Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Комінтернівського районного суду Одеської області в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] , за результатом якого просить розірвати шлюб, зареєстрований між сторонами 15.01.2003, обґрунтовуючи вимоги наступними доводами. Позивачем зазначено, що за час перебування у шлюбі у сторін народилися доньки, [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В подальшому спільне життя позивача з відповідачем не складалося через різні погляди на життя та сім`ю. На даний момент родина фактично розпалася. Сторони тривалий час мешкають окремо один від одного, сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. За весь час їхнього окремого проживання сторони остаточно усвідомили необхідність законної фіксації відсутності шлюбних відносин шляхом оформлення розірвання шлюбу. Позивач вважає, що примирення не можливе та буде суперечити інтересам обох з подружжя. Позивач просить щоб неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] залишилась проживати з ним, що обумовлено інтересами дитини та тим, що позивач планує виїжджати за кордон для працевлаштування на тривалий термін. В подальшому була подана заява про збільшення позовних вимог, якою позивач також просить встановити факт утримання [PERSON] [INFO] спільної неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] . Ухвалою від 01.02.2023 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали. Ухвалою від 02.03.2023 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом сторін). Ухвалою від 14.03.2023 залучено орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] визнав позов та не заперечував проти його задоволення, суду пояснив, що дійсно вони з жінкою припинили подружнє життя та мешкають окремо один від одного. Відповідач не заперечує проти залишення дитини з батьком, оскільки дитина зараз проживає з ним, для дитини створені всі умови для розвитку. Від органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області надійшов висновок про доцільність визначити місце проживання дитини з батьком та письмова заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Суд, вислухавши сторони, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 15.01.2003 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб в виконкомі Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис за №3, остання змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] [INFO] , що підтверджується копі свідоцтва про народження серії [NUMBER] . У теперішній час подружжя проживає окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, подружні стосунки не підтримують, примирення неможливе. Майнового спору між подружжям немає. Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення для справи. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Статтею 5 Протоколу N 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно п. 1,2 ч. 2 ст. 34 ЦК України, у разі реєстрації шлюбу фізичної особи, яка не досягла повноліття, вона набуває повної цивільної дієздатності з моменту реєстрації шлюбу. У разі припинення шлюбу до досягнення фізичною особою повноліття набута нею повна цивільна дієздатність зберігається. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання доньки - [PERSON] , [INFO] суд дійшов наступного висновку. Рішенням №2 Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області від 02.03.2023 затверджено висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданим рішенням Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області від 02.03.2023. Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд, з урахуванням позиції сторін, врахувавши висновок про визначення місця проживання дитини, складений Органом опіки та піклування Красносільської сільської ради, обставини за яких приймається рішення щодо визначення місця проживання дитини, вважає, що залишення дитини з батьком не порушить прав дитини, не вплине на її інтереси та подальший розвиток. Щодо вимоги про встановлення факту утримання [PERSON] [INFO] спільної неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] , суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 315 цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. На даний час дитина проживає разом з батьком та знаходиться на повному його утримані, про що зазначає і сама позивачка. Органом опіки та піклування Красносільської сільської ради у своєму висновку також зазначив, що батько самостійно здійснює виховання дитини до повноліття та одноособово приймає стосовно малолітньої доньки всі необхідні рішення, які пов`язані з перебуванням, проживанням, навчанням, лікуванням та оздоровленням. Після всебічного, повного дослідження та оцінки пояснень сторін, наявних матеріалів справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved