Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 01 грудня 2014 року між сторонами по справі був зареєстрований шлюб. В даному шлюбі [INFO] народився син - [PERSON] . 17 вересня 2020 року рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем було погоджено що малолітній [PERSON] буде проживати разом із своїм батьком - [PERSON] в с. Попівці Кременецького району Тернопільської області, а позивачка поїде на тимчасові заробітки в Польщу. Однак, після цього, майже відразу у [PERSON] з Відповідачем почалися непорозуміння, щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні. Зазначає, що [PERSON] почав створювати штучні перешкоди стосовно можливості нормального спілкування матері із сином. Всі намагання позивача врегулювати даний спір нормальним, мирним шляхом призводять лише до конфліктів, оскільки Відповідач до теперішнього часу забороняє [PERSON] зустрічатися з сином, спілкуватися з ним по телефону, налаштовує останнього проти неї. Вказує, що вона намагається налагодити нормальний зв`язок із дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні, розвитку її здібностей та забезпечувати її всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Однак, її права як матері на сьогодні є порушеними. Позивачка просить не чинити перешкод у спілкуванні з сином [PERSON] . [INFO] і встановити такі способи її участі у вихованні та спілкуванні з сином: побачення у суботу, неділю два рази в місяць без участі Відповідача та/або інших осіб поза місцем проживання дитини у період часу з 10-00 год. суботи до 20-00 год. неділі, у т.ч. з можливістю відвідування сином місця її проживання; у період часу з 01 червня кожного року до 31 серпня кожного року (період літніх канікул), у період зимових, осінніх, весняних канікул (кожного року) цілодобове проживання сина з нею за місцем її постійного проживання з можливістю здійснення поїздок по території України, а також за кордон з метою відпочинку, відвідування родичів, визначних місць. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що проти позову заперечує з наступних підстав. Вказує, що відповідач не чинить будь-яких перешкод колишній дружині у спілкуванні з дитиною, навпаки готовий сприяти, щоб дитина не була позбавлена піклування матері. Однак, час зустрічей коригується в залежності від стану здоров`я дитини та його графіку денного відпочинку. Зазначає, що матір ніколи не залишалась наодинці з сином протягом тривалого часу та не знає, як буде вести себе дитина у відсутності батька. Зазначений позивачем спосіб її участі у вихованні дитини, який передбачає тривалу розлуку з батьком, на даний час не відповідає інтересам дитини. Тому, з урахуванням вищенаведеного, для забезпечення фактору стабільності, який надає дитині можливість нормально розвиватись, враховуючи вік дитини, його режим дня, стан здоров`я, та необхідність забезпечення психологічно комфортних умов для дитини, його звичайного ритму життя та такий, що буде сприяти його стабільному та нормальному розвитку. Матеріали справи не містять даних про те, що відповідач перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною, оскільки відсутні докази, якими б ці обставини підтверджувалися. А тому просить в позові відмовити в повному обсязі. Ухвалою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 листопада 2022 відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , де третя особа без самостійних вимог - Служба у справах дітей Кременецької міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні матері з дитиною, яка проживає окремо від неї. Розгляд справи призначено здійснити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи на 10 годину 25 хвилин 17 листопада 2022 року. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 грудня 2022 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , де третя особа без самостійних вимог - Служба у справах дітей Кременецької міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні матері з дитиною, яка проживає окремо від неї. Призначено справу до судового розгляду по суті на 10 годину 30 хвилин, 05 січня 2023 року. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2023 року зобов`язано Службу у справах дітей Кременецької міської ради надати належним чином оформлений письмовий висновок щодо участі матері дитини [PERSON] у вихованні та спілкувані з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , який проживає з батьком [PERSON] , по [ADDRESS] . На виконання вимог ухвали Кременецького районного суду Тернопільської області від 16 лютого 2023 року надано висновок щодо способів участі матері дитини [PERSON] у вихованні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні представник позивача - адвокат Корф П.К. позов підтримав з викладених у ньому мотивів. В судовому засіданні відповідач та його представник заперечили проти позову. В судовому засіданні 23.01.2023 свідок [PERSON] суду показала, що являється дружиною [PERSON] зазначила, що її чоловік не чине перешкод у зустрічі сина [PERSON] з його мамою [PERSON] . Сам [PERSON] не бажає бачитися з мамою. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Кременецької міської ради в судове засідання не з`явився. Просить розглянути справу без їх участі, при прийняті рішення покладається на думку суду. Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази, надані учасниками справи, врахувавши думки учасників справи, висловлені ними в поданих до суду письмових заявах та в письмових дебатах, суд дійшов такого висновку. Судом установлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 01.12.2014 перебували в зареєстрованому шлюбі. За період шлюбу у сторін по справі народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.12.2014. 17 вересня 2020 року рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до довідки № 6607 від 26.09.2022 р., виданої Локачинським відділом ДВС у Володимир-Волинському p-ні Волинської області, вбачається, що аліменти з [PERSON] в розмірі 1/4частини всіх видів заробітку в користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини сплачені в повному розмірі. Відповідно до акта обстеження умов проживання № 87 від 11.10.2022, вбачається, що по місцю проживання [PERSON] , по [ADDRESS] , створені належні умови для проживання та виховання дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Україною 27.02.1991 (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучаться з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції). Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Згідно з п. