Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

01.02.2022 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову позивач зазначив, що на підставі укладеного договору № DNU0GK00000206 від 12.06.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 57512,50 доларів США терміном до 12.06.2037 року. Відповідач зобов`язався погашати кредит, сплачувати відсотки за користуванням ним у терміни та на умовах, що передбачені договором. Позивач свої зобов`язання виконав, відповідач не виконує свої зобов`язання за договором, в зв`язку позивач звертався до суду. Заочним рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12.02.2015 року було задоволено позовні вимоги та стягнуто заборгованість в розмірі 32152,11 доларів США, що еквівалентно 416369,82 грн. Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12.02.2015 року не виконано. Оскільки рішення було стягнуто заборгованість за період з 12.06.2007 року по 10.10.2014 року, то за період після подання позовної заяви, а саме з 04.12.2014 року по 24.12.2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 4853,28 доларів США, що за курсом 27,27 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.12.2021 року складає 132348,95 грн, яка складається з 3% річних від простроченої. Ухвалою суду від 16.02.2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Сторонам встановлено строк на подання заяв по суті справи. Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї. Відповідно до вимог ст. ст.128, 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих позивачем письмових доказів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання: боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування 3 % річних входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № DNU0GK00000206 від 12.06.2007 року, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 57512,50 доларів США терміном до 12.06.2037 року. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12.02.2015 року було задоволено позовні вимоги АТ КБ ПриватБанк до [PERSON] та стягнуто заборгованість за кредитним договором\~№DNU0GK00000206\~від 12.06.2007\~року станом на 10.10.2014 року в розмірі 32152,11 доларів США, що еквівалентно 416369,82 грн. Рішення набрало законної сили. На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано копію кредитного договору № DNU0GK00000206 від 12.06.2007 року; розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію рішення суду. Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Разом з тим, судом встановлено, що на сьогоднішній день вказане рішення суду відповідачами не виконано. Відповідно до розрахунку заборгованості 3% річних визначених за період з 04.12.2014 року по 24.12.2021 року, відповідач має заборгованість перед позивачем, яка складається з 3% річних від простроченої заборгованості - 4853,28 доларів США, що за курсом 27,27 складає 132348,95 грн. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст.ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України). Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, вимоги позивача про стягнення з відповідачів на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 2481,00 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved