Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Фонду державного майна України Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» про стягнення заборгованості по виплатах, обов`язкових при звільненні працівника, середнього заробітку за затримку при проведенні розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.08.2022 року його було звільнено з роботи, а саме посади завідувача Горохівської дільниці Волинської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, про що видано наказ № 271-к/тр від 11.08.2022 року. Крім цього, зазначає, що вказаним наказом про звільнення було прийнято рішення провести розрахунок при звільненні, в тому числі виплатити йому вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку, компенсацію за 24 (двадцять чотири) календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки та 7 (сім) календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за період роботи: 15.05.2021 - 14.05.2022 років; компенсацію за 6 (шість) календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки та 2 (два) календарних дні невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за період роботи: 15.05.2022 - 19.08.2022 року. Усього - 39 календарних днів. Вказує, що у день звільнення та по даний час відповідач не виплатив йому коштів. Крім того, вважає, що порушення відповідачем його законних прав на отримання заробітної плати завдало йому моральних страждань. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по виплатах, обов`язкових при звільненні працівника, у розмірі 67 673 грн. 10 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, 10 000 грн. завданої моральної шкоди, а також судові витрати по справі. Ухвалою суду від 22 листопада 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. В установлений в ухвалі строк від відповідача не надійшов відзив на позовну заяву. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 травня 2020 року, позивача було прийнято на роботу згідно Наказу № 49-к/тр від 13 травня 2020 року на посаду виконуючого обов`язки директора Волинської філії державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», тимчасово, до призначення на посаду основного працівника, з посадовим окладом згідно штатного розпису, з випробувальним терміном на 1 місяць (а.с.13). Наказом № 54-к/тр від 29 травня 2020 року позивача було переведено за його згоди на посаду завідувача станції насінницької Горохівської СДС Волинської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», звільнивши його із займаної посади виконуючого обов`язки директора Волинської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» з 29.05.2020 року, з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с.14). Наказом № 76-к/тр від 26 червня 2020 року, на позивача було покладено за його згоди виконання обов`язків директора Волинської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» з 26.06.2020 року, з доплатою 50% від посадового окладу директора Волинської філії згідно штатного розпису (а.с.15). Наказом № 133/1-к/тр від 13 жовтня 2020 року, позивача було переведено з посади завідувача Горохівської СДС Волинської філії на посаду завідувача Горохівської дільниці Волинської філії з 15.10.2020 року з покладенням за його згоди, виконання обов`язків директора Волинської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» з 15.10.2020 року, з доплатою 50% від посадового окладу директора Волинської філії згідно штатного розпису (а.с.16). Як вбачається з матеріалів справи 19 серпня 2022 року, позивача було звільнено з роботи, а саме посади завідувача Горохівської дільниці Волинської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників), про що видано наказ № 271-к/тр від 11.08.2022 року (а.с. 17). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Як вбачається з довідки виданої відповідачем від 18.10.2022 року за № 2/13-3/413-22, позивачу було нараховано дохід за період з 01.02.2022 року по 19.08.2022 року в сумі 67 673,10 грн. (а.с.18). Отже, при звільненні [PERSON] підлягала виплата за всіма нарахуваннями в сумі - 67 673,10 грн. (а.с 18). Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача заборгованість по виплатах, обов`язкових при звільненні працівника в сумі 67 673,10 грн. Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пiзнiше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працiвниковi при звiльненнi, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цiй статтi строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Установивши, що при звільненні працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У постанові від 27.03.2013 року по справі № 6-15цс13 Верховний Суд України дійшов висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, оскільки з вини відповідача з позивачем не проведено розрахунок по заробітній платі в день звільнення, то з відповідача слід стягнути кошти за затримку розрахунку при звільненні. При визначені розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує відсутність між сторонами спору про розмір належних до виплати сум після звільнення працівника - розмір заборгованості визнається відповідачем, що підтверджується відповідною довідкою, період невиплати позивачу заробітної плати з 19 серпня 2022 року по день прийняття рішення складає 146 днів, середньоденний розмір заробітку позивача, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, складає 341.34 грн. (згідно розрахункового листа за липень-серпень 2023 року (а.с. 18)), а тому до стягнення з відповідача підлягає сума у розмірі 49 835,64 грн. (146 робочих днів х 341.34 грн. Вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Із змісту ст. 23 ЦК України вбачається, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Також, статтею 237-1 КЗпП передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, вимога позивача про відшкодування моральної шкоди є підставною, та полягає у порушенні його законних прав, що виразилось у невиплаті належних йому грошових сум. Наявність такого порушення призвело до моральних страждань, втрати позивачем нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, суд враховує період часу, протягом якого заробіток позивачеві не виплачено. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує встановлені обставини справи, характер порушення прав позивача, ступінь моральних страждань, зміни у житті та зусилля, вжиті для відновлення трудових прав, а також принципи розумності та справедливості, а тому вважає за необхідне задовольнити вимоги у розмірі 3 000 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підставі вимог ст.ст.137, 141 ЦПК України, з відповідача слід частково стягнути на користь позивача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що 01 листопада 2022 року позивач [PERSON] уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Куденьчуком О.А. Згідно з попереднім (орієнтовним) розрахунком вартості наданої правової допомоги, розрахунок витрат становить 21 000 грн. (а.с. 8-9, 21). З поданого адвокатом Куденьчуком О.А. розрахунку суми гонорару на професійну правничу допомогу вбачається, що адвокатом було затрачено усього 14 год. 00 хв., з яких: укладення договору з клієнтом, попереднє опрацювання матеріалів (доказів) наданих Клієнтом (1 год.) 1 500 грн.; підготовка та подання адвокатського запиту до ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (30 хв.) 750 грн.; підготовка та подання заяви до ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» про проведення зі звільненим працівником повного розрахунку (30 хв.) 750 грн.; підготовка позовної заяви, виготовлення копій додатків до позовної заяви, формування позовної заяви з додатками, реєстрація позовної заяви в Луцькому міськрайонному суді Волинської області (6 год.) 9000 грн.; підготовка заперечення на відзив відповідача, реєстрація заперечення на відзив в Луцькому міськрайонному суді Волинської області (2 год.) 3000 грн.; представництво інтересів цивільного позивача в суді першої інстанції (участь в судових засіданнях) (4 год.) 6000 грн. (а.с.21). При цьому, суд не бере до уваги п.5 попереднього (орієнтовного) розрахунку представника позивача згідно якого він здійснював підготовку заперечення на відзив відповідача, реєстрація заперечення на відзив в Луцькому міськрайонному суді Волинської області (2 год.) вартість яких склала 3000 грн., оскільки стороною відповідача не було подано відзиву на позовну заяву, а також п. 6 розрахунку згідно якого він здійснював представництво інтересів цивільного позивача в суді першої інстанції (участь в судових засіданнях) (4 год.) вартість яких склала 6000 грн., так як справа слухалась в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, а тому представництво інтересів в суді першої інстанції не було здійснене представником позивача. Таким чином, суд не вбачає підстав для стягнення вище вказаних коштів. Крім того, суд враховує визначені у ч.4 ст.137 ЦПК України обставини, а саме, складність справи, характер та кількість підготовлених та поданих адвокатом Куденьчуком О.А. документів, значення справи для сторони та публічний інтерес до справи. На думку суду, з відповідача в користь позивача слід стягнути суму в розмірі 12 000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, судовий збір у розмірі 992,40 грн. підлягає до стягненню з відповідача на користь держави у відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial