Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

29.12.2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до ХМР, ПСР, третя особа: 5 ХДНК, в якій позивачка просить: встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини; встановити факт того, що вона прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті її чоловіка [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Позовні вимоги мотивовані наступним. Позивач з 24.10.1971 перебувала у шлюбі з [PERSON] . Вказаний шлюб розірвано не було. Від вказаного шлюбу у позивача та [PERSON] народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З часу укладення шлюбу позивач зі своїм чоловіком проживали спільно однією сім`єю, разом виховували дітей, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, спільно вели господарство, мали спільний бюджет, піклувались одне про одного. На підставі рішення виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова від 17.12.2002 №317-9, 24.12.2002 чоловік позивача [PERSON] зареєстрував право власності на домоволодіння [ADDRESS] . Загальна площа 228,4 кв.м., житлова площа 83,6 кв.м. У результаті спільної праці та за спільні кошти подружжя було придбано меблі, побутову техніку, зроблено ремонт у будинку, разом сплачували комунальні послуги. Після введення в експлуатацію вищевказаного будинку, а саме у 2002 році, подружжя [PERSON] переїхало до нього на постійне місце проживання. До переїзду до вказаного домоволодіння на постійне місце проживання, позивач та її чоловік спільно мешкали за адресою: [ADDRESS] . На сьогоднішній день, місце проживання позивача лише формально залишилось зареєстрованим за колишнього адресою, але фактично там проживають та зареєстровані донька позивача разом зі своєю сім`єю. [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , та після нього залишилась спадщина, заповіт складено не було. Протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини позивач не зверталась з заявою про прийняття спадщини, оскільки вважала, що як спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що прийняла її фактично, оскільки не заявляла про відмову від неї, а також її не було усунуто від права на спадкування. Діти подружжя спадщину після свого батька не прийняли, та подали заяви, що не будуть вимагати продовження строку прийняття спадщини. Інших спадкоємців першої черги не існує. 29.06.2021 позивач звернулась до державного нотаріуса П`ятої Харківської міської ДНК Кретової О.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] , проте постановою нотаріуса від 29.06.2021 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, оскільки остання не була зареєстрована за однією адресою зі спадкодавцем на час його смерті та відкриття спадщини, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. 19.09.2022 від представника відповідача ХМР на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог, та просив поновити строк на подачу вказаного відзиву у зв`язку з 24.02.2022 введено воєнний стан в Україні, та 02.03.2022 здійснено обстріл будівлі ХМР, внаслідок чого виникла руйнація будівель, та відсутній доступ до приміщень. За вказаних обставин, суд вважає за можливе поновити представнику відповідача ХМР строк на подачу вказаного відзиву у зв`язку з поважними причинами його пропущення. Позивач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась судом у встановленому законом порядку, в системі «Електронний суд» спрямувала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила їх задовольнити. Представник позивача - адвокат Марцонь Д.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити. Представник відповідача ХМР - Кукуєва В.І. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Представник відповідача Протопопівської сільської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив. Від представника третьої особи П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника. 29.12.2021 вказана позовна заява надійшла до суду та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 09.02.2022 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду від 24.10.2022 задоволено клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі ВКЗ, та клопотання позивача про виклик та допит свідків. Ухвалою суду від 24.10.2022 закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до розгляду по суті, та задоволено клопотання сторони позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 14.11.2022 доручено Мукачівському міськрайонному суду Закарпатської області організувати проведення відео-конференції за участю позивача [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 21.02.2023 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про залучення до участі в справі ПАТ «Укргазбанк» в особі ХОД АБ «Укргазбанк», [PERSON] та [PERSON] . Судом встановлено, що 24.10.1971 між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб, від якого народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюб розірвано не було. [INFO] чоловік позивачки [PERSON] помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на наступне майно: житловий будинок [ADDRESS] земельну ділянку площею 0,090 га, що розташована на території Протопопівської сільської ради с/т. «Динамо», транспортний засіб Great Wall Hower Cu, 2005 р.в. н.з. [NUMBER] , та частину квартири [ADDRESS] . На час смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Позивач звернулась до державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого чоловіка, однак 29.06.2021 постановою державного нотаріуса [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за законом на спадкове майно у зв`язку з відсутністю у неї документів, які підтверджували б факт постійного його проживання разом із спадкодавцем. Відповідно до довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 28.12.2021 та копії паспорта позивача, остання з 23.02.1983 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1,2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно з ч.1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до положень статтей 1222, 1223 ЦК України, Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У ст. 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, згідно ст. 1269 ЦК України. Відповідно до частин 3 та 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За вказаних обставин, судом встановлено, що позивач по справі є спадкоємцем першої черги після смерті свого чоловіка, та заяву до нотаріальної контори у встановлений 6-місячний строк не подавала. Заповіт після смерті [PERSON] відсутній, та інші спадкоємці за законом відсутні, оскільки діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] звернулись на адресу П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори зі спільною заявою, в якій повідомили нотаріальну контору, що спадщину вони не прийняли, та на неї не претендують, не подавали заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори протягом встановленого законом 6 - місячного строку, та звертатися до суду з питання продовження строку на прийняття спадщини не мають наміру. Відповідно до наданої довідки від 07.09.2020 за підписом директора ХОД АБ «Укргазбанк» [PERSON] повідомлено, що станом на 07.09.2020 поручителем [PERSON] повністю виконано зобов`язання по кредитному договору №42 від 27/10/2006 укладеному між АБ «Укргазбанк» та [PERSON] , та претензії до [PERSON] в АБ «Укргазбанк» по кредитному договору №42 від 27/10/2006 відсутні. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 360/2312/16-ц, ВС зазначив, відповідно до п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом МЮ України від 03 березня 2004 року № 20/5, у редакції чинній на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкоємцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка ЖЕО, правління житлового - будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкоємцем, копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини, реєстраційний напис у паспорті спадкоємця про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16 (провадження № 61-15926св18), від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18), від 01 липня 2020 року у справі № 222/1109/17 (провадження № 61-43496св18). В ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308сво18), якою вказану справу повернуто колегії суддів, яка її передала на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, зазначено, що тлумачення статті 29 ЦК України у поєднанні зі статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у відповідній редакції та Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII, дає підстави для висновку, що постійне місце проживання громадян України може бути підтверджено як відміткою у паспорті, так і іншими документами згідно із статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц (провадження № 61-11488св21). Отже, під час вирішення питання, чи прийняли спадкоємці спадщину у порядку частини третьої статті 1268 ЦК України, суд повинен досліджувати та встановлювати фактичне місце проживання спадкодавця на момент смерті та фактичне місце проживання його спадкоємців. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача та її померлого чоловіка по в`їзду Квітучому в м. Харкові, в судовому засіданні вказали, що вони товаришували з подружжям « [PERSON] », які проживала разом по в-ду Квітучому в м. Харкові до самої смерті [PERSON] , вони завжди проживали однією сім`єю ніколи не розлучались. Допитана в якості свідка позивач в судовому засіданні вказала, що починаючи з реєстрації шлюбу, вона завжди проживала з чоловіком однією сім`єю спочатку в квартирі по [ADDRESS] , потім почали будувати з чоловіком будинок по в`їзду Квітучому, куди потім переїхали з чоловіком, завжди мали спільний бюджет. Допитаний в якості свідка син позивача [PERSON] в судовому засіданні вказав, що його батьки завжди проживали разом в квартирі, потім батько почав будувати будинок, в який потім він переїхав жити разом з батьками, будинок будувався за спільні кошти сім`ї. Допитані свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні вказали, що вони знають родину « [PERSON] », та вони завжди разом проживали, та починаючи з 2005 проживали разом за адресою в будинку по в- [ADDRESS] . Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що факт, який просила встановити позивач, а саме факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] на час відкриття спадщини, знайшов своє підтвердження під час розгляду справи, встановлення такого факту надає можливість позивачці, як спадкоємцю першої черги, успадкувати майно, яке належало її чоловіку, та окремого встановлення факту прийняття спадщини в судового порядку для вказаного не потрібно, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а в іншій частині позову слід відмовити у зв`язку з обранням неефективного способу захисту порушеного права. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», при пред`явленні позову та ухваленні рішення за вимогами про право спадкоємців на майно судовий збір визначається судом, виходячи із загальної вартості майна, і витрати на його оплату покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок позивача як спадкоємця. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial