Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11.02.2022 року в м. Луцьку по вул. Рівненській сталася ДТП, а саме: водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Ford Fiesta», р.н. [NUMBER] , на нерегульованому пішохідному переході здійснив наїзд на неї та завдав твілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Вказує, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну третіх осіб пі час експлуатації вказаного транспортного засобу була застрахована у Волинській регіональній дирекції АТ «Страхова компанія «ТАС» і розмір страхової суми за заподіяння шкоди та здоров`ю одного потерпілого становить 260000,00 грн. При цьому, [PERSON] відразу повідомив про скоєння ДТП по телефону АТ «СГ ТАС», а 14.02.2022 року подав письмове повідомлення у Волинську дирекцію товариства. Зазначає, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.10.2022 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку з передачею на поруки трудового колективу. В подальшому, вона звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 177665,75 грн., однак товариство відмовило їй у виплаті з формальних підстав. У зв`язку з чим, просить стягнути на її користь з АТ «Страхова група «ТАС» страхове відшкодування, а саме: 30721,67 грн. витрати, пов`язані з лікуванням, 50160,00 грн. з тимчасовою втратою працездатності, 78000,00 грн зі стійкою втратою працездатності, 3700 грн. шкоду, заподіяну пошкодженням одягу, 7944,08 грн. моральної шкоди, а всього 170525,75 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не подав. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом з`ясовано, що 11.02.2022 року, [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки "Ford Fiesta" р.н.з. [NUMBER] , рухаючись по вул. Рівненській в напрямку Київського Майдану, м. Луцька, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований поблизу буд. № 81, вул. Рівненської в м. Луцьку, не вибрав безпечної швидкості, проявив безпечність та неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, відволікся від її спостереження, тим самим, всупереч вимогам п.п. 2.3 (б), 12.1, 12.3, 18.1 ПДР, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, таким чином не надав дорогу пішоходу [PERSON] , 1999 р.н., яка здійснювала перехід проїзної частини дороги по нерегульованому пішохідному переході з ліва на право відносно руху автомобіля та здійснив наїзд на останню. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.10.2022 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку з передачею на поруки трудового колективу. (а.с. 10-11). Згідно вимог ч. 6 ст.\~82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як слідує із матеріалів справи, на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як водія транспортного засобу Ford Fiesta" р.н.з. [NUMBER] , була застрахована в АТ «Страхова група «ТАС» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АТ/1846828 (а.с. 8). Ліміт відповідальності АТ «Страхова група «ТАС» за даним полісом на одного потерпілого становив 260000,00 грн за шкоду життю та здоров`ю та 130000, 00 грн за шкоду майну (а.с. 8). 28.10.2022 року [PERSON] на адресу ПАТ «Страхова група «ТАС» подала заяву про виплату їй, як потерпілій внаслідок ДТП, страхового відшкодування у вигляді: - 30721,67 грн - відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням; - 56960,00 грн - відшкодування витрат у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності; - 78000,00 грн. відшкодування витрат із стійкою втратою працездатності; - 3700,00 грн. шкода заподіяна майну потерпілої; - 8284,08 грн. моральна шкода. До вказаної заяви був доданий пакет документів, зазначений в додатку до заяви (а.с. 36-37). У відповідь на вказану заяву АТ «Страхова група «ТАС» у листі від 22.11.2022 року № 3433 просило надати копії листків непрацездатності із усією заповненою інформацією з двох сторін, довідку з місця роботи [PERSON] з зазначенням кількості робочих днів за останні два місяці, що передуються даті настання ДТП, довідку форми ОК5 або ОК7 із зазначенням загального трудового стажу (а.с. 38). Станом на день розгляду справи у суді страхове відшкодування [PERSON] не виплачено. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 вказаного закону) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 1.3.статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. за N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. За змістом ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (стаття 23 Закону). Згідно ст. 24 вказаного Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю майну третьої особи. Згідно п. 37.1.4 ст. 37 вказаного Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року /справа N 465/4287/15/, потерпілий в межах строків, передбачених п. 37.1.4 ст. 37 Закону має здійснити своє волевиявлення про захист свого порушеного права шляхом подання заяви про страхове відшкодування до страховика або шляхом звернення із позовною заявою до суду. Як з`ясовано судом, з 11.02.2022 року по 07.03.2022 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» з діагнозом: «Закритий уламковий перелом кісток правої гомілки у в/3 зі зміщенням. Забійні рани чола, носа, лівої щоки, підборіддя. Закритий перелом кісток носа. ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій лівого колінного суглобу. Садна обличчя, обох стоп. Перелом коронки 1-го зуба» (а.с. 12). При цьому, згідно представлених фіскальних чеків за вказаний період позивачем було витрачено особисті кошти в розмірі 17892,31 грн. (а.с. 17-22). З представлених матеріалів також слідує, що у період з 07.03.2022 року по 22.07.2022 року [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні (а.с. 13-14) та на обстеження, придбання ліків, перев`язочних матеріалів та медичних препаратів останні витратила кошти в загальній сумі 10654,79 грн. (а.с. 23-30). З 22 по 27 липня 2022 року [PERSON] перебувала в центрі артскопії та малоінвазивних втручань в ортопедії і травматології КП «Волинська обласна клінічна лікарня» (а.с. 15) і нею витрачені кошти для обстеження та придбання перев`язочних матеріалів в сумі 345,90 грн. (а.с. 28, 31). В подальшому, після виписки з лікарні з 27.07.2022 року по 14.10.2022 року, [PERSON] перебуваючи на амбулаторному лікуванні, витратила кошти в загальній сумі 1828,67 грн. (а.с. 31-33). Отже, загальний розмір шкоди здоров`ю [PERSON] , пов`язаної з лікуванням від наслідків ДТП станом на 14.10.2022 року становить 30721,67 грн. При цьому, як слідує із виписки із медичної карти (стаціонарного) хворого від 26.09.2022 року тимчасова непрацездатність [PERSON] з 11.02.2022 року становить 228 днів та скерована до МСЕК у зв`язку з вираженими клініко-анатомічними змінами правої н. кінцівки і несприятливим трудовим прогнозом (а.с. 16). Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серія 12 ААГ № 044983 [PERSON] визначено третю групу інвалідності, загальне захворювання та їй протипоказана робота з фізичними перевантаженнями (а.с. 34). Згідно записів у трудовій книжці, позивач [PERSON] на момент ДТП була працюючою особою і знаходилася в трудових відносинах з ФОП [PERSON] на посаді продавця продовольчих товарів (а.с. 7). Відповідно до довідки про доходи від 21.10.2022 року, виданої ФОП [PERSON] , в грудні 2021 року та січні 2022 року заробітна плата [PERSON] становила 6600 грн. (а.с. 35). Статтею 25\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» передбачено,\~що у\~зв`язку\~з тимчасовою\~втратою працездатності\~потерпілим відшкодовуються\~не отримані\~доходи за\~підтверджений відповідним\~закладом охорони\~здоров`я\~час втрати\~працездатності.\~Доходи потерпілого\~оцінюються в\~таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю. Отже, зважаючи на викладене, позивачу [PERSON] підлягає до відшкодування шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності за період з 12.02.2022 року по 26.09.2022 року в загальній сумі 50160,00 грн. (3960 грн. лютий 2022 р. (6660-2640), березень-вересень по 6600 грн.). Крім того, відповідно до ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відшкодовується шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності. Зокрема, мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Як вказано вище, [PERSON] визнано інвалідом ІІІ групи та їй протипоказана робота з фізичними перевантаженнями. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2022 року становив 6500 грн., а тому позивачу підлягає до відшкодування шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності в розмірі 78000,00 грн. (6500х12). Отже, розрахунок позивача стосовно розміру шкоди, заподіяний життю та її здоров`ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в загальному розмірі 158881,67 грн. є обґрунтованим і суд приймає його до уваги. Статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Відповідно до п. 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим. Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди, суд вважає що внаслідок зазначеної ДТП позивачу було спричинено моральну шкоду та зазначений у позовній заяві розмір в 7944,08 грн. є обґрунтованим, з урахуванням вимог ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто 5 % від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (158881,67 грн. х 5 % =7944,08 грн). Також, ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відшкодовує шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, яка пов`язана з пошкодженням або фізичним знищенням майна потерпілого. Як слідує з пояснень представника позивача та матеріалів справи, під час наїзду на [PERSON] був пошкоджений та прийшли в непридатність для подальшого використання одяг та взуття, а саме: зимова пальто вартістю 1300 грн., зимові черевики вартістю 1500 грн., кофта вартістю 300 грн та штани вартістю 600 грн., а тому до відшкодування підлягає вартість пошкодженого та