Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-23 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 14.07.2007 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі, в якому в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Однак, рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.04.2010 року шлюб між сторонами розірвано. Сторони тривалий час спільно не проживають, неповнолітня дочка перебуває на утриманні та вихованні виключно позивачки. Вони мають намір разом поїхати протягом другої половини весни - осені 2023 року, а особливо - в період літніх канікул, за межі України, а саме у Канаду, Австрію, Німеччину, Францію та інші країни Європейського союзу з метою відвідування церков, храмів, відпочинку та оздоровлення на морі, участі у екскурсіях по містах та музеях країн Європи з метою всебічного розвитку вказаної дочки сторін, удосконалення володіння іноземними мовами, зокрема, англійською та німецькою, медичного обстеження дитини. Однак, відповідач без жодних причин не надає дозволу на виїзд зазначеної дочки за межі України на відпочинок, лікування та навчання, що суперечить вимогам ч.7 ст.7, ч. 2 ст. 155 СК України, Конвенції про права дитини, а також порушує право неповнолітньої дочки як фізичної особи на свободу пересування, передбачене ч. 1 ст.313 ЦК України. Тому, враховуючи інтереси дитини, безпідставну відмову відповідача у наданні зазначеного дозволу, позивач просить надати дозвіл їй або її офіційному представнику на оформлення документів для виїзду за межі України дочки сторін [PERSON] , а також на такий виїзд цієї дитини у супроводі позивачки до Канади та Європейського союзу в період з 01.03.2023 року до 07.11.2025 року, тобто до досягнення дочкою повноліття, без згоди відповідача. Позивачка в судове засідання не з`явилася, 24.03.2023 року подала до суду заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в її відсутності (а.с.24). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причин своїх неявок він суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов. Крім того, суд враховує, що інформація про судові засідання, яка розміщена на веб-порталі «Судова влада України», є відкритою для загального ознайомлення. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно до даних свідоцтва про народження сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.04.2010 року та виданим на його підставі свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 17.09.2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.7,8). Судом встановлено, що після припинення сторонами спільного проживання їх дочка [PERSON] постійно проживає з позивачкою. На підставі факту звернення останньої з даним позовом та її доводів судом також встановлено, що відповідач не надає дозволу на виготовлення документів, які дають право на виїзд дочки сторін [PERSON] за межі України, а також не надає дозволу на такий виїзд. Відповідно до ст.ст.1,2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Як зазначено в ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної асамблеї ООН 20.11.1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з правилами ст. ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати та виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до положень ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзних документів дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання її батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно з положеннями частин 1,2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. В правовому висновку, викладеному Верховним Судом України в постанові від 12.04.2017 року в справі № 6-15цс17, яка є обов`язковою для застосування судом першої інстанції, зазначено, що відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Ст.153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. З цим погодився Верховний Суд у постанові № 705/2898/17 від 23.04.2018 року, яка є правовою позицією. Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду в справі № 712/10623/17 від 04.07.2018року, з урахуванням установлених судом обставин, які свідчать про те, що тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків відповідатиме найкращим інтересам дитини, Велика Палата Верховного Суду в цій справі погодилась з висновками судів попередніх інстанцій про те, що такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не надає дозволу на оформлення документів для виїзду дочки сторін [PERSON] за межі України, а також на такий виїзд цієї дитини у супроводі позивачки до Канади та країн Європейського союзу. Однак, при цьому слід зазначити, що вимоги позивачки про надання зазначених дозволів до досягнення її дочкою повноліття суперечить вищевказаним положенням Правил перетинання державного кордону громадянами України, якими однією з правових підстав для виїзду за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків передбачено рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Отже, ця вимога підлягає задоволенню лише в частині встановлення строку дії дозволів до досягнення дочкою сторін 16-річного віку, тобто до [INFO] , оскільки після цього жодного дозволу другого з батьків на оформлення відповідних документів і вказаний виїзд не вимагається. Початок строку дії дозволу на такий виїзд дочки сторін суд вважає за доцільне зазначити як 01.04.2023 року, враховуючи, що дане рішення ухвалюється вкінці березня 2023 року. Крім того, вимога про надання дозволу офіційному представнику позивачки на оформлення документів для виїзду за кордон дочки сторін є не обґрунтованою, адже позивачем не доведено які перешкоди існуватимуть в майбутньому для оформлення відповідних повноважень її представника у нотаріальному чи прирівняному до нього порядку. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі наведеного, ст. 313 ЦК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правил перетинання державного кордону громадянами України,

Outcome: partial