Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] ; зобов`язати Броварську міську раду Броварського району Київської області здійснити дії зі зняття [PERSON] , [INFO] , з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , а також вирішити питання про стягнення судових витрат. В обґрунтування вимог зазначається, що на підставі договору купівлі-продажу від 20 січня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С., зареєстрованого у реєстрі № 941, позивач набула у власність квартиру [ADDRESS] . Серед осіб, зареєстрованих у квартирі, належній позивачу на праві власності, значиться [PERSON] , який у квартирі не проживає. Реєстрація відповідача у квартирі порушує право позивача як власника на вільне володіння, користування та розпорядження майном, а також впливає на розмір поточних комунальних платежів. Ухвалою суду від 11 листопада 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 14 грудня 2022 року відповідач Виконавчий комітет Броварської міської ради Броварського району Київської області направив до суду відзив на позовну заяву. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, 15 березня 2023 року її представник [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій також вказала, що підтримує заявлені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. При причини неявки суд не повідомив. Відповідно до частини другої статті 191\~ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідач не скористався наданим законом правом на безпосередню участь у судовому засідання. Одночасно відповідачем не надано суду доказів, які б мали істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Відповідач Виконавчий комітет Броварської міської ради Броварського району Київської області у судове засідання представника не направив, у відзиві на позовну заяву просив суд розглянути дану справу без участі його представника. Дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи встановлено, що 20 січня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С., зареєстрований у реєстрі № 941, за яким позивач набула у власність квартиру [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21 січня 2022 року [PERSON] значиться власником квартири [ADDRESS] , підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу від 20 січня 2022 року, зареєстрований у реєстрі № 941. Відповідно до інформаційної довідки № 1.7-19/0113389 від 11 жовтня 2022 року, наданої Виконавчим комітетом Броварської міської ради Броварського району Київської області, [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованим з 17 січня 1986 року народження, і по теперішній час за адресою: [ADDRESS] . Статтею 41\~Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47\~Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України). Згідно з частинами першою та другою статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною першою статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на підстави заявленого позову, застосуванню підлягають положення статей 391, та глави 32 «Право користування чужим майном» ЦК України, оскільки застосування до регулювання житлових відносин положень ЖК Української РСР, прийнятого 30 червня 1983 року не відповідає реаліям сьогодення та змісту нинішніх суспільних відносин. Натомість ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше, а тому темпоральна колізія норм права має вирішуватися саме на користь норм ЦК України. Саме такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17, від 16 грудня 2020 року у справі № 182/7347/18, що у порядку частини четвертої статті 263 ЦПК України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення (частина друга статті 406 ЦК України). Доказів на підтвердження укладення між позивачем та відповідачем будь-яких договорів, на підставі яких за ним би зберігалося право користування спірним житлом, надано не було, і таких не здобуто судом під час розгляду справи. Відповідач зареєстрований у спірній квартирі з 17 січня 1986 року. Позивач набула право власності на житлове приміщення 20 січня 2022 року, при цьому з моменту набуття нею права власності у відповідача припинилося право користування квартирою. Позивач як повноправний власник квартири на даний час, не надає свою згоду на реєстрацію місця проживання відповідача у своїй квартирі. У даному випадку право користування житловим приміщенням для відповідача є похідним від права власності на цю квартиру, у зв`язку з чим припинення права власності на спірну квартиру тягне за собою відповідно втрату права на користування квартирою. Таким чином, після відчуження спірної квартири відповідач залишається зареєстрованим у спірній квартирі без відповідної на це правової підстави, чим створює позивачу перешкоди у здійсненні нею свого права користування та розпорядження нерухомим майном. З огляду на викладене суд вважає за можливе здійснити захист порушеного права позивача шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням, позов є підставними та підлягає задоволенню. Інших обставин, які б мали значення для правильного вирішення справи суд не встановив. Щодо вимоги про зобов`язання Броварської міської ради Броварського району Київської області здійснити дії зі зняття [PERSON] , [INFO] , з реєстрації у квартирі, то у її задоволенні слід відмовити. Відповідно до пункту 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого Кабінетом Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється зокрема на підстав і рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується) . Таким чином, рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є підставою для зняття його з реєстраційного обліку. Відповідно до положень статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частини перша-третя статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. За приписами частини восьмої статті 141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду: копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 03 жовтня 2022 року та копію ордеру про надання правової допомоги. Заявлений розмір витрат на правову допомогу становить 21\~984 грн. 40 коп. Разом з тим, доказів, які б свідчили, що позивач поніс такі витрати у матеріалах справи відсутні. З огляду на викладене, вимога про стягнення витрат на правову допомогу є безпідставною. Згідно зі статтею 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі - 992 грн. 40 коп. Крім того, при зверненні до суду з даним позовом позивачем не доплачено судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. за вимогу про зобов`язання вчинити дії.

Outcome: partial