Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. 01.12.2022 року позивачка [PERSON] , звернулась до суду з вищезазначеним позовом в якому просить суд: - скасувати у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний запис «арешт (архівний запис)», реєстраційний номер обтяження: 8206434, зареєстровано 19.11.2008 року 12:30:28 за №8206434 реєстратором: Шоста одеська державна нотаріальна контора, 65012, Одеська область, м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 19-Б, (048) 705-14-73; 705-14-74, підстава обтяження: постанова, АН 335528, 15.08.2003, ВДВС Білгород-Дністровського міського управління юстиції, об`єкт обтяження: інше, част. квартири, состав: частка, размер части: 1/5, состояние: добудоване, статус: жиле, комментарий: 1/5 частина квартири, адреса: [ADDRESS] , власник: [PERSON] , [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис, додаткові дані: Архівний номер: 3857167ODESSA6, архівна дата: 16.09.2003, дата виникнення: 16.09.2003, № реєстрації 141-2003, внут. №6001DC312AF44E2B7542. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] , обґрунтовує зокрема тим, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.01.2001 року Органом приватизації державного житлового фонду виконкому міської ради, вона [PERSON] є власником 1/5 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 05.02.2019 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №167. Станом на теперішній час позивачка оформлює спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Однак, державним нотаріусом було повідомлено позивачку про неможливість оформлення спадщини, оскільки на 1/5 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належить померлому [PERSON] , який помер [INFO] , накладено арешт. Так,\~згідно інформаційної\~ довідки\~№316360280\~ від\~ 30.11.2022\~ року,\~ з\~ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на належну померлому [PERSON] ,\~який \~помер \~ [INFO] \~1/5\~ частку\~ квартири\~за адресою:\~ [ADDRESS] накладено арешт. Підстава обтяження: постанова, АН 335528, 15.08.2003, ВДВС Білгород-Дністровського міського управління юстиції. Згідно повідомлення Білгород-Дністровського відділу Державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) №53311/21.3-16 від 30.11.2022 року, згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 30.11.2022 року у Відділі відсутні на примусовому виконанні виконавчі провадження, згідно яких накладено арешт на майно, що належить [PERSON] . Також зазначено про відсутність правових підстав у Відділу для зняття арешту з майна. Отже, станом на теперішній час відсутні будь-які визначені законом підстави для арешту на належну померлому [PERSON] , який помер [INFO] 1/5 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Безпідставний арешт обмежує права позивачки як спадкоємця та законного власника нерухомого майна, а тому її порушене право підлягає захисту шляхом звільнення майна з-під арешту (скасування запису про обтяження), що відповідає вимогам ч.2\~ст. 16 ЦК України. Процесуальні дії. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.12.2022 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Білгород-Дністровського\~міськрайонного суду\~Одеської області\~від 09.01.2023\~року було витребувано від Одеського державного нотаріального архіву (м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 92А)\~належним чином завірену копію постанови ВДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області від 15.08.2003 року АН №335528 та копії усіх наявних документів виконавчого провадження АН №335528, в рамках якого постановою ВДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області від 15.08.2003 року АН №335528 було накладено арешт на майно (1/5 частку квартири) [PERSON] . \~Позивачка [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась, однак надала до суду заяву відповідно до якої просила справу розглянути у відсутність позивача. Представник відповідача - Білгород-Дністровського відділу Державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції в м. Одеса, в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся. Згідно з ч. 2 ст.\~247\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно\~ч.1\~ст. 223 ЦПК України, у порядку\~ст.\~ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наявності умов, передбачених\~ч.1\~ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.01.2001 року Органом приватизації державного житлового фонду виконкому міської ради, [PERSON] є власником 1/5 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 05.02.2019 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №167. Як зазначає позивачка, станом на теперішній час вона оформлює спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Однак, державним нотаріусом було повідомлено позивачку про неможливість оформлення спадщини, оскільки на 1/5 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належить померлому [PERSON] , який помер [INFO] , накладено арешт. Судом встановлено,\~що згідно\~інформаційної \~довідки №316360280\~ від\~ 30.11.2022\~ року,\~ з\~ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на належну померлому [PERSON] ,\~який \~помер \~ [INFO] \~1/5\~ частку\~ квартири\~за адресою:\~ [ADDRESS] накладено арешт. Підстава обтяження: постанова, АН 335528, 15.08.2003, ВДВС Білгород-Дністровського міського управління юстиції. Як вбачається з повідомлення Білгород-Дністровського відділу Державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) №53311/21.3-16 від 30.11.2022 року, згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 30.11.2022 року у Відділі відсутні на примусовому виконанні виконавчі провадження, згідно яких накладено арешт на майно, що належить [PERSON] . Також зазначено про відсутність правових підстав у Відділу для зняття арешту з майна. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями\~15,\~16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує права. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить\~спадкоємцеві з\~часу відкриття спадщини. Згідно\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлених вимог про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. З 01.01.2013 року відповідно до ст.\~8, ст.\~16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Відповідно до п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868\~для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. У відповідності до\~ст. 34 Закону України «Про нотаріат»\~накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до п.п. 2.1.1 п. 2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена законом або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майнои та їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37\~цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. 28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав. Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні\~від 15\~листопада 1996\~року у\~справі «Чахал\~проти Об`єднаного\~Королівства» Європейський\~суд з\~прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Судом встановлено що, станом на теперішній час відсутні будь-які визначені законом підстави для арешту на належну померлому [PERSON] , який помер [INFO] 1/5 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, суд приходить до висновку, що існування арешту\~нерухомого майна, належного\~ [PERSON] , який помер [INFO] накладеного постановою, АН 335528, від 15.08.2003 року, органом ВДВС Білгород-Дністровського міського управління юстиції, перешкоджає позивачу у реалізації свого права на спадкування, тому суд вважає, що права [PERSON] підлягають захисту шляхом звільнення майна з-під арешту (скасування запису про обтяження), що відповідає вимогам ч.2\~ст. 16 ЦК України. Висновки за результатами розгляду справи Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що заборона на відчуження нерухомого майна, що належить чоловіку позивачки [PERSON] , який помер [INFO] на праві власності, порушує права позивачки та її законні інтереси,\~\~оскільки існування вказаного обтяження нерухомого майна позбавляє можливості позивача скористатися свої право на спадкування після смерті померлого чоловіка [PERSON] у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved