Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача У жовтні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «АМПУ») про визнання наказу незаконним, поновлення дії трудового договору, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з 16 липня 2020 року перебував у трудових відносинах з ДП «АМПУ», а з 19 березня 2021 року працює на посаді аналітика консолідованої інформації 1 категорії відділу досліджень та аналізу служби аналізу та управління ризиками апарату управління ДП «АМПУ». Указом Президента України від 24 квітня 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Наказом ДП «АМПУ» від 28 лютого 2022 року № 84-к «Про організаційні заходи, пов`язані з веденням воєнного стану в Україні» (зі змінами), погодженого з Первинною профспілковою організацією працівників ДП «АМПУ», встановлено початок простою в апараті управління ДП «АМПУ» з 08 год. 30 хв. 01 березня 2022 року - до припинення або скасування воєнного стану в Україні. У подальшому законами України строк дії воєнного стану в Україні продовжувався, він діє і дотепер. Незважаючи на зазначене, на підставі наказу ДП «АМПУ» від 30 серпня 2022 року № 238-к «Про припинення простою та призупинення дії трудового договору з [PERSON] » припинено з 30 серпня 2022 року простій, встановлений йому наказом ДП «АМПУ» від 28 лютого 2022 року № 84-к «Про організаційні заходи, пов`язані з введенням воєнного стану в Україні» (зі змінами) (пункт 1) та призупинено з 30 серпня 2022 року дію трудового договору, укладеного з ним, до відновлення можливості виконувати ним роботу, але не пізніше дня після припинення або скасування воєнного стану в Україні (пункт 2). На думку позивача, пункт другий наказу ДП «АМПУ» від 30 серпня 2022 року № 238-к в частині призупинення дії трудового договору є незаконним, суперечить вимогам статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», оскільки у обох сторін трудових відносин була та є можливість виконувати обов`язки, а тому у ДП «АМПУ» були відсутні підстави для призупинення дії трудового договору, укладеного з ним. Вважає, що він має право на отримання належної йому суми заробітної плати за період незаконного призупинення дії трудового договору. Також внаслідок порушення його прав у сфері трудових відносин, йому спричинена моральна шкода, яку оцінює у 150 000,00 грн. Твердження відповідача щодо обов`язковості досудового врегулювання спору в частині оскарження наказу про призупинення дії трудового договору до Держпраці позивач вважав безпідставними, оскільки така процедура буде можлива лише після внесення змін до Наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства від 27 жовтня 2020 року № 2161 та доповнення відповідних форм документів, зокрема форми припису про скасування наказу (розпорядження) або усунення порушень законодавства про працю щодо призупинення дії трудового договору. З урахуванням зазначеного, [PERSON] просив визнати незаконним та скасувати пункт 2 наказу ДП «АМПУ» від 30 серпня 2022 року№ 238-к «Про припинення простою та призупинення дії трудового договору з [PERSON] » та поновити дію трудового договору, укладеного між ним ДП «АМПУ»; стягнути з ДП «АМПУ» на його користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 30 серпня 2022 року до 10 січня 2023 року у розмірі 253 605,45 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів; 150 000,00 грн моральної шкоди та сплачений ним судовий збір. Рішення суду в частині поновлення дії трудового договору та стягнення середньомісячного заробітку за один місяць допустити до негайного виконання. У відзиві представник ДП «АМПУ» - Мельников Д.О. посилався на те, що позивач передчасно звернувся до суду з позовом, не дотримався запровадженого на період воєнного стану особливого порядку врегулювання трудового спору. Також представник відповідача вказував на законність наказу від 30 серпня 2022 року № 238-к, оскільки позивач з березня 2022 року погоджувався з тим, що робота у відповідача була зупинена і така зупинка була викликана відсутністю виробничих та організаційних умов виконання роботи та забезпечення його роботою. Станом на момент запровадження простою і станом на момент призупинення дії трудового договору істотних змін не відбулось - воєнний стан не скасований, відсутні організаційні і технічні умови, необхідні для виконання роботи позивачем. Також зазначив, що позивач обрав неналежний спосіб захисту та неналежного відповідача за вимогою про стягнення середнього заробітку, оскільки відшкодування працівникам, пов`язаних із трудовими відносинами грошових сум, втрачених внаслідок збройної агресії проти України, здійснюється за рахунок коштів держави-агресора. Звернув увагу суду, що на правовідносини сторін не поширюються положення ст. 32 КЗпП України. Заперечував проти стягнення з відповідача моральної шкоди через недоведеність вимог. Первинна профспілкова організація працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України» надала письмові пояснення, в яких підтримала позов. Послалася на те, що призупинення дії трудового договору є зміною умов трудового договору та оплати праці, яке потребує отримання попередньої згоди від профспілки відповідно до п.8.1.8 Колективного договору. Оспорюваний наказ виданий без попередньої згоди первинної профспілкової організації. Головною умовою для призупинення дії трудового договору є абсолютна неможливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи ?ухвалою суду від 27 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в судове засідання на 02 грудня 2022 року о 10 год. 30 хв. у приміщенні суду (а. с. 170-171, т. 1); ?28 листопада 2022 року від представника третьої особи первинної профспілкової організації працівників ДП «АМПУ» - адвоката Лакуша А.В. надійшли пояснення на позовну заяву (а. с. 173-174, т. 1); ?02 грудня 2022 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з відсутністю електроенергії в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва, справу знято з розгляду та призначено на 30 січня 2023 року о 16 год. 00 хв. (а. с. 179, т. 1); ?21 грудня 2022 року представник ДП «АМПУ» Мельников Д.О. подав клопотання про закриття провадження у справі (а. с. 218-221, т. 1); ?27 грудня 2022 року від представника відповідача надійшла заява про залишення позову без руху, оскільки позивачем не була визначена сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу та не сплачено судовий збір за вказану вимогу (а. с. 226-229, т. 1); ?27 грудня 2022 року від представника ДП «АМПУ» - Мельникова Д.О. надійшов відзив на позовну заяву (а. с. 1-14, т. 2); ?03 січня 2023 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив (а. с. 113-123, т. 2); ?у січні 2023 року від представника ДП «АМПУ» - Мельникова Д.О. надійшли заперечення (на відповідь на відзив) (а. с. 125-131, т. 2); ?ухвалою суду від 23 січня 2023 року заяву представника ДП «АМПУ» - Мельникова Д.О. задоволено. Постановлено проводити судове засідання, призначене на 30 січня 2023 року о 16 год. 00 хв., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представником відповідача - Мельниковим Д. О. за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon» (а. с. 204-205, т. 1); ?27 січня 2023 року від позивача надійшли пояснення щодо суми розрахунку середнього заробітку (а. с. 136-139, т. 2); ?30 січня 2023 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з відсутністю електроенергії в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва, справу знято з розгляду та призначено на 16 лютого 2023 року о 10 год. 00 хв. (а. с. 145-146, т. 2); ?01 лютого 2023 року від представника ДП «АМПУ» - Мельникова Д.О. надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а. с. 148-150, т. 2); ?ухвалою суду від 01 лютого 2023 року відмовлено у задоволенні заяви адвоката Мельникова Д. О., який діє в інтересах ДП «АМПУ», про розгляд справи в режимі відеоконференції (а. с. 152-153, т. 2); ?06 лютого 2023 року від представника ДП «АМПУ» - Мельникова Д.О. надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а. с. 155-159, т. 2); ?ухвалою суду від 06 лютого 2023 року відмовлено у задоволенні заяви адвоката Мельникова Д. О., який діє в інтересах ДП «АМПУ», про розгляд справи в режимі відеоконференції (а. с. 166-167, т. 2); ?10 лютого 2023 року від представника ДП «АМПУ» - Солодовникова А.В. надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а. с. 223-226, т. 2); ? ухвалою суду від 10 лютого 2023 року заяву представника відповідача ДП «АМПУ» Солодовникова А.В. задоволено частково. Постановлено проводити судове засідання, призначене на 16 лютого 2023 року о 10.00 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представником відповідача - Солодовниковим А.В. за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon». (а. с. 134-135, т. 2); ?ухвалою суду від 16 лютого 2023 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано позивачу строк п`ять днів з дня отримання ним копії ухвали, для усунення недоліків (а. с. 4-6, т. 3); ?13 лютого 2023 року представник ДП «АМПУ» Мельников Д.О. подав клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки між сторонами припинено трудові відносини (а. с. 237-238, т. 2); ?17 лютого 2023 року від позивача [PERSON] надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з додатками (а. с. 8-36, т. 3); ?24 лютого 2023 року представник ДП «АМПУ» Мельников Д.О. ознайомився з матеріалами справи (а. с. 38, т. 3); ?28 березня 2023 року від позивача [PERSON] надійшли пояснення щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі (а. с. 43-46, т. 3); ? ухвалами суду від 29 березня 2023 року клопотання представника ДП «АМПУ» про закриття провадження у справі залишено без задоволення. Враховуючи відсутність підстав для відкладення судового засідання, визначених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, наявні в матеріалах справи заяви по суті справи, суд зважаючи на положення ч. 1 ст. 223 ЦПК України та на строки розгляду справи встановлені ст. 275 ЦПК України, постановив здійснити розгляд справи без участі представників відповідача та третьої особи, за наявними матеріалами справи. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з ДП «АМПУ», з 19 березня 2021 року працював на посаді аналітика консолідованої інформації першої категорії відділу досліджень та аналізу служби аналізу та управління ризиками апарату управління ДП «АМПУ». Наказом ДП «АМПУ» від 28 лютого 2022 року № 84-к «Про організаційні заходи, пов`язані з введенням воєнного стану в Україні» встановлено початок простою в апараті управління ДП «АМПУ» з 08 год 30 хв. 01 березня 2022 року - до припинення або скасування воєнного стану в Україні (а. с. 38-39, т. 1). На підставі пункту 1 наказу ДП «АМПУ» від 30 серпня 2022 року № 238-к «Про припинення простою та призупинення дії трудового договору з [PERSON] » припинено з 30 серпня 2022 року простій, встановлений наказом ДП «АМПУ» від 28 лютого 2022 року № 84-к «Про організаційні заходи, пов`язані з введенням воєнного стану в Україні», аналітику консолідованої інформації 1 категорії відділу досліджень та аналізу служби аналізу та управління ризиками апарату управління [PERSON] (а. с. 45, т. 1). Згідно з пунктом 2 Наказу ДП «АМПУ» від 30 серпня 2022 року № 238-к, призупинено з 30 серпня 2022 року дію трудового договору, укладеного із [PERSON] , до відновлення можливості виконувати ним роботу, але не пізніше дня після припинення або скасування воєнного стану в Україні (а. с. 45, т. 1). Відповідно до наказу ДП «АМПУ» від 09 січня 2023 року № 18 [PERSON] 10 січня 2023 року звільнено з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників) (а. с. 172, т. 2). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України. Разом з тим відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згідно з пунктом 3 вказаного Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573, від 07 листопада 2022 року № 757/2022 та від 06 лютого 2023 року № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні, в тому числі, з 05 год. 30 хв. 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Статтею 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-ІХ (далі - Закон № 2136-ІХ) передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. Відповідно до пп. 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно з пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 2136-ІХ главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Таким чином, положення Закону № 2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону № 2136-ІХ, також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем. Частиною першою статті 13 Закону № 2136-ІХ визначено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що про призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Згідно з частиною третьою статті 13 Закону № 2136-ІХ відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України. Таким чином, Закон № 2136-ІХ надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам. Разом з тим, як вбачається з аналізу положень частини першої статті 13 Закону № 2136-ІХ, таке право роботодавця настає за певних умов. Такими умовами призупинення трудового договору з працівником є абсолютна неможливість через збройну агресію: роботодавцем надати роботу, а працівником виконувати її. До того ж побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачив одночасне настання як неможливості роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником. Отже, спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. При цьому, роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, а працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми, яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору, не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права. Щодо абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору може свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо. Тому за умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі у дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Разом з тим, стороною відповідача не було доведено наявності передбачених законом підстав для призупинення з позивачем дії трудового договору. Відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позивачем позовні вимоги і свідчили б про неможливість виконання виробничих завдань та функцій підприємства, призупинення його діяльності, а також про неможливість виконання [PERSON] визначених трудовим договором завдань. За змістом статті 2-1 Кодексу законів про працю України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці. Статтею 5-1 Кодексу законів про працю України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Особисто позивач не був ініціатором призупинення із ним трудового договору, не звертався до відповідача з питанням про те, що він не може виконувати роботу через збройну агресію і тому слід призупинити із ним дію трудового договору, а у позові наполягає на тому, що має можливість працювати. Відповідне рішення про призупинення дії трудового договору ініціював та прийняв роботодавець. Більш того, позивач звертався до відповідача з листом, яким повідомив роботодавця, що має можливість виконувати роботу в подальшому та просив відновити дію трудового договору. Відповідачем не було доведено тієї обставини, що [PERSON] , займаючи посаду аналітика консолідованої інформації 1 категорії відділу досліджень та аналізу служби аналізу та управління ризиками апарату управління, не мав переважного права на продовження виконання покладених на нього посадових обов`язків у відношенні до інших працівників підприємства, дія трудових договорів з якими призупиненою не була. Оскаржуваний позивачем наказ не відповідає вимогам статті 13 Закону № 2136-ІХ, оскільки не містить інформації про фактичні обставини, які б указували на неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки. При цьому, підставою для призупинення трудового договору, тобто обмеження відповідно до Закону № 2136-ІХ прав громадян, гарантованих статтями 43, 44 Конституції України, є не сам факт уведення воєнного стану в Україні, а об`єктивна неможливість роботи на умовах трудового договору. За наведених обставин, суд дійшов висновку, що пункт 2 наказу ДП «АМПУ» від 30 серпня 2022 року № 238-к «Про припинення простою та призупинення дії трудового договору з [PERSON] » слід визнати незаконним та скасувати. Разом з тим, суд відхиляє доводи позивача, що призупинення з ним дії трудового договору потребувало отримання попередньої згоди від Профспілки відповідно до п.8.1.8 Колективного договору, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що позивач є членом Профспілки. Заперечення представника відповідача про передчасність звернення [PERSON] до суду, оскільки він не оскаржив наказ до Держпраці України, суд до уваги не приймає, оскільки позивач вправі звернутися за захистом своїх трудових прав безпосередньо до суду. Враховуючи, що на час розгляду справи позивач з 10.01.2023 звільнений з ДП «АМПУ» у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі наказу ДП «АМПУ» від 09.01.2022 № 18-к, що не заперечувалося сторонами, не підлягає задоволенню його вимога про поновлення дії трудового договору. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Призупинення трудового договору з працівником відповідно до положень статті 13 Закону України № 2136-ІХ від 15.03.2022 року "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" хоча і не припиняє трудових відносин і не є звільненням у розумінні положень Кодексу законів про працю України, проте фактично позбавляє працівника роботи і належного йому заробітку, який би він отримав, коли б працював та своєму робочому місці чи виконував покладені на нього трудові обов`язки. У випадку, якщо наказ буде визнаний незаконним та скасованим, то це на думку суду створить ситуацію, яка як для роботодавця так і для працівника, буде фактичним вимушеним прогулом, викликаним противними діями роботодавця. Тому у даному випадку, суд,

Outcome: partial