Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

У березні 2021 року ПрАТ «АК «Київводоканал» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач є споживачем і отримує послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) за адресою: [ADDRESS], які надаються позивачем на підставі відповідного договору, оскільки після розміщення 5 серпня 2014 року у газеті «Хрещатик» № 110 (4510) повідомлення про публічний договір (оферту) та договору про надання таких комунальних послуг на адресу ПАТ «АК «Київводоканал», яке було перейменовано на ПрАТ «АК «Київводоканал», жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та договору від відповідача не надходило. Однак, відповідач в порушення умов публічного договору та вимог, що передбачені законодавством, свої зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих за період з 1 липня 2014 року по 31 рудня 2020 року послуг з водопостачання та водовідведення не виконав належним чином, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 21 306,30 грн. Відповідний розмір внеску встановлений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.09.2019 №1716 для відповідного будинку у розмірі 7.02 грн. щоквартально, однак він не сплачений відповідачем, внаслідок чого борг складає 35,10 грн. Отже, розмір заборгованості відповідача за надані житлово-комунальні послуги складає 21 341,40 грн. У зв`язку з простроченням оплати спожитих комунальних послуг, відповідач також зобов`язаний сплатити на користь їх виконавця 3 % річних у розмірі 1 910,70 грн. та інфляційні втрати у розмірі 6 445,06 грн. від простроченої суми боргу. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 21 341,40 грн., 3 % річних у розмірі 1 910,70 грн. та інфляційні втрати у розмірі 6 445,06 грн., а також судовий збір у розмірі 2 270 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2021 головуючим суддею по розгляду даної справи визначено суддю Клочко І.В. Ухвалою суду від 17.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження по справі з викликом сторін. У зв`язку із звільненням судді [PERSON] , розпорядженням керівника апарату суду Зубець Л.В. №406 від 03.11.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи №754/3323/21 за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до [PERSON] про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги для визначення головуючого судді. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2021 головуючим суддею по розгляду даної справи визначено суддю Панченко О.М. Ухвалою суду від 08.11.2021 прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до [PERSON] про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження по справі з викликом сторін. 13.06.2022 представником позивача до суду було подано заяву в якій зазначає, що станом на 26.05.2022 у відповідача по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] сплачена заборгованість за житлово-комунальні послуги (централізоване постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем)), що підтверджується довідкою розрахункового департаменту ПрАТ «АК «Київводоканал». Позовна заява про стягненя боргу за житлово-комунальні послуги була подана до Деснянського районного суду м.Києва 25.02.2021 року. Після подачі позову до суду відповідачем повністю погашено основний борг у розмірі 21 341,40 грн. за період з 01.07.2014 року по 31.12.2020 року, що є предметом розгляду у справі №754/3323/21, у зв`язку з чим спір в цій частині позову наразі відсутній. Таким чином, представник позивача просить суд закрити провадження у справі №754/3323/21 в частині стягнення з [PERSON] основного боргу у розмірі 21 341,40 грн. Ухвалою суду від 15.03.2023 року закрито провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 21 341.40 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подавши на електронну адресу канцелярії суду п`яте клопотання (з серпня 2022 року) про відкладення судового засідання на той час, коли воєнний стан в Україні буде скасовано/припинено. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності відповідача суд враховує наступне. Відповідно до статті 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; першої неявки в судове засідання учасника справи, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні режимі відео конференції; необхідність витребування нових доказів; якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи без її участі, дала особисті пояснення. Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з частиною другою статті 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Виходячи з вищенаведеного, суд враховує тривалість розгляду справи та те, що після призначення справи до розгляду по суті з серпня 2022 року відповідач жодного разу не з`явився в судове засідання, а клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із введенням воєнного стану подані ним через електронну адресу канцелярії суду. Суд залишає без задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки поточна ситуація, яка склалася у м. Києві, а також де знаходиться територіально приміщення Деснянського районного суду м. Києва відсутні бойові дії. Крім того, з квітня 2022 року суд здійснює свою діяльність у штатному режимі, керується дотриманням розумних строків розгляду справи та недопущенням порушення прав інших учасників справи. Суд враховує і те, що Верховний Суд вже неодноразово у своїх рішеннях, зокрема у справах №802/562/18-а, №826/4504/17, звертав увагу на те, що повноваження щодо відкладення судового розгляду на підставі поданого учасниками судового процесу клопотання є дискреційними. Судова дискреція щодо оцінки обставин, які не дають можливості особі прийняти участь у судовому засіданні, на предмет їх поважності чи неповажності для цілей відкладення судового розгляду не має абсолютних меж. Суд має враховувати конкретну ситуацію та обґрунтування особи, яка просить суд відкласти судовий розгляд, відповідне обґрунтування не має бути абстрактним, а обставини, наведені у ньому, повинні бути підтверджені належною доказовою базою. Тобто реалізація відповідної дискреції суду щодо кваліфікації наведених учасником судового процесу у клопотанні про відкладення судового розгляду обставин має здійснюватися індивідуально з урахуванням принципу верховенства права. Це зумовлено тим, що сама концепція верховенства права передбачає суд як найдієвіший інструмент її застосування, адже тільки суд може вийти за межі формального права та визначити доцільне та належне регулювання в кожній конкретній ситуації. При цьому для цілей дотримання принципу верховенства права суд повинен обирати такий варіант вирішення клопотання про відкладення судового засідання, який є максимально доцільним та справедливим у відповідній ситуації, а обраний ним процесуальний наслідок розгляду відповідного клопотання, як результат реалізації наданих йому дискреційних повноважень, завжди вимагає мотивації зробленого вибору. Відповідач п`ять разів просив відкласти розгляд справи у зв`язку із введенням воєнного стану на території України. Про будь - які конкретні причини неможливості явки до суду відповідач у клопотаннях не зазначав. Так, 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який надалі продовжено. Статтею 64 Конституції України, у умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно зі ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів. Отже, за змістом вищевказаних норм, право людини на судовий захист не може бути обмежене, тому суди під час воєнного стану працюють у штатному режимі з певними обмеженнями. Верховний Суд на сайті Судової влади України оприлюднив інформацію щодо особливостей здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, зокрема, зауважив, що навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно прийматимуться рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом. За загальним правилом при вирішенні питання щодо можливості відкладення розгляду справи в період дії воєнного стану на підставі поданої учасниками судового процесу заяви суд залежно від інтенсивності бойових дій на певній території, загальної воєнної ситуації як в країні, так і в певному регіоні, де знаходиться суд, або учасник справи (його представник), поведінки суб`єктів владних повноважень, що мають компетенцію в сфері повідомлень щодо ризиків перебування на певній території (об`єкті нерухомості), має дотримуватися балансу між безпекою суддів, працівників апарату, учасників справи та дотриманням процесуальних прав учасників справи і засад судочинства. При цьому врахуванню підлягають попередня поведінка учасника справи, можливість розгляду справи за відсутності сторін, можливість прибути у судове засідання та скористатися правом участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції. У відповідача мали б бути не ілюзорні, а реальні побоювання щодо власної безпеки при переміщенні для участі в судовому засіданні у м.Києві, проте про будь - які реальні побоювання відповідач у клопотаннях не вказував, заяви про розгляд справи без його участі не подавав, клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції не заявляв. З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та вважає, що вищевказане в сукупності свідчить про достатність часу та можливостей для відповідача для реалізації ним своїх прав на захист, в тому числі і подання доказів. При цьому суд враховує наявність відзиву на позовну заяву та заперечень на відповідь на відзив. Суд також зауважує, що відповідач не скористався своїм правом на подання до суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, не обґрунтував заяву про відкладення розгляду справи неможливістю взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів. Відтак, суд розцінює дії відповідача, як такі, що спрямовані на безпідставне затягування розгляду справи, та враховуючи стадію розгляду справи. Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого відповідача. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з відсутністю учасників справи. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ПАТ «АК «Київводоканал», яке змінило найменування на ПрАТ «АК «Київводоканал», у якості пропозиції споживачам укласти договір опублікувало в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) від 5 серпня 2014 року повідомлення про публічний договір (оферту) щодо надання ПАТ «АК «Київводоканал» послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення про надання послуг з централізованого водопостачання і водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж)та опублікувало текст цього договору. Вказаним повідомленням визначено, що фізична особа - власник або наймач жилого приміщення у багатоквартирному будинку, що користується послугами водопостачання та водовідведення, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов цього договору, а відмова споживача від отримання цих послуг має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення їх надання. Відповідно до частини третьої статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. Оскільки протягом місяця з дня опублікування позивачем у засобі масової інформації повідомлення та договору відповідач про свою відмову укласти договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення у письмовому вигляді не направила, вона вважається такою, що прийняла пропозицію позивача щодо укладення договору, а відтак можна дійти висновку про наявність договірних відносин між сторонами, в тому числі до 31 грудня 2020 року. При розгляді такої категорії спорів слід також враховувати правовий висновок, викладений у постанові від 20 квітня 2016 року Верховного Суду України при розгляді справи № 6-2951цс15, предметом якої був спір про стягнення боргу за надані комунальні послуги, відповідно до якого, хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що відносини між учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, де Велика Палата погодилася з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги та не знайшла підстав для відступу від висновку Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року при розгляді справи № 6-2951цс15 (пункти 19-20). Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 щодо обов`язковості сплати комунальних послуг незалежно від наявності договору. В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як свідчать матеріали справи, за адресою: [ADDRESS], зареєстроване місце проживання: [PERSON] [INFO] . Таким чином, відповідач у період часу з 1 липня 2014 року по 31 грудня 2020 року був споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: [ADDRESS], оскільки після розміщення їх виконавцем 5 серпня 2014 року у засобах масової інформації повідомлення про публічний договір (оферту) та тексту договору про надання таких комунальних послуг в установленому законом порядку не заявив відмову від надання зазначених послуг, а також протягом спірного періоду фактично користувався послугами, які надавалися позивачем. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за договором про надання послуг виконував належним чином, надаючи відповідачу як власнику і мешканцю квартири у багатоквартирному житловому будинку послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення, утім починаючи з 1 липня 2014 року [PERSON] належним чином, а саме повно і своєчасно не оплачував спожиті послуги, у зв`язку з чим станом на 31 грудня 2020 року у нього по особовому рахунку № [NUMBER] виникла заборгованість у загальному розмірі 29 697,16 грн., що підтверджується довідкою директора ПрАТ «АК «Київводоканал» від 04.02.2021 № 1093/8/8/02-21. Згідно із детальним розрахунком заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за період з липня 2014 року по грудень 2020 року, проведеного розрахунковим департаментом ПрАТ «АК «Київводоканал» по особовому рахунку № [NUMBER] ( [ADDRESS]), загальна сума боргу відповідача перед позивачем становить 29 697,16 грн., з яких 21 341,40 грн. - основна сума заборгованості, 1 910,70 грн. - 3 % річних, 6 445,06 грн. - інфляційні втрати. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 32 цього Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Аналогічні положення містить уведений в дію 1 травня 2019 року Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року, згідно частини першої статті 9 споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Пунктом 30 Правил передбачено що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки та дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг. Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якими вони фактично користувалися ними. При цьому наявність чи відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги. У даному випадку, наявність відносин між сторонами, а, отже, і виникнення цивільних прав та обов`язків у кожної із сторін, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитих послуг, а особа, як споживач послуг чи власник житла, зобов`язана здійснювати оплату виставлених рахунків. Однак згідно із заяви від 13.06.2022 представника позивача встановлено, що станом на 26.05.2022 у відповідача по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] сплачена заборгованість за житлово-комунальні послуги (централізоване постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньоо будинкових систем)), що підтверджується довідкою Розрахункового департаменту ПрАТ «АК «Київводоканал» №2325/8/8/02-22 від 31.05.2022. Таким чином, відповідачем після подачі позову до суду, повністю погашено основний борг у розмірі 21 341,40 грн. за період з 01.07.2014 року по 31.12.2020 року, у зв`язку з чим спір в цій частині позову відсутній. Проте, наявні зобов`язання у відповідача перед позивачем щодо виплати 3% річних та інфляційних втрат згідно наданих житлово-комунальних послуг. За приписами статей 530, 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Враховуючи, що [PERSON] є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] за вказаною адресою надавалися послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) їх виконавцем ПрАТ «АК «Київводоканал», в тому числі й позивачу на підставі публічних договорів про надання комунальних послуг, оплата в частині основного боргу у розмірі 21 341,40 грн. по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] станом на 26.05.2022 сплачена, проте оплата у зв`язку з простроченням спожитих комунальних послуг, не була сплачена споживачем у встановлений строк, тому наявні всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивача: 1 910,70 грн. - 3 % річних, 6 445,06 грн. - інфляційні втрати. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved