Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

14.02.2022 представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом та просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 420\~000 гривень судових витрат, сплачених у зв`язку з наданням правової допомоги у кримінальній справі. Вимоги за\~позовом вмотивовані\~тим,\~що 01.11.2013\~ [PERSON] \~був затриманий\~згідно ч.4\~ст.\~208\~КПК України\~та йому\~оголошено підозру\~у закінченому\~замаху на\~отримання неправомірної\~вигоди у\~розмірі 6000\~гривень від\~ [PERSON] ,\~поєднаної з\~вимаганням,\~тобто у\~вчиненні кримінальних\~правопорушень,\~передбачених ч.2\~ст15,\~ч.4\~ст.\~368\~КК України.\~02.11.2013\~за ухвалою\~Зарічного районного\~суду м.\~Суми [PERSON] \~було обрано\~запобіжний захід\~у вигляді\~тримання під\~вартою \~та визначено\~заставу у\~розмірі 70\~мінімальних заробітних\~плат,\~а саме\~91\~760\~грн.,\~яка була\~внесена 22.11.2013,\~а [PERSON] \~звільнено з\~під варти. 09.09.2014 відносно [PERSON] винесено обвинувальний вирок та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, пов`язані із здійсненням владних повноважень строком на 3(три) роки із конфіскацією майна, а також позбавлено спеціального звання старший лейтенант міліції. Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 27.11.2014 вирок Охтирського міськрайонного суду від 09.09.2014 скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду. Запобіжний захід залишено заставу. 05.10.2015 відносно [PERSON] винесено обвинувальний вирок та призначено покарання виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, пов`язані із здійсненням владних повноважень строком на 3(три) роки із конфіскацією майна, а також позбавлено спеціального звання старший лейтенант міліції. Запобіжний захід залишено заставу. Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 22.02.2016 вирок Охтирського міськрайонного суду від 05.10.2016 змінено, призначено [PERSON] покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, пов`язані із здійсненням владних повноважень строком на 2 роки. 18.03.2016 на виконання зазначеної ухвали [PERSON] взято під варту. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.11.2016 скасовано ухвалу апеляційного суду Сумської області від 22.02.2016 та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції, [PERSON] звільнено з під варти. Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 14.02.2017 вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.10.2015 скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції. Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.01.2019 [PERSON] визнано невинуватим та виправдано за ч.1 ст. 365, ч.4 ст.368 КК України. Вирок залишено без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 04.09.2019. Таким чином, як зазначає представник позивача, [PERSON] піддався кримінальному переслідуванню з 01.11.2013 до 04.09.2019. Між позивачем та адвокатом Собиною П.М. була укладена угода про надання правових послуг адвоката від 04.11.2013, за умовами якої останній прийняв на себе зобов`язання на представництво інтересів [PERSON] на усіх стадіях по кримінальному провадженню. 04.11.2013 між сторонами підписано додаток до угоди від 04.11.2013 щодо сплати суми гонорару за послуги адвоката Собина П.М. в розмірі 300 000 грн. в разі визнання винуватим у скоєнні правопорушення та 420\~000 грн, у разі винесення виправдувального вироку відносно [PERSON] . Посилаючись на те, що у зазначеній кримінальній справі було безліч судових засідань та розмір проведеної захисником роботи відповідає сумі сплаченого гонорару, представник позивача і звернувся до суду з даним позовом. 16.02.2022 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі. 16.11.2022 від Сумської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обсягу та змісту наданих послуг, реальності, необхідності та розумності витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні. Не обґрунтовано та не доведено дотримання правових вимог щодо врахування фактично витраченого адвокатом часу при визначенні розміру гонорару у додатковій угоді, його розумності та співмірності зі складністю справи. Крім того позивачем не надано допустимих та належних доказів передачі коштів адвокатові у зв`язку з переслідуванням у кримінальному провадженні. Відповідач зазначає і про те, що платежі на суму, яка перевищує 50000 грн. здійснюється шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення та/або переказу коштів на поточні рахунки. При цьому додана до позовної заяви копія квитанції від 01.11.2021 та на окремих аркушах книга обліку доходів містять дані про сплату [PERSON] адвокатові Собині П.М. 420 000 грн. На переконання відповідача операції на суми, що дорівнюють чи перевищують 400 000 грн. мають підтверджуватися документами про проведення їх виключно фінансовою установою, яка їх здійснює після ідентифікації клієнтів (а.с.30-39). 07.12.2022 надійшов відзив на позовну заяву від Державної казначейської служби України, відповідно до якого відповідач просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що сума судових витрат у розмірі 420 000 грн., яку позивач просить стягнути з державного бюджету у зв`язку з наданням правової допомоги у кримінальному провадженні є завищеною та необґрунтованою. Серед наданих позивачем доказів відсутні документи, які б підтверджували, які послуги та в якому обсязі були йому надані адвокатом. Крім того, процесуальний закон не установлює необхідності зазначати орган, через який мають перераховуватись кошти, які стягуються з державного бюджету (а.с.46-47). При цьому суд вважає за необхідне задовольнити клопотання Сумської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України про поновлення строку на подання відзиву враховуючи, що у період з 24.02.2022 по 18.10.2022 робота Охтирського міськрайонного суду Сумської області була зупинена. 13.12.2022 від представника позивача надійшла відповідь на відзив Сумської обласної прокуратури, згідно якого представник зазначив, що витрати на правову допомогу адвоката у вказаному вище кримінальному провадженні були неминучими та фактичними, а розмір витрат є обґрунтованим з урахуванням часу, витраченого адвокатом для захисту позивача, що становив 6 років 9 місяців. Матеріали кримінального провадження складають 7 томів. При цьому представник позивача посилається на проведення ним значного обсягу роботи, як то складання процесуальних документів до судів різних інстанцій, участь у судових засіданнях, ознайомлення та вивчення матеріалів справи, тощо. Разом з тим, на переконання представника позивача, доведення обсягу виконаної роботи не є обов`язковим, оскільки сторони домовились про фіксований розмір витрат. 09.01.2023 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті з повідомленням учасників процесу. Позивач та його представник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. При цьому позивач [PERSON] доповнив, що вважає визначений у договорі з адвокатом розмір витрат у 420\~000 грн обґрунтованим, хоча на час укладення угоди з адвокатом не працював, доходу ніякого не отримував, а сплатив захиснику [PERSON] кошти у розмірі 420\~000 грн. після отримання у Державному казначействі кошти у рахунок відшкодування моральної шкоди за рішенням суду у розмірі 1 000\~000 грн. Представники відповідачів у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог із зазначених у відзиві підстав. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, оглянувши матеріали кримінальної справи № 583/4923/13-к суд встановив наступні фактичні обставини. Так 30 жовтня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне провадження за №42013200000000150, розпочате за повідомленням про те, що інспектор дізнання УДАІ у м. Охтирка УМВС України в Сумській області [PERSON] незаконно вилучив технічний паспорт автомобіля у водія та вимагав у останнього неправомірну вигоду (хабара) в сумі 1000 доларів США за вирішення питання про не поміщення відповідного автомобіля на штрафний майданчик. 01 листопада 2013 року [PERSON] був затриманий на підставі статті 208 КПК України та в цей же день йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, частиною 4 статті 368 КК України, тобто у вчиненні закінченого замаху на одержання неправомірної вигоди службовою особою, поєднаною з вимаганням неправомірної вигоди (а.с.121 том 2 к.п., а.с. 15 ). 02 листопада 2013 року ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м.Суми, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 19 листопада 2013 року була, до [PERSON] , за клопотанням слідчого, був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном до 15 год. 00 хв. 28 грудня 2013 року. Указаною ухвалою слідчого судді також визначено розмір застави у розмірі 80 мінімальних заробітних плат, що становило 91760 грн. (а.с.119-120 том 2 к.п., а.с. 119 том 6 к.п.). 22 листопада 2013 року [PERSON] був звільнений з Сумського слідчого ізолятора у зв`язку з внесенням [PERSON] на депозитний рахунок застави у розмірі 91760 грн. 09 вересня 2014 року вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 365, частиною 4 статті 368 КК України (а.с.200 том 3 к.п.). 27 листопада 2014 року ухвалою Апеляційного суду Сумської області обвинувальний вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09.09.2014 відносно [PERSON] був скасований, призначено новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду (а.с.250 том 3 к.п.). 05 жовтня 2015 року, після нового розгляду, вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 365, частиною 4 статті 368 КК, стягнуто судові витрати, пов`язані із проведенням експертиз в сумі 1176 грн. Запобіжний захід у вигляді застави залишено без змін до набрання вироком законної сили (а.с. 131-138 том 5 к.п.). 22 лютого 2016 року ухвалою Апеляційного суду Сумської області обвинувальний вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.10.2015 відносно позивача у цій справі був змінений, у тому числі, у частині правової кваліфікації діянь та покарання. Указаним рішенням апеляційного суду ухвалено вважати засудженим [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 365 КК України (у редакції Закону України № 3207-VI від 07 квітня 2011 року), частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 368 КК України (у редакції Закону України № 221-VIІ від 18 квітня 2013 року) та за сукупністю злочинів [PERSON] визначено остаточне покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах, пов`язані із здійсненням владних повноважень строком на 2 роки. Також вирішено заставу у сумі 91760 грн. повернути заставодавцю [PERSON] (а.с.195-197 том 5 к.п.). 18 березня 2016 року [PERSON] був затриманий з метою відбуття покарання у виді позбавлення волі за обвинувальним вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.10.2015, зміненим ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 22 лютого 2016 року, а 21 березня 2016 року [PERSON] прибув до Державної установи «Сумський слідчий ізолятор» (а.с.8-9 том 6 к.п.). 24 березня 2016 року у зв`язку з поданням [PERSON] заяви про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області позивач був тимчасово залишений у Державній установі «Сумський слідчий ізолятор» на час такого ознайомлення (а.с.21 том 6 к.п.). 24 листопада 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовано ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 22 лютого 2016 року у кримінальному провадженні відносно [PERSON] та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції, а засудженого [PERSON] було вирішено негайно звільнити з-під варти в залі суду (а.с.106-109 том 6 к.п.). 14 лютого 2017 року ухвалою Апеляційного суду Сумської області обвинувальний вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області відносно позивача у цій справі був скасований у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначено новий розгляд у суді першої інстанції (а.с.146-151 том 6 к.п.). 18 січня 2019 року вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області, залишеним без змін ухвалою Сумського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року та постановою Верховного Суду від 08 квітня 2020 року, [PERSON] визнано невинуватим та виправдано за частиною 1 статті 365, частиною 4 статті 368 КК України на підставі пункту 2 частини першої статті 373 КПК України, тобто у зв`язку з не доведенням, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим (а.с.222-233 том 8 к.п., а.с. 43-48, 142-148 том 9 к.п.). Отже, позивач перебував під слідством і судом з 01 листопада 2013 року (день затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення) по 04 вересня 2019 року (день набрання виправдувальним вироком законної сили), що складає 5 років та 10 місяців 4 дні або 70 повних місяців. 04.11.2013 між адвокатом Собиною Павлом Миколайовичем та [PERSON] укладено угоду про надання правових послуг адвоката (а.с.7). 04.11.2013 адвокат Собина П.М. та Драгун Р.М. підписали додаток до угоди про надання правових послуг адвоката від 04.11.2013, який є невід`ємною частиною угоди про надання правничої допомоги та відповідно до якого зазначено, що гонорар адвоката Собини П.М. за надання правничої допомоги щодо захисту прав та інтересів [PERSON] у кримінальному провадженні 42013200000000150 на всіх стадіях досудового розслідування та в кримінальному провадженні в судах першої, апеляційної, касаційної інстанції становить 300 00 гривень в разі визнання винуватим у скоєному правопорушенні та 420\~000 гривень у разі винесення виправдувального вироку відносно [PERSON] (а.с.8). Згідно вимог ст.\~59\~Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За приписами ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав\~\~і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення За приписами\~ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Згідно вимог ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. В ст. 30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, а має оцінювати судові витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також, чи були вони розумними. Згідно вимог до ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони (постанова об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №\~922/445/19). При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 Цивільного процесуального кодексу України). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №\~755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі\~№\~904/4507/18, провадження № 12-171гс19). У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 Цивільного процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Касаційного Цивільного суду від 16.07.2020 у справі № 909/452/19, 02.11.2020 у справі № 922/3548/19 та 18.11.2020 у справі № 923/1121/17. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачем надані наступні докази: угоду про надання правових послуг адвоката, укладену 04.11.2013 між адвокатом Собиною Павлом Миколайовичем та Драгуном Романом Михайловичем; додаток до угоди про надання правових послуг адвоката від 04.11.2013, який є невід`ємною частиною угоди про надання правничої допомоги, підписаний адвокатом Собиною П.М. та Драгуном Р.М., відповідно до якого зазначено, що гонорар адвоката Собини П.М. за надання правничої допомоги щодо захисту прав та інтересів [PERSON] у кримінальному провадженні 42013200000000150 на всіх стадіях досудового розслідування та в кримінальному провадженні в судах першої, апеляційної, касаційної інстанції становить 300 00 гривень в разі визнання винуватим у скоєному правопорушенні та 420\~000 гривень у разі винесення виправдувального вироку відносно [PERSON] ; акт приймання-передачі виконаних робіт за підписом адвоката Собини П.М. та Драгуна Р.М. від 08.04.2021, яким зафіксовано проведення виконавцем наступних робіт: приймання участі на стадії досудового розслідування та в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій, в результаті чого було винесено виправдувальний вирок відносно [PERSON] ; квитанцію б/н від 01.11.2021, відповідно до якої адвокат Собина П.М. прийняв від [PERSON] згідно угоди від 04.11.2013 та акту від 08.04.2021 гонорар 420\~000 гривень, що також відображено у Книзі обліку доходів (для платників податку першої, другої та третьої груп, які не є платниками податку на додану вартість) та у податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2021 рік (а.с.7-14). Велика Палата Верховного Суду зазначала про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див.\~mutatis\~mutandis\~рішення ЄСПЛ у справі «East/West\~Alliance\~Limited» проти України» від 23\~січня 2014\~року (East/West\~Alliance\~Limited\~v.\~Ukraine, заява №\~19336/04, §\~268)). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis\~v.\~Greece, заява №\~31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§\~55). З урахуванням наведеного не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення «гонорару успіху», у справі яка розглядається, є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат. Стягнення заявленої суми має співвідноситися із виконаною роботою захисника та досягненням обумовленого між сторонами успішного результату. У зв`язку із цим суд бере до уваги, що правова позиція захисника вже була сформована на стадії ухвалення першого вироку у кримінальній справі, докази вжиття додаткових комплексних та всесторонніх заходів, направлених на здійснення захисту обвинуваченого, в матеріалах справи відсутні. Зміст апеляційних та касаційних скарг, мають подібну спрямованість та аргументацію, не містять складних конструкцій та посилання на здобуті стороною захисту докази на підтвердження невинуватості обвинуваченого та відповідають обраній з самого початку лінії захисту. Отже позивачем не доведено співвідношення роботи захисника з досягненням успішного результату у справі. Стосовно доводів позивача, що справа слухалася сім років та захисник приймав участь у значній кількості судових засідань, суд враховує, що один том справи містить лише заяви та клопотання захисника про неодноразові відводи складу суду, які за наслідками розгляду залишені без задоволення, також неодноразово судові засідання відкладалися за клопотанням захисника, що у свою чергу призвело до затягування розгляду справи. Отже суд вважає, що позов щодо стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу в частині стягнення 420\~\~000\~\~грн. не відповідає критерію розумності, такі витрати не мають характеру необхідних, не співрозміріні із виконаною роботою, а їх відшкодування за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини цієї справи матиме надмірний характер. Доводи Сумської обласної прокуратури стосовно форми і змісту наданих представником позивача Собиною П.М. копій аркушів Книги обліку доходів, не підтвердження можливості позивача оплатити 420 000 грн. єдиною сумою, відсутності доказів належного оподаткування адвокатом отриманого доходу відхиляються, оскільки оцінка правильності ведення адвокатом Книги обліку доходів, перевірка факту оплати ним податків з доходів, перевірка фінансових можливостей позивача оплатити послуги адвоката виходить за межі предмету доказування у цій справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Outcome: partial