Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 13 березня 2009 року Виконавчим комітетом Медведівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, актовий запис № 01. Від даного шлюбу сторони спільних дітей вони не мають. На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що шлюб з відповідачем виявився невдалим, вони втратили взаєморозуміння та повагу один до одного, наразі у них відсутні спільні інтереси, сторони мають різні погляди на життя. Через наведені обставини між ними неодноразово відбувалися конфлікти із застосуванням фізичного та психологічного насильства з боку відповідача. Тому позивачка змушена проживати окремо та на даний час вона проживає в м. Черкаси. З січня 2022 року вони не підтримують шлюбних відносин, не спілкуються та не ведуть спільного господарства. За таких обставин [PERSON] вважає, що збереження сім`ї, примирення та подальше спільне проживання між ними неможливе і просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] та відшкодувати понесені нею судові витрати у вигляді витрат на оплату професійної правничої правової допомоги в сумі 2 500 грн. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 23.02.2023 провадження у справі відкрито і справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, суду надала заяву з проханням проводити розгляд справи у її відсутність. Позов підтримала у повному обсязі та просила суд його задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, правом подання відзиву не позовну заяву не скористався. За таких обставин суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням відсутності заперечень позивачки на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч. 1 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Під час розгляду справи судом встановлено, що 13 березня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Медведівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, актовий запис № 01. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Враховуючи, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, проживають окремо один від одного та не відновлюють сімейних відносин, що свідчить про стійкий розлад подружніх стосунків, суд приходить до переконання, що шлюб існує формально і сім`ю зберегти неможливо, за таких обставин позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час розгляду питання про розподіл судовий витрат суд враховує наступне. На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у свою чергу інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124 св 20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Згідно із ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України визначені критерії, за якими визначається співмірність витрат на оплату послуг адвоката. Виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката визначаються, в тому числі на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. З наданих [PERSON] суду доказів вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються договором № 1373 про надання правової допомоги від 16.02.2023; додатковим договором № 1373/1 до договору про надання правової допомоги № 1373 від 16.02.2023; детальним описом робіт (наданих послуг) від 16.02.2022; меморіальним ордером №@2PL126141 від 16.02.2023 на суму 2 500,00 грн. та актом виконаних робіт від 16.02.2023. З аналізу таких доказів суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат на правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн. Крім того, оскільки при зверненні до суду [PERSON] на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору була звільнена у зв`язку із наявністю у неї інвалідності ІІ групи, на підтвердження чого суду надана копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 635486 від 21.11.2022, стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 1 073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved