Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 30.08.1999 року зареєструвала шлюб з відповідачем, [PERSON] , у виконавчому комітеті Надорожнянської сільської ради Тлумацького району Iвано-Франківської області, актовий запис № 2. В шлюбі народилося двоє дітей, син - [PERSON] , [INFO] , який на даний час є повнолітнім та син - [PERSON] , [INFO] , який на даний час є неповнолітнім. Спільне життя в них не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя, зникли спільні інтереси, втратили почуття любові та взаєморозуміння. Як подружжя не проживають, подружніх відносин не підтримують, сім`ї як такої немає, шлюб існує формально. Надалі перебувати в шлюбі не бажає, примирення між ними є практично неможливе, тому просила постановити рішення, яким шлюб мiж нею та відповідачем розірвати, залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] » та стягнути з відповідача судові витрати. У судове засідання позивач, [PERSON] не з`явилася, однак у позовній заяві просила справу розглядати без її участі. Відповідач, [PERSON] у судове засідання не з`явився. 14.03.2023 року та 15.03.2023 року останній подав до суду заяви, у яких зазначив, що не заперечує щодо задоволення позову в частині розірвання шлюбу, просив розглядати справу у його відсутності. Однак заперечив щодо стягнення з нього судових витрат, оскільки перебуває у важкому матеріальному становищі та утримує двох дітей (а.с. 21, 22). 01.03.2023 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що 30.08.1999 року сторони по справі зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Надорожнянської сільської ради Тлумацького району Iвано-Франківської області, актовий запис № 2, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28.02.2023 року (а.с. 3). Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей, син - [PERSON] , [INFO] , який на даний час є повнолітнім, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.05.2003 року та син - [PERSON] , [INFO] , який на даний час є неповнолітнім, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.01.2007 року (а.с. 4, 5). Сторони мають різні характери та погляди на життя, проживання та збереження шлюбу втратило будь-який сенс. Шлюбних відносин позивач і відповідач не підтримують, не проживають разом, шлюб існує формально, примирення між ними не відбулось, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивач просила залишити їй шлюбне прізвище, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При такому вирішенні позову, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 грн 60 коп, що підтверджується квитанцією № ПН2719652 від 28.02.2023 року (а.с. 11). Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн, суд виходить з наступного. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 137ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Як встановлено судом, 28.02.2023 року між адвокатом Явдошак О.О. та позивачем укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 9). Відповідно до акту виконаних робіт по наданню правничої допомоги від 28.02.2023 року вартість робіт (послуг адвоката) встановлено в загальному розмірі 3000 грн, що також підтверджується квитанцією серії АД № 008124 від 28.02.2023 року (а.с. 8, 10). Відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог в частині витрат на правничу допомогу. Разом з тим, враховуючи складність справи, час витрачений на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг, а також за обставин задоволення позову суд вважає, що вказаний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, які позивач просить стягнути з відповідача, є дещо завищеним, а тому вважає доцільним визначити такий розмір витрат в сумі 1 500 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved