Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

у грудня 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про встановлення юридичного факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позов обґрунтований тим, що [INFO] , в місті Ніжині, у віці 71 року померла її мати - [PERSON] . Згідно заповіту, складеного 24 лютого 2011 року та посвідченого державним нотаріусом Ніжинської міської нотаріальної контори Кострицею С.В., [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що за законом вона матиме право, [PERSON] . Останнім зареєстрованим місцем проживання [PERSON] була адреса: [ADDRESS] . За цією адресою також зареєстровані батько позивача (колишній чоловік матері) [PERSON] і рідний брат позивача [PERSON] . В силу об`єктивних причин - хвороба останньої, починаючи з 2010 року, мати постійно проживала не в своєму будинку, а з позивачкою. В 2010 році мати перенесла інсульт і з того часу постійно потребувала стороннього догляду. Їй була встановлена І група інвалідності. Державним нотаріусом Ніжинської міської державної нотаріальної контори під текстом заповіту було зазначено, що у зв`язку з хворобою [PERSON] заповіт був посвідчений за адресою [ADDRESS] . За вказаною адресою проживала позивач зі своєю сім`єю, так як будинок, в якому вона проживає на даний час ще будувався. Починаючи з 2017 року, її сім`я та мати проживали за адресою [ADDRESS] . до її смерті. 10 жовтня 2021 року у матері трапився повторний інсульт і автомобілем екстреної медичної допомоги вона була доставлена до КМЗ «Ніжинська центральна міська лікарня», де остання померла [INFO] . В серпні 2022 року вона звернулась до приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Варави Н.П. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої мами. Просила видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частку у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 31 серпня 2022 р було заведено спадкову справу № 242/2022. Постановою від 31.08.2022 приватний нотаріус Варава Н.П. відмовила у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину) і зазначила, що на підтвердження факту прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається із часу відкриття спадщини, не подано підтверджуючих документів. Встановлення юридичного факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини позивачу необхідно для оформлення спадщини. Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12.12.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. У відзиві від 26.01.2022 представник відповідача адвокат Кубрак Ю.І. зазначив, що [INFO] померла мати сторін по справі [PERSON] . Останнім днем подачі заяви спадкоємцем про прийняття спадщини, який проживає окремо від спадкодавця є -15.08.2022. 31.08.2022 на підставі поданої заяви позивача приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Варавою Н.П. була заведена спадкова справа №242/2022 щодо майна померлої [PERSON] . Згідно наданої позивачем довідки, виданої Виконавчим комітетом Ніжинської міської ради Чернігівської області від 26.08.2022 №1488 на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] мала зареєстроване місце проживання, за адресою: [ADDRESS] , разом з нею був зареєстрований син [PERSON] . Відповідач відноситься до спадкоємців першої черги та 11.01.2023 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] . Приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Варавою Н.П. на підставі поданої позивачем довідки №1488 про місце реєстрації проживання спадкодавця на день смерті, було встановлено місце відкриття спадщини, яку прийняв відповідач і не відмовився від неї. Позивачка без поважних причин пропустила строк подачі заяви про прийняття спадщини 10 місяців, саме по цій причині нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на частку у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Позивач без погодження з відповідачем забрала мати до себе, для здійснення догляду, надавала їй матеріальну підтримку, лікування і догляд за нею, так як мати не могла навіть розмовляти. Всі ці докази не можуть слугувати доказом постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Сам факт проживання спадкодавця за місцем проживання спадкоємця правового значення для суті спірних правовідносин не має, оскільки предметом доказування є передбачений ч.3 ст.1268 ЦК України факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не навпаки. Позивачка поданим позовом має намір змінити місце відкриття спадщини. Вважає, що необхідності встановлення юридичного факту місця відкриття спадщини [PERSON] відсутня, та як на даний час місце відкриття спадщини відоме, про що є відповідні документи у спадкові справі №242/2022, щодо майна померлої [PERSON] . Просить суд відмовити у задоволенні позову повністю. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав викладених у ньому. Представник відповідач у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у відзиві. Свідок [PERSON] , друг дочки позивача, суду показав, що з [PERSON] був знайомий особисто з 2017 року, остання, мати позивача проживала разом з нею. Її кімната була на першому поверсі у будинку за адресою [ADDRESS] . Позивач та її родина здійснювала за [PERSON] постійний догляд, оскільки остання важко хворіла. У жовтні 2021 року дівчина повідомила, що бабусю забрали до лікарні та через кілька днів вона померла. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] знала з 1975 року, остання сестра її чоловіка. У квітні 2010 року у [PERSON] стався інсульт. [PERSON] (позивач) та Вітя (чоловік позивача) лікували її в Чернігові, сиділи біля неї, потім в лікарні в м. Ніжині. Після виписки привезли мати в будинок на [ADDRESS] , де вона її провідувала кожного місяця. Потім вони перевезли мати на [ADDRESS] . [PERSON] весь час здійснювала догляд за матір`ю та здійснила поховання останньої. Суд, заслухавши позивача та її представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з пп. 1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.10.2021, [PERSON] померла [INFO] в м.Ніжин, Чернігівської області, актовий запис №989 (а.с.10). 24.02.2011 [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що за законом вона матиме права заповіла [PERSON] , заповіт посвідчений приватним нотаріусом Ніжинської міської державної нотаріальної контори Кострицею С.В., підписаний нотаріусом зі слів [PERSON] , в присутності свідків, у зв`язку з хворобою заповідача заповіт підписаний за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Постановою приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу від 31.08.2022 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на частку у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , після смерті померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку з відсутністю документів на підтвердження прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб (а.с.14). Відповідно до копії довідки МСЕК №436857 [PERSON] була особою з інвалідністю І групи, загального захворювання, безстроково (а.с.15,16). Згідно копії довідки №4 від 17.10.2022, [PERSON] була під наглядом сімейного лікаря за адресою: [ADDRESS] , (а.с.18). Щодо до майна померлої [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа №242/2022 (а.с.59-85). Згідно актового запис про смерть №989 від 15 жовтня 2021, [PERSON] померла [INFO] у віці 71 року, місце смерті м.Ніжин, Чернігівської області, місце проживання померлої [ADDRESS] . Свідоцтво отримав [PERSON] (а.с.87). Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 ст.1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу. Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у ч.ч. 3,4 ст.1268, ст.ст. 1269, 1270 ЦК України. Згідно зі ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом застосовується норма частини першої статті 1275 ЦК України, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Враховуючи волю заповідача таке тлумачення ст.1275 ЦК України дозволяє усунути конкуренцію між спадкуванням за заповітом та законом, оскільки ніхто не може бути одночасно спадкоємцем за законом та заповітом відносно спадкової маси охопленої заповітом. Якщо призначені кілька спадкоємців за заповітом і той або інший з них відмовляється від прийняття своєї частини або, взагалі, вибуває з числа інших, то частини у спадщині інших у відповідній мірі збільшуються. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог ст 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 22.09.2021 по справі № 227/3750/19. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст.229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. Верховний Суд у Постанові № 484/747/17 від 10.09.2019 зазначив, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч.1 ст.29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ч.10 ст.6 цього ж Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Аналіз наведених законодавчих норм свідчить про те, що проживання в певному місці буде постійним, якщо особа проживала в ньому понад шість місяців протягом року, та при цьому реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця (у даній справі спадкодавця за місцем реєстрації та проживання спадкоємця) не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч.3 ст.1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. Встановивши, що позивач постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , що і не заперечується фактично відповідачем, вимоги [PERSON] про встановлення факту постійного поживання із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини підлягають задоволенню. Підсумовуючи усе вище викладене, суд вважає позовні вимоги позивача цілком обґрунтованими, та приходить до висновку про їх задоволення у повному обсязі. Судові витрати по сплаті судового збору позивачем, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідча.

Outcome: approved