Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

[PERSON] в інтересах якого діє [PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої затопленням квартири у розмірі 63 443 грн. В обґрунтування позову зазначено, що неповнолітній [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . 07 грудня 2022 року відбулось залиття його квартири із розташованої поверхом вище квартири №77 . В акті про залиття від 07 грудня 2022 року зафіксовано, що в результаті витоків ЦО з приладу опалення, який був встановлений (замінений) мешканцями квартири № 77 та не відповідає проекту забудови, відбулося залиття квартири позивача. Відповідно до звіту про оцінку розміру матеріального збитку, завданого квартирі [ADDRESS] , розмір матеріального збитку становить 58 443 грн. Відповідач в добровільному порядку шкоду позивачу не відшкодувала, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути суму шкоди в примусовому порядку, а також завдану йому моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ст.178 ЦПК України, відповідач скористалася своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву. Так, 20 лютого 2023 року, представником відповідача, подано відзив, у якому представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, з підстав необґрунтованості та безпідставності заявлених вимог. Від позивача не надійшло відповіді на відзив та заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, неповнолітній [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 13.08.2018 року, копія кого наявна в матеріалах справи. [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири [PERSON] , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 07 грудня 2022 року, з вини відповідача, яка є власником квартири №77 , яка знаходиться поверхом вище, було залито квартиру його неповнолітнього сина. В підтвердження своїх позовних вимог позивач надав суду акт від 07 грудня 2022 року, складений працівниками ЖЕД - 202, згідно якого, 07 грудня 2022 року в житловому будинку [ADDRESS] відбулось залиття квартири №72 в результаті витоків ЦО з приладу опалення, який був встановлений (замінений) мешканцями квартири № 77 та не відповідає проекту забудови, в результаті чого в квартирі № 72 залито: кімната - стеля, підлога та кухня - стеля, підлога. Відповідно до звіту про оцінку розміру матеріального збитку, завданого власнику квартири [ADDRESS] , розмір матеріального збитку становить 58 443 грн. Вартість незалежної оцінки становить 2 528 грн., яка була сплачена позивачем. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, а позивач, у свою чергу, повинен довести наявність шкоди та її розмір. Крім того, статями 151,177,179 ЖК України та статями 322,323 ЦК України передбачений обов`язок громадян забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно - технічного та іншого обладнання, дотримуватися Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572(з наступними змінами). Зокрема, пунктом 7 Правил передбачено обов`язок власника квартири або користувача дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, санітарних норм і правил, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання, не допускати дій, які порушують умови проживання громадян. Отже, тягар утримання майна, тобто обов`язок здійснювати за свій рахунок поточний та капітальний ремонти квартири, лежить на власнику квартири і саме власник приватизованого житла зобов`язаний забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартири, при наявності несправностей вживати заходів щодо їх усунення. Згідно із ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для встановлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд звертає увагу на те, що відповідачем у відзиві вказується, що залиття сталося в результаті гідравлічного удару, внаслідок чого відбулося роз`єднання опалювального пристрою, однак суду не надано будь-яких доказів того, що стався саме гідравлічний удар і саме він пошкодив батарею, як і не надано будь-яких доказів на спростуванні інших тверджень позивача, а, останнім, в свою чергу, надано докази на підтвердження позовних вимог, а саме: акт при причини залиття (самовільна заміна приладу опалення, що не відповідає проекту забудови), які є належними та допустимими. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку відповідачем заподіяну шкоду не відшкодовано, та доказів на спростування доводів позивача відповідачем суду надано не було, суд вважає, що позов є обґрунтованим та доведеним в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 58 443 грн., в зв`язку з чим позов в даній частині підлягає задоволенню. Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Як роз`яснено судам в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В силу вищезазначеного, суд дійшов висновку, що факт, завдання позивачу щоденних моральних чи фізичних страждань та позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, тому позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 150 000 грн. задоволенню не підлягають. Оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує характер та тривалість страждань позивача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. підлягають задоволенню в даній сумі. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. Разом з тим, в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу 5 000 грн., слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Так, матеріали справи не містять доказів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо). За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу, відтак відмовляє позивачу у стягненні судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial