),\~де йому\~було встановлено\~65%\~втрати професійної\~працездатності та\~3\~групу інвалідності\~безстроково,\~що підтверджується\~довідкою МСЕК\~«Про результати\~визначення ступеня\~втрати професійної\~працездатності у\~відсотках,\~потреби у\~наданні медичної\~та соціальної\~допомоги» серії\~12\~ААА №\~106990. У випадку позивача отримання професійного захворювання пов`язано з тривалим терміном роботи в умовах дії шкідливих виробничих факторів, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство - ПрАТ «ШУ «Покровське»). Не погодившись\~з позовними\~вимогами,\~відповідачем подано\~до суду\~відзив на\~позовну заяву,\~відповідно до\~якого вказав,\~що оформляючи\~трудові відносини,\~згідно ст.\~29\~КЗпП України,\~ст.\~5\~ЗУ «Про\~охорону праці»,\~позивачу були\~роз`яснені\~його права\~і обов`язки,\~проінформовано під\~розписку про\~умови праці,\~наявність на\~робочому місці,\~де він\~буде працювати,\~небезпечних і\~шкідливих виробничих\~чинників та\~можливі наслідки\~їх впливу\~на здоров`я.\~Тож відповідач\~не приховував\~тяжкість і\~шкідливість технологічного\~процесу.\~При цьому,\~позивач свідомо\~приймав запропоновані\~йому умови\~праці і\~усвідомлював можливість\~ушкодження його\~здоров`я.\~За роботу\~в шкідливих\~та небезпечних\~умовах праці\~позивач,\~відповідно до\~ст.\~7\~Закону України\~«Про охорону\~праці» користувався\~скороченням тривалості\~робочого часу,\~додатковою оплачуваною\~відпусткою,\~оплатою праці\~в підвищеному\~розмірі та\~іншими пільгами\~та компенсаціями,\~що надаються\~в порядку,\~визначеному законодавством.\~Таким чином,\~під час\~працевлаштування позивач\~усвідомлював,\~що під\~час роботи\~у шахті\~буде піддаватися\~впливу шкідливих\~факторів. Однак,\~усвідомлюючи ризик\~виникнення професійного\~захворювання,\~умисно тривалий\~час не\~повідомляв адміністрацію\~ПРАТ «ШАХТОУПРАВЛІННЯ\~«ПОКРОВСЬКЕ» про\~необхідність переведення\~його на\~іншу менш\~шкідливу або\~менш важку\~працю у\~зв`язку\~з погіршенням\~стану свого\~здоров`я.\~Однак і\~звільнився він\~за власним\~бажанням у\~зв`язку\~із виходом\~на пенсію,\~а не\~за станом\~здоров`я.\~При цьому,\~відповідно до\~ч.\~5\~ст.\~153\~КЗпП України\~працівник має\~право відмовитися\~від дорученої\~роботи,\~якщо створилася\~виробнича ситуація,\~небезпечна для\~його життя\~чи здоров`я\~або людей,\~які його\~оточують,\~і навколишнього\~середовища.\~Однак за\~весь період\~роботи на\~ПРАТ «ШАХТОУПРАВЛІННЯ\~«ПОКРОВСЬКЕ» позивач\~жодного разу\~не заявляв\~про порушення\~зі сторони\~відповідача умов\~його праці.\~Праця,\~яку виконував\~Позивач відповідала\~його функціональним\~можливостям організму,\~відповідала загальній\~і спеціальній\~підготовці,\~навичкам та\~віку позивача. Підставою для\~відшкодування моральної\~шкоди працівнику\~є доведеність\~сукупності наступних\~обставин:\~факту порушення\~прав працівника\~у сфері\~трудових відносин,\~як наслідку\~протиправного винного\~діяння підприємства;\~факт заподіяння\~працівнику моральної\~шкоди у\~вигляді моральних\~страждань,\~втрати нормальних\~життєвих зав`язків\~чи потребі\~у докладені\~додаткових зусиль\~для організації\~свого життя;\~наявності причинно-наслідкового\~зв`язку\~між протиправними\~діями/бездіяльністю\~підприємства та\~завданою моральною\~шкодою;\~обґрунтованість розміру\~моральної шкоди\~та його\~підтвердження відповідними\~доказами.\~Позивач,\~стверджуючи про\~заподіяння йому\~моральної шкоди,\~не наводить\~жодних доказів,\~якими підтверджується\~факт заподіяння\~йому моральних\~страждань.\~Розмір моральної\~шкоди є\~таким,\~що розрахований\~без урахування\~вимог розумності\~та справедливості\~та без\~законодавчо обґрунтованих\~підстав.\~Позивачем,\~в якості\~факту спричинення\~моральних страждань\~помилково прийнятий\~акт розслідування\~хронічного професійного\~захворювання від\~15.06.2022\~року та\~висновок МСЕК\~від 22.08.2022\~року про\~встановлення йому\~ступеня втрати\~професійної працездатності\~в розмірі\~65\~%\~по профзахворюванню.\~Однак,\~висновок МСЕК\~про відсоток\~втрати професійної\~працездатності не\~є підтвердженням\~факту спричинення\~моральної шкоди.\~Висновком медичних\~органів як\~підставою для\~відшкодування моральної шкоди\~може бути\~висновок лікаря-психіатра\~лікувально-профілактичної\~установи,\~або медично-консультаційної\~або медично-соціально\~експертної комісії\~про стрес,\~що зазнав\~потерпілий в\~результаті трудового\~каліцтва чи\~професійного захворювання,\~або їх\~наслідків,\~про депресію\~чи інші\~негативні стани\~постраждалого.\~На підставі\~вищевикладеного,\~представник відповідача\~вважає,\~що позивачем\~не доведена\~неправомірність поведінки\~відповідача,\~внаслідок якої\~могла бути\~спричинена така\~моральна шкода\~(не\~доведено склад\~правопорушення в\~діях відповідача),\~наявність вини\~відповідача у\~виникненні профзахворювання,\~а також\~не наведено\~розрахунку суми\~шкоди,\~яку він\~зазначає у\~позові. Протиправних дій\~у відношенні\~позивача,\~які б\~знаходилися у\~причинному зв`язку\~із профзахворюванням,\~відповідач не\~вчиняв.\~Тобто протиправних\~дій у\~відношенні позивача,\~які б\~знаходилися у\~причинному зв`язку\~із профзахворюванням,\~відповідач не\~вчиняв. Крім того, у п. 20 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 15.06.2022 року встановлено, що у зв`язку з тривалою роботою [PERSON] в умовах дії шкідливих факторів, осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, встановити не можливо. Також, згідно із висновком МСЕК, позивачеві встановлено 3 групу інвалідності, у відповідності до «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затв. постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009 року, є робочою. Інваліди III групи можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Тобто Позивач права на працю не позбавлений. Позивачем подано\~до суду\~відповідь на\~відзив,\~відповідно до\~якого позивач\~вказав,\~що відповідно\~до вимог\~ст.