Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

заявник звернулась до суду з заявою про встановлення факту належності [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) свідоцтва про право власності на житло квартиру [ADDRESS] від 15 лютого 1996 року, виданого 15 лютого 1996 року на підставі розпорядження (наказу) Львівського бюро приватизації відомчого житла Львівської залізниці №2337 від 12 лютого 1996 року, а також будинкової книги на квартиру [ADDRESS] , виданої 27 січня 1997 року. Заяву мотивує тим, що вона є донькою [PERSON] , який помер [INFO] . При зверненні до нотаріуса для оформлення права власності на спадкове майно квартиру [ADDRESS] , виявлено помилку в написанні прізвища власника, де замість [PERSON] вказано [PERSON] , а в будинковій книзі вказано [PERSON] . Вказані помилки унеможливлюють оформити право власності на спадкове майно. Матеріали заяви надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 30 січня 2023 року. 15 лютого 2023 року засобами електронного зв`язку надійшло клопотання приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дулик М.Б. відповідно до якого розгляд справи просить проводити у її відсутності. В підготовчому засіданні 27 лютого 2023 року протокольною ухвалою за клопотанням представника заявника було залучено до участі у справі у якості заінтересованої особи Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, у зв`язку з чим у розгляді заяви оголошено перерву. 3 березня 2023 року на електронну адресу суду надійшов відзив представника заінтересованої особи Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради В. Паращича, що діє в порядку само представництва юридичної особи на підставі довіреності №4-2902-40375 від 27 жовтня 2021 року, в якому вказує, що заявник просить встановити факт належності правовстановлюючого документа за [PERSON] . При цьому ухвалою Залізничного районного суду м. Львова у справі №462/4538/22 від 22 вересня 2022 року провадження було закрито у зв`язку зі смертю заявника [PERSON] . Просить врахувати поданий відзив при ухваленні судового рішення, а розгляд справи проводити без участі представника управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради. 13 березня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник заявника адвокат Ільницький О.В., який діяв на підставі ордера серії ВС 1160013 від 3 січня 2023 року, подану заяву підтримав з мотивів викладених в ній та просив задовольнити заяву про встановлення юридичного факту. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомленими про час і місце проведення такого. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності заінтересованих осіб та ухвалити рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказах, відносно чого представник заявника не заперечив. Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що заява підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. У відповідності до п. 6 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 серпня 1969 року вбачається, що заявник [PERSON] народилась [INFO] та її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Після укладення шлюбу заявник змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 6 берзня 1983 року (а.с. 7). З копії свідоцтва про право власності на житло від 15 лютого 1996 року виданого Львівським бюро приватизації відомчого житла Львівської залізниці вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с. 11). В будинковій книзі на цю ж квартиру прізвище власника вказано [PERSON] , [INFO] . При цьому на останньому аркуші вказано, що будинкова книга знаходиться в користуванні [PERSON] (а.с. 12-16). З копії паспорта [NUMBER] виданого Залізничним РВ УМВС України у Львівській області 11 лютого 2002 року вбачається, що такий видано [PERSON] , [INFO] (а.с. 17). З копії картки фізичної особи платника податків від 30 листопада 1998 року вбачається, що така видана [PERSON] та йому присвоєно ідентифікаційний номер [NUMBER] (а.с. 17). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10 вересня 2022 року (а.с. 10). Після смерті [PERSON] відкрито приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дулик М.Б. спадкову справу, що стверджується копією витягу №70717986 від 23 листопада 2022 року (а.с. 18). З листа приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дулик М.Б. від 2 грудня 2022 року № 190/02-14 вбачається, що до спадкового майна належить квартира [ADDRESS] . Однак у зв`язку з написанням у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] від 10 вересня 2022 року прізвища спадкодавця [PERSON] , а в правовстановлюючих документах на вказану квартиру [PERSON] , це унеможливлює підтвердження права власності спадкодавця на спадкове майно. Таким чином, виходячи з аналізу описаних вище документів, суд вважає доведеним факт належності [PERSON] правовстановлюючого документа на квартиру [ADDRESS] , а саме свідоцтва про право власності на житло від 15 лютого 1996 року виданого Львівським бюро приватизації відомчого житла Львівської залізниці та будинкової книги на цю ж квартиру. Встановлення факту приналежності правовстановлюючого документа необхідно для реалізації заявником її права на оформлення спадкового майна, оскільки в інший позасудовий спосіб внести в такі документи виправлення неможливо. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а\~\~стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші доводи, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. При цьому відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved