Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~06 лютого 2023 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 3-4, 13, 203, 215-216, 236, 524, 548 ЦК України, Закон України «Про захист прав споживачів», Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», просить визнати недійсним «Кредитний договір. Додаток 1. Заява-анкета для отримання кредиту» № 180718-220644 від 20.07.2018. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову позивач послався на те, що 20.07.2018 між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» було укладено кредитний договір № 180718-220644, відповідно до умов якого йому надано кредит в сумі 2000 гривень на строк до 04.08.2018 зі сплатою процентів у розмірі 640 гривень. Згідно з договором при простроченні оплати за кредитом та процентами передбачено обов`язок сплатити процент за користування кредитом з розрахунку 2 % за кожен день користування кредитом (730 відсотків річних). Крім того, при виникненні заборгованості за кредитним договором передбачена сплата неустойки у вигляді штрафу в розмірі 3 % за кожен день користування у межах встановленого строку та пені у розмірі 3,64 % від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день -5,02 %, на 30-й день -7,67 %, у порядку, що передбачено розділом 4 Умов. Проте, при укладенні кредитного договору працівники Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» при видачі кредитних коштів не повідомили його у письмовій формі про обставини, зазначені у частині 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не надали для ознайомлення Умови надання та обслуговування кредитів і Правила про порядок надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. В порушення частини 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не була надана інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг, відсутнє будь-яке письмове підтвердження про ознайомлення його з усіма умовами кредитного договору. Встановлення відповідачем вимоги в кредитному договорі щодо сплати непропорційно великої суми компенсації штрафу і пені (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором є порушенням пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови кредитного договору, якими передбачена сплата пені та штрафу за одне і те порушення прострочення терміну платежу, не відповідають вимогам статті 61 Конституції України, частини 3 статті 509 КК України. Недотримання та невиконання відповідачем зазначених вимог, встановлених Конституцією України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», є підставою згідно із статтею 215 ЦК України для визнання даного кредитного договору недійсним. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 10 лютого 2023 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01 березня 2023 року. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 01 березня 2023 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду на 24 березня 2023 року. \~ \~ \~ \~13 березня 2023 року до суду від відповідача в особі адвоката Кузеванової Р.Р. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позовної заяви та застосувати строк позовної давності. Відзив обґрунтований тим, що кредитний договір № 180718-220644 підписано позивачем 20.07.2018 в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Перш ніж отримати позику відповідач зобов`язаний був ознайомитися з правилами та умовами позики, переглянувши їх за посиланням https://bistrozaim.ua/oferta.pdf, і підтвердити своют згоду, поставивши відповідну галочку в пункті «З Правилами й умовами надання позики ознайомлений, і підтверджую направлення оферти у відповідності до запропонованої редакції, а також згоду на обробку персональних даних, в тому числі на передачу даних в бюро кредитних історій». Без ознайомлення з Правилами й умовами надання позики укладення договору неможливе. В зазначених Правилах й умовах надання позики міститься вся інформація, надання якої передбачено вимогами чинного законодавства перед укладенням спірного кредитного договору. Відповідачем жодним чином не обмежується час ознайомлення з цією інформацією. Позивач, посилаючись на статтю 19 Закону України «Про захист прав споживачів», не зазначив у чому кокретно полягає нечесна підприємницька практика відповідача, а тому ця обставина не є доведеною відповідачем. В матеріалах справи вісутній розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором, який дозволив би встановити, що розмір штрафних санкцій перевищує встановлену законодавством межу. Навіть якщо припустити, що відповідальність відповідача у спірному кредитному договору є непропорційно великою, то цю умову договору можна визнати недійсною, а не весь кредитний договір. Пеня і штраф є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, у зв`язку з чим їх застосування не суперечить статті 61 Конституції України. \~ \~ \~ \~\~ В призначене судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином в порядку, передбаченому статями 128-130 ЦПК України.\~ До позовної заяви позивачем додано клопотання, в якому він просив справу розглянути без його участі та задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином в порядку, передбаченому статями 128-130 ЦПК України.\~ У поданному відзиві представник відповідача просила розглядати справу за її відсутності. \~ \~Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Судом встановлено з матеріалів справи, що 20 липня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №180718-220644, шляхом підписання Заяви-анкети для отримання кредиту в Інформаційно-телекомунікаційній системі товариства в електронній формі. \~ \~ \~ \~Як зазначено у Заяві-анкеті для отримання кредиту, яка є Додатком 1 до кредитного договору (далі Заява-анкета), ознайомившись з Додатком 2 до кредитного договору - Умовами надання та обслуговування кредиту та Правилами про порядок надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що розміщені на офіційному сайті: pzaim.zp.ua та www. bistrozaim.ua, і погодившись з ними, позивач просив відповідача надати йому кредит на особисті потреби у розмірі 2000 гривень та перерахувати його на вказані ним реквізити. Позивач зобов`язався повернути кредит до 04.08.2018 у розмірі 2000 гривень та сплатити проценти у розмірі 640 гривень. Заява-анкета для отримання кредиту містить зобов`язання при простроченні оплати за кредитом та процентами - сплатити процент за користування кредитом з розрахунку 2 % за кожен день користування кредитом (730 відсотків річних). Дата початку нарахування процентів за користування кредитом 20.07.2018. При виникненні заборгованості позивач також зобов`язався сплатити неустойку у вигляді штрафу у розмірі 3% за кожен день користування у межах встановленого строку та пеню у розмірі 3,64% від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день - 5,02 %, на 30-й день - 7,67 %. У зазначеній Заяві-анкеті на отримання кредиту наявні дані позичальника, його прізвище, ім`я та по батькові, серія та номер паспорта, дата та орган його видачі, ідентифікаційний податковий номер, адреса реєстрації та місця проживання, дата народження, номер телефону, відомості про місце роботи, щомісячний дохід та сімейний стан. Також у ній зазначено номер карткового рахунку, на який позичальнику перераховуватимуться кредитні кошти, - [NUMBER] . Пункт 3 Заяви-анкети містять положення про те, що позичальник ознайомлений з умовами надання фінансової послуги, передбаченої частиною 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». У пунктах 4-6 Заяви-анкети [PERSON] підтвердив, що доступ до заповнення від його імені заяв-анкет на офіційному сайті відповідача (pzaim.zp.ua та www.bistrozaim.ua) належить лише йому, ніякі інші особи не мають можливості скористатись від його імені можливістю отримання інтернет-кредиту у товаристві; всі заяви-анкети, що надходять від його імені на вказані сайти, є дійсними та надані ним особисто: всі заявки на видачу кредитних коштів на його картковий рахунок надані з його особистого мобільного телефону є дійсними та надані ним особисто. \~ \~ \~ \~Згідно наданого відповідачем алгоритму укладення договору за допомогою мережі «Інтернет», після подачі відповідної заяви позичальником отримано унікальний код на підтвердження оформлення позики через SМS на мобільний номер, вказаний на сайті відповідача при реєстрації, який було введено позивачем на цьому сайті, підтвердивши подачу Заяви-анкети. Відповідачем прийнято позитивне рішення про надання кредиту та 20 липня 2018 року через платіжну систему за допомогою ТОВ «ВЕР ФОР ПЕЙ» здійснено переказ кредитних коштів в сумі 2000,00 гривень на платіжну картку, вказану позичальником у заяві. Відповідно до довідки ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на підставі укладеного між ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» та ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на банківську кредитну картку, вказану при оформленні 20 липня 2018 року кредитного договору № 180718-220644, перераховані наступні грошові кошти: сума 2000, валюта UAH, деталі транзакції: власник картки банк MONObank, категорія картки: MasterCard, номер картки: [NUMBER] , час запиту: 20.07.2018 о 20:52:56. \~ \~ \~ \~Згідно з довідкою ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на підставі укладеного між ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» та ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» договору про організацію переказів грошових коштів було отримано на користь ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» наступні грошові кошти: сума 2, валюта UAH, деталі транзакції: номер картки: [NUMBER] , власник картки банк MONObank, категорія картки: MasterCard, час оплати 04.08.2018 22:51:04. \~ \~ \~ \~ Відповідно до вимог\~статті 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. \~ \~ \~ \~Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства( частина 1 статті 628 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. \~ \~ \~ \~Оспорюваний кредитний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У пункті 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з частинами 1 та 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації\~автора електронного\~документа може\~використовуватися електронний\~підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору(пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Згідно з частиною 1 вказаної статті пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За змістом статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України\~«Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. \~ \~ \~ \~У частинах 1 та 2 статті 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини 1 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина 1 статті 642 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦКУкраїни за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом, оспорюваний кредитний договір укладений між сторонами в день оформлення з використанням позивачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором та поданням до ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» [PERSON] відповідної Заяви-анкети 20 липня 2018 року і перерахування йому суми кредиту 2 000,00 гривень, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Статтями 16, 203, 215 ЦК України передбачено, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (частина 2 статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) ( частина 3 статті 215 ЦК України). Згідно із статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частинами 1, 2 та 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України). Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи ( частина 5 статті 81 ЦПК України).Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). У Заяві-анкеті для отримання кредиту зазначено, що [PERSON] ознайомився та погодився з Умовами надання та обслуговування кредитів та Правилами про порядок надання коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту, що розміщені на офіційному сайті: pzaim.zp.ua та www.bistrozaim.ua ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ». Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. З наданого відповідачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з Умовами надання та обслуговування кредитів і Правилами про порядок надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Таким чином, заповненням Заяви-анкети для отримання кредиту позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, які діяли станом на 20 липня 2018 року, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови надання фінансової послуги, які передбачені частиною 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». З наведених підстав суд відхиляє доводи позивача про те, що відповідачем недотримано вимоги, встановлені частиною 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Посилаючись на недійсність правочину, позивач зазначив, що відповідачем були порушені вимоги частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». \~ \~\~\~ \~Проте,\~відповідно\~до змісту\~статті 11\~Закону\~України\~«Про захист\~прав\~споживачів»\~(\~в\~редакції,\~чинній\~на\~час укладення\~договору),\~ цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України\~«Про споживче кредитування». Інших положень, на які вказує позивач в позовній заяві, дана стаття не містить. \~ \~ \~ \~Аналізуючи підставу недійсності оспорюваного правочину, передбачену пунктом 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку посилається позивач, суд виходить з такого. \~ \~ \~ \~Як вбачається зі змісту Заяви-анкети від 20 липня 2018 року, сторонами погоджено, що при простроченні оплати за кредитом та процентами позичальник зобов`язується сплатити відсотки за користування кредитом за весь період користування у розмірі 2 % за кожен день користування кредитом (730% річних); дата початку нарахування процентів починається з 20 липня 2018 року. Виходячи з оплатного характеру кредитного договору, відсутні підстави вважати, що умови договору про сплату відсотків за користування кредитом, є несправедливими та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки вказаний розмір відсоткової ставки погоджено за домовленістю сторін у Заяві-анкеті. У матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості [PERSON] по оспорюваному кредитному договору, за яким підлягає сплаті розмір відсотків, який перевищує 50 % суми кредиту, що згідно із статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» може бути визнано несправедливою умовою договору. Слід також зазначити, що після спливу визначеного договором строку кредитування, право кредитодавця нараховувати передбачені цим договором відсотки припиняється, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (касаційне провадження № 14-10цс18). \~ \~ \~ \~Однак, суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо визнання недійсним умов оспорюваного договору в частині обов`язку позичальника сплачувати відповідні суми неустойки у вигляді штрафу та пені, враховуючи наступне. Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони передбачили у ньому зобов`язання позичальника сплатити неустойку у вигляді штрафу у розмірі 3 % за кожен день користування у межах встановленого строку кредиту та пеню у розмірі 3,64 % від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день - 5,02 %, на 30-й - 7,67 %. Як було зазначено вище, зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина 1 статті 203 ЦК України). Недотримання цих вимог може бути підставою для визнання недійсним такого правочину (стаття 215 ЦК України). Згідно із статтею 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до частини 5, 7 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Для кваліфікації умов договору, як несправедливих, необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 статті 3, частина 3 статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві, а у випадку визнання окремого положення договору несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Подібні правові висновки щодо застосування вищезазначених норм ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» у спірних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду: від 06 грудня 2019 року в справі № 664/1261/16-ц (касаційне провадження № 61-25248св18), від 27 січня 2020 року в справі № 754/6091/18 (касаційне провадження № 61-11473св19). Згідно із частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як зазначено у кредитному договорі, сторони визначили, що позичальник сплачує неустойку у вигляді штрафу у розмірі 3 % за кожен день користування у межах встановленого строку кредиту. Згідно з частиною 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Штраф є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Крім того, до моменту вчинення порушення штраф відіграє забезпечувальну функцію і, навпаки, з моменту порушення - є мірою відповідальності. Відповідно до частини 2 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Встановлення штрафу у договорі є санкцією за невиконання стороною своїх зобов`язань за кредитним договором, укладеним між позивачем і фінансовою установою. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)(частина 1 статті 530 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом(частина 1 статті 612 ЦК України). Таким чином, стягнення штрафу як одного із видів неустойки може мати місце у випадку прострочення виконання зобов`язання, однак не може застосовуватися до часу відсутності факту прострочення боржником виконання свого зобов`язання. Умова оспорюваного кредитного договору в частині обов`язку [PERSON] сплачувати неустойку у вигляді штрафу в розмірі 3 % за кожен день користування у межах встановленого строку кредиту за відсутності прострочення по його поверненню є несправедливою і суперечить принципу розумності та добросовісності, а тому підлягає визнанню недійсною. \~ \~ \~ \~У пункті 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Встановлення сторонами умови кредитного договору в частині обов`язку позичальника сплачувати пеню, а саме, у розмірі 3,64 % від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день - 5,02 %, на 30-й - 7,67 %, що становить до 2 703,38 % на рік (14х3,64+15х5,02+336х7,67), є несправедливою у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг відповідача, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. У зв`язку із цим, також підлягає визнанню недійсною умова оспорюваного кредитного договору в частині обов`язку позичальника сплачувати пеню у вищезазначених розмірах. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року в справі № 623/2936/19 (касаційне провадження № 61-1416св20). За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині визнання недійсними умов кредитного договору №\~ 180718-220644 \~від\~\~20 липня 2018 року, який укладений між ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» та [PERSON] , про обов`язки позичальника сплачувати неустойку у вигляді штрафу\~3 % за кожен день користування у межах встановленого строку кредиту\~та пеню\~у розмірі\~\~\~\~ 3,64 % від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день - 5,02 %, на 30-й - 7,67 %. В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними, тому задоволенню не підлягають. Заява відповідача про застосування позовної давності, зазначена у відзиві на позовну заву, не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до статті 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Цивільним кодексом\~України визначено два види строків позовної давності:а) загальний; б) спеціальні. Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності. Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена\~статтею 258 ЦК України. Судом встановлено, що оспорюваний кредитний договір було укладено 20 липня 2018 року, отже перебіг строку позовної давності розпочався 20 липня 2018 року. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав законої сили 02.04.2020, \~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України), постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення\~карантину та\~запровадження обмежувальних\~протиепідемічних заходів\~з метою\~запобігання поширенню\~на території\~України гострої\~респіраторної хвороби\~COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2» (із\~змінами і\~доповненнями,\~внесеними постановами\~Кабінету Міністрів\~України), установлено з 12 березня 2020 року по 30 квітня 2023 року на всій території України карантин. У пункті 12\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Законом України № 2120-ІХ від 15.03.2022 «Про внесення\~змін до\~Податкового кодексу\~України та\~інших законодавчих\~актів України\~щодо дії\~норм на\~період дії\~воєнного стану», який набрав законої сили 17.03.2022, \~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 19 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX,\~ а\~також Указами\~Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженого Законом\~України № 2119-IX від 15.03.2022,\~ \~від 18 квітня 2022 року № 259/2022,\~затвердженого \~Законом України\~№ 2212-IX від 21.04.2022,\~ від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України \~№ 2263-IX від 22.05.2022, від 12.08.2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України \~№ 2500-ІХ від 15.08.2022,\~\~від 07.11.2022 року № 757/2022, затвердженого Законом України \~№2738-IX 16.11.2022, від\~06.02.2023 р. № 58/2023, затвердженого \~Законом України \~№2915-IX 07.02.2023, в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року до 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року. Врахувавши, що останнім днем звернення до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним у межах строку позовної давності було 20 липня 2021 року, а\~Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX\~щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, який продовжений до 30 квітня 2023 року, а також з врахуванням продовження воєнного стану на території України до 20 травня 2023 року, то строк позовної давності не сплив. \~ \~ \~ \~З урахуванням наведеного, відсутні підстави для задоволення заяви відповідача про застосування позовної давності, зазначеної у відзиві на позовну заяву. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~Згідно з пунктом 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат. \~ \~ \~ \~Як зазначено\~у пункті\~36\~ вказаної\~Постанови,\~ вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. \~ \~ \~ \~Виходячи з\~положень статті 141\~ЦПК України,\~пунктів 35,\~36\~Постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~від 17\~жовтня 2014\~року №10\~«Про застосування\~судами законодавства\~про судові\~витрати у\~цивільних справах»,\~ в\~зв`язку із\~частковим задоволенням\~позову немайнового\~характеру,\~ \~з відповідача\~на користь\~держави підлягає\~стягненню половина\~судового \~збору,\~ від\~сплати якого\~був звільнений\~позивач на\~день подання\~позовної заяви\~згідно із\~частиною 3\~статті 22\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»,\~що становить\~ 536,80\~гривень (1073,60\~гривень/2). Інша частина судового збору компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial