Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

03 листопада 2022 року [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відповідно до якої просила визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] та зняти їх з реєстрації. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30 листопада 2009 року належить квартира [ADDRESS] . Згідно витягу про державну реєстрацію прав за № 24953279 від 29 грудня 2009 року КП «ДМБТІ» ДОР право власності [PERSON] зареєстровано за реєстраційним номером 28908820. У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі, але фактично [PERSON] не проживає в ній більше двох років, а відповідач [PERSON] не проживає з січня 2022 року та їх місцеперебування позивачу невідоме. Реєстрація місця проживання відповідачів у вказаному житлі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, оскільки остання вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються залежно від зареєстрованих за адресою осіб, а також можливість вільно укладати цивільно-правові угоди, які стосуються володіння та розпорядженням спірною нерухомістю. Наведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою для захисту своїх порушених прав та інтересів. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 листопада 2022 року, головуючим суддею у розгляді вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П. В порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 07 листопада 2022 року судом були направлені запити до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів [PERSON] та [PERSON] , відповіді з якого надійшли на адресу суду 12 грудня 2022 року. Ухвалою судді від 13 грудня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у цивільній справі та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні. 03.02.2023 року на адресу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшов відзив від відповідача [PERSON] , відповідно до якого вказав на те, що позивачем в позовній заяві не наведено доказів вчинення будь-яких дій, щодо змушення [PERSON] добровільно знятися з реєстраційного обліку. Тобто факт того, що він не бажає добровільно знятися з зареєстрованого місця проживання є недоведеним. Крім того, зняття зареєстрованої в квартирі особи здійснюється без згоди останньої на підставі заяви власника житла про зняття особи з задекларованого/ зареєстрованого місця проживання (проживання). Оскільки, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності і будь який час. Зазначив, що позивач мав та має право звернутись з відповідною заявою до відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру надання адміністративних послуг та усунути перешкоди в користуванні правом власності, шляхом зняття з реєстрації місця проживання відповідача, без звернення до суду. Жодних доказів звернення з відповідними заявами позивач не надав. Крім того, позивачем не надано доказів відмови йому в задоволенні звернення за його заявою. Тобто при зверненні до суду Позивач не довів наявність у нього порушеного права. Відсутність порушеного права чи відповідність обраного позивачем способу його захисту визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Просив в позові відмовити. 23.02.2023 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вказала на те, що позивач вважає твердження відповідача, які викладені в відзиві на позовну заяву безпідставними та надуманими, [PERSON] цілеспрямовано намагається ввести суд в оману зазначаючи про те, що добровільне зняття його з реєстрації не доведено, в той же час, [PERSON] заперечує проти позову Позивача про зняття його з реєстрації, що на пряму свідчить про його небажання «добровільно» знятися з реєстрації. Так, [PERSON] засобами телефонного зв`язку неодноразово повідомляла відповідачів про необхідність зняття із зареєстрованого місця проживання, проте такі вимоги постійно ігнорувались та навіть інколи супроводжувались погрозами на адресу Позивача. На прохання Позивача щодо надання копії паспортів Відповідачів, для зняття останніх з місця проживання, останні не реагували. Таким чином у Позивача відсутні будь-які документи та інформація, яка необхідна для подання відповідних заяв про зняття осіб з реєстрації місця реєстрації до ЦНАП. Звернула увагу суду, що відповідачі приховували та продовжують приховувати від Позивача адреси свого фактичного місця проживання, оскільки навіть у відзиві на позовну заяву, вказана лише адреса місця реєстрації, та не казано адресу фактичного проживання. Вважає, що такі дії спрямовані на неможливість реалізації перш за все права, а не обов`язку позивача, щодо надсилання до відповідачів вимог щодо зняття останніх з зареєстрованих місць проживання. Зазначила, що Позивач звернулася до Відділу формування та ведення демографічного реєстру Департаменту адміністративних процедур Дніпровської міської ради з заявами про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) щодо [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проте їй відмовлено. Позивач та представник позивача у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали та просив задовольнити. Суду надав пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказав, що з літа 2020 року він не проживає в спірній квартирі. Він добровільно пішов з квартири забравши свої речі. Його матір після розірвання шлюбу з вітчимом пішла з квартири. Де проживає наразі його мати йому не відомо. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, причини неявки суду не повідомила, відзиву, заяв, заперечень до суду не надала. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача [PERSON] , допитавши свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , належно з`ясувавши всі обставини справи до дослідивши матеріали позовної заяви в сукупності, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, позивачу [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30 листопада 2009 року належить квартира [ADDRESS] (а.с.10). Станом на 27 жовтня 2022 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровано чотири особи: [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 26.01.2010 по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 15.04.2013 по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 15.04.2013 по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 15.04.2013 року по теперішній час, що підтверджено довідкою № 5/5-165 Департаменту Адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 27 жовтня 2022 року (а.с.11). Відповідач [PERSON] перебувала з шлюбі з [PERSON] , який є сином позивача. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2022 року справа №202/4564/22. 20.02.2023 року [PERSON] звернулася до Відділу формування та ведення демографічного реєстру Департаменту адміністративних послуг Дніпровської міської ради з заявами про зняття з задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) щодо [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) відмовлено на підставі пп.3 п.87 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого Постановою КМ України «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» №265 від 07.02.2022 року, особа не надала або не надала в повному обсязі необхідні документи, або відомості з державного реєстру. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] у зазначеній вище квартирі з 2020 року по теперішній час не проживає, добровільно виїхав з спірної квартири, що не заперечувалося самим відповідачем та речей у спірній квартирі його не має. Відповідач [PERSON] , яка була дружиною сина позивача, не проживає в спірній квартирі з січня 2022 року. Факт не проживання відповідачів в квартирі [ADDRESS] підтверджено показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що були допитані в судовому засіданні. Позивач [PERSON] вимушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг за відповідачів, які зареєстровані у квартирі, але там не проживають та позбавлена можливості розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Відповідно до ст.\~47\~Конституції України кожен має право на житло. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі, окрім інших прав, гарантується право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з\~ст.\~317\~ЦК України,\~власникові належать\~права володіння,\~користування та\~розпоряджання своїм\~майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до\~ч.1\~ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.\~405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи, що судом установлено на підставі зібраних по справі доказів те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у спірній квартирі, однак фактично в ній не проживають без поважних причин понад рік, домовленості про порядок користування спірним житлом між сторонами не існує, суд дійшов висновку про те, що відповідачі підлягають визнанню таким, що втратив право користування жилим приміщенням в указаній квартирі. Щодо заявлених вимог щодо зняття з реєстраційного обліку, то оскільки, зняття особи з реєстраційного обліку відповідно до Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 5 листопада 2021 року № 1871-IX, проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом та суд не наділений повноваженнями щодо зняття осіб з реєстраційного обліку, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині позову. Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково в частині визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача по 496 грн. 20 коп. з кожного.

Outcome: partial