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі статтею 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Постановою Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 165/2839/17 зроблено висновок про те, що у разі наявності спору про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, зокрема, якщо орган опіки та піклування не визначив способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не виключається вирішення такого спору в судовому порядку незалежно від того, хто з батьків звертається з позовом (той, хто проживає з дитиною, чи той, хто проживає окремо), і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, що є ефективним способом захисту та не суперечить закону. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З рішення виконавчого комітету Кременецької міської ради № 1004 від 15.03.2023 про визначення способів участі у вихованні дитини матірю, яка проживає окремо від неї вирішено затвердити висновок органу опіки та піклування про визначення способів участі у вихованні дитини матірю. Згідно висновку № 49/01-23 від 09.03.2023 рекомендувати матері, [PERSON] , брати участь у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , відповідно до графіку спілкування: у суботу, неділю два рази на місяць без присутності батька та/або інших осіб поза місцем проживання дитини з 10-00 год. суботи до 20-00 год. неділі, за умови дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, установлених для дітей даного віку; задовільного стану здоров`я дитини; попередження за добу батька про можливість взяти дитину з собою та повідомляти про місцезнаходження дитини; вчасного повернення дитини батьку не пізніше 20.00 годин в неділю. У період літніх канікул 1 місяць за попередньою домовленістю з батьком дитини, враховуючи бажання дитини та стан її здоров`я. Безперешкодне спілкування матері з дитиною за допомогою телефонного зв`язку, враховуючи бажання дитини. Рекомендувати матері та батькові не порушувати графік побачень, виконувати свої батьківські обов`язки, приділяти дитині належну увагу і турботу, займатись її вихованням. Рекомендувати батькові, [PERSON] , поважати батьківські права [PERSON] , не чинити перешкод у спілкуванні матері з дитиною. У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.10.2021 у справі № 363/3045/18 (провадження № 61-11892св21) зазначено, що у справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Під час вирішення спору суд керується інтересами дитини, бере до уваги, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, враховує ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, дотримання режиму дня та відпочинку, розпорядку тижня, інші обставини, що мають істотне значення. Доцільним буде визначити спосіб та порядок участі кожного з батьків у вихованні дитини із врахуванням малолітнього віку дитини та режиму його дня. Визначаючи способи участі позивача та відповідача у вихованні дитини та приймаючи до уваги: право батька та матері на особисте спілкування з дитиною без присутності матері, батька; обов`язок матері, батька дитини не перешкоджати у спілкуванні один одному з дитиною; вік дитини - 8 років; місце проживання дитини та місце проживання батька; бажання мами спілкуватися з дитиною; суд дійшов висновку, що батькам слід встановити спосіб та порядок участі у спілкуванні з дитиною в дні та часи, які не будуть перешкоджати звичайному ритму життя та розвитку дитини. Спілкування кожного з батьків з дитиною, на думку суду, створить атмосферу любові та розуміння, моральної та матеріальної забезпеченості. Крім того, суд бере до уваги факт того, що дитина (через малолітній вік) не може в повній мірі оцінювати ситуацію, яка склалась, а відтак, потребує додаткової підтримки, в даному випадку, з боку батька, як особи, з якою дитина проживає тривалий час. Неприязні відносини між батьками не повинні впливати на життя дитини, навпаки, незважаючи на такі відносини, батьки повинні докладати зусиль, щоб дитинство їхньої дитини було таким, де б дитина не відчувала того, що вона виховується в неповній сім`ї, де батьки живуть окремо в силу того, що їх життєві шляхи суперечать один одному, щоб дитина відчувала в повній мірі те, що у неї є любляча її матір та люблячий її батько. Дитина не може бути заручником відносин між батьками. Саме такий підхід у вирішенні цього спору відповідає інтересам дитини, які є пріоритетом над інтересами батьками, що також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні. Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує і те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 02.11.1989 (статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства», та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні сина, і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Аналізуючи зібрані по справі докази з урахуванням наведених правих норм, враховуючи відсутність згоди між сторонами щодо порядку участі матері у вихованні дитини та спілкуванні з нею, такий порядок підлягає встановленню в судовому порядку. Визначаючи конкретний порядок участі матері у вихованні дитини та спілкуванні з нею, суд виходить також з положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. У ході судового розгляду справи, заслухавши сторін, свідка, суд встановив, що між сторонами у справі виникли та продовжують існувати непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з чим відносини між ними є емоційно напружені. Водночас, така напруженість у їх відносинах не дає можливості їм мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку та способів спілкування матері з дитиною з урахуванням якнайкращих інтересів самої дитини. Суд звертає увагу на те, що звернення позивача з позовом до суду з даним позовом є прямим свідченням того, що позивач, як мама дитини, має намір приймати участь у вихованні сина і заінтересований у вирішенні спору. Вирішуючи цей спір суд, з урахуванням вимог закону, виходить, перш за все, з найкращих інтересів малолітньої дитини, яка потребує любові, розуміння, та коли це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості і що сприятиме її повному та гармонійному розвитку як особистості. Тому особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати прав дитини, а визначений спосіб участі батька у вихованні дитини повинен максимально відповідати саме інтересам дитини. Спілкування матері з сином буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - зі своїми дітьми служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить дотримання батьківських прав позивача, а насамперед буде відповідати інтересам дитини. Підсумовуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що побудова сімейних відносин має здійснюватись на паритетних засадах, на почуттях любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Сторони не повинні поглиблювати конфліктну ситуацію, захищаючи свої власні інтереси, а намагатись проявити справжню турботу, реалізувати свої права шляхом домовленості і забезпечити належні умови для розвитку та виховання дитини.

Outcome: partial