\~153\~КЗпП України\~на всіх\~підприємствах,\~в установах,\~організаціях створюються\~безпечні і\~нешкідливі умови\~праці.\~Забезпечення безпечних\~і нешкідливих\~умов праці\~покладається на\~роботодавця,\~крім випадків\~укладення між\~працівником та\~роботодавцем трудового\~договору про\~дистанційну роботу.\~Умови праці\~на робочому\~місці,\~безпека технологічних\~процесів,\~машин,\~механізмів,\~устаткування та\~інших засобів\~виробництва,\~стан засобів\~колективного та\~індивідуального захисту,\~що використовуються\~працівником,\~а також\~санітарно-побутові\~умови повинні\~відповідати вимогам\~нормативних актів\~про охорону\~праці.\~Згода працівника\~на працю\~в умовах\~дії шкідливих\~виробничих факторів\~не знімає\~обов`язку\~та відповідальності\~з роботодавця\~за забезпечення\~належних умов\~праці.\~В Акті\~розслідування причин\~виникнення хронічного\~професійного захворювання\~(отруєння)\~форми П-4\~від 15\~червня 2022\~року зазначено,\~що професійне\~захворювання виникло\~у позивача\~у зв`язку\~тим,\~що з\~тривалим часом\~роботи на\~ПрАТ «ШУ\~«Покровське» він\~підпадав дії\~шкідливих факторів\~виробничого середовища\~і трудового\~процесу,\~рівні та\~концентрації яких\~перевищували допустимі.\~Отже,\~хронічне професійне\~захворювання та\~втрата професійної\~працездатності настали\~у нього\~у зв`язку\~з тим,\~що відповідач\~у справі\~-\~ПрАТ «ШУ\~«Покровське» як\~роботодавець не\~забезпечив створення\~безпечних і\~нешкідливих умов\~праці.\~Крім того,\~він не\~погоджуюсь із\~твердженнями представника\~відповідача,\~який вважає,\~що факт\~спричинення моральної\~шкоди повинен\~бути підтверджений\~висновком медичних\~органів (висновок\~лікаря-психіатра\~про стрес,\~депресію або\~інші наслідки\~чи негативні\~стани в\~результаті професійного\~захворювання)\~та розрахунковими\~або іншими\~документами,\~які б\~свідчили про\~витрати пов`язані\~з відновлення\~психологічного стану,\~стану здоров`я\~до виникнення\~ситуації.\~З приводу\~заперечень представника\~відповідача щодо\~розміру суми\~відшкодування моральної\~шкоди,\~яка на\~її думку\~безпідставно завищена,\~вважаю за\~необхідне зазначити\~наступне. Життя і здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю. Якщо здоров`я втрачене, то немає і того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Позивач вказує, що він більше 20 років безперервно працював на підземних роботах в ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», це його єдине місце роботи. Звільнився він з підприємства за власним бажанням лише тоді, коли відчув суттєве погіршення стану здоров`я, а не у зв`язку із виходом на пенсію, як зазначає представник відповідача у відзиві на позовну заяву. У зв`язку з отриманим хронічного професійного захворювання він більше не можу виконувати ту роботу, якою займався раніше на протязі тривалого часу, оскільки йому протипоказана важка фізична праця, підземні та шкідливі умови виробництва, роботи у вимушеному положенні тіла, у несприятливих метеоумовах. Медико-соціальною експертною комісією йому встановлено 65% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААА № 106990, та наявність потреби у медичній та соціальній допомозі. Крім того, посилання представника позивача у відзиві на практику розгляду справ про відшкодування моральної шкоди у 2020 році, що склалася в судах Донецької області, вважаю неправильним та недоречним, оскільки рівень життя у 2022 році зовсім інший та витрати на лікування збільшилися в рази. Практика розгляду аналогічних справ судами Дніпропетровської області у 2022 році свідчить про стягнення моральної шкоди в значно більших розмірах ніж в рішеннях судів Донецької області за 2020 рік, які наведені представником відповідача як приклад у відзиві. Тому позивач вважає, що розмір моральної шкоди у розмірі 169000,00 грн. не є завищеним та однозначно не призведе до його збагачення. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, раніше надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, раніше надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог заперечує. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] з 03 липня 2001 року по 06 січня 2022 року [PERSON] працював у ПрАТ «ШУ «Покровське». Звільнений за власним бажанням (арк.с.15-19). Відповідно до Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 15 червня 2022 року, затвердженому 15 червня 2022 року начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, [PERSON] встановлено професійне захворювання: хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічним порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. М 54.1.; хронічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.); за класифікацією [PERSON] та Пономарьової Н.І. Н 90.3.; хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затухаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.) - захвлрювання професійне, встановлене вперше. Професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів фізичне навантаження, пил (арк.с.20-24). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Згідно до ч. 1 ст.15, ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1, 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно до ч. 1,3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до ст. 173 КЗпП України працівник має право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. В правових позиціях, викладених у пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 (1-рп/2004) у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 210/4342/18. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17 право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. У рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року визначено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року у справі № 1-9/2004 (1-рп/2004) встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, відчуття постійного болю, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Згідно з наданими позивачем медичними документами, які містяться в матеріалах справи, позивачу рекомендовано постійний нагляд лікарів, протипоказана важка фізична праця, вимушена робоча поза, підземні та шкідливі умови виробництва. Відповідно до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 червня 2012 року № 420, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, на МСЕК не було покладено обов`язок встановлювати факт спричинення моральної шкоди потерпілому у зв`язку з професійним захворюванням. Суд не може погодитися з запереченнями представника відповідача про відсутність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15 червня 2022 року, визначено, що підставою для встановлення [PERSON] професійного захворювання став тривалий період роботи на підприємстві вугільної промисловості, в умовах дій шкідливих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми, таким підприємством є ПрАТ «ШУ «Покровське». При цьому, доказів на спростування наявності шкідливих факторів виробничого середовища та шкідливого впливу на здоров`я позивача за період його роботи на підприємстві - відповідачем не надано. Матеріалами справи доведено, що стан залежності позивача від його хвороби на сьогоднішній день формує його сприйняття оточуючого світу, породжує відчуття неповноцінності, яке тільки посилюється у позивача, перетворюючись на страждання, через чітке розуміння ним відсутності перспективи одужання у майбутньому. Суд відхиляє заперечення представника відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу в порядку ст. 237-1 КЗпП України. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів, якими б підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди, у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності останньому спричинена моральна шкода. Враховуючи викладене, виникнення професійного захворювання та втрата працездатності, призводять до постійного перенесення позивачем больових відчуттів, до необхідності проходження лікування, що має наслідком нераціональної втрати часу та життєвої енергії, ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя позивача, втрата працездатності призвела до відсутності у позивача можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, оскільки позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності та протипоказана важка праця, робота в підземних умовах, що обмежило життєву активність позивача. Перелічені негативні явища в житті позивача переконливо доводять факт завдання йому немайнової (моральної) шкоди внаслідок отриманого професійного захворювання та стійкої втрати професійної працездатності, що є наслідком порушення законодавства про охорону праці зі сторони відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ані ж достатнім. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, обсяг, характер, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті позивача. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до його збагачення за рахунок відповідача. Відповідно до п. 10 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я позивача, те, що професійна працездатність в зв`язку з професійними захворюваннями згідно висновку МСЕК втрачена на 65 %, позивач визнаний інвалідом третьої групи, безстроково. Виходячи з викладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає до стягнення сума у розмірі 80000 грн., такий розмір моральної шкоди є розумним, справедливим та достатнім, а також не призведе до безпідставного збагачення позивача за рахунок відповідача. Щодо відрахування з присудженої позивачу до стягнення суми моральної шкоди податків та зборів, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом. У попередній редакції зазначена норма права передбачала, щодо загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту164.2.14пункту 164.2статті 164ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом». Застосування сполучника «а також» підтверджує, що згаданий перелік був доповнений новою нормою права, яка не змінює зміст інших складових частин пункту «а» підпункту164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України. Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди;2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачається, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20, від 21 червня 2022 року у справі №599/645/21. Таким чином, розмір моральної шкоди, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає стягненню без відрахування податків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звертаюсь до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з професійним захворюванням позивач був звільнений від сплати судового збору. Таким чином, згідно ч. 1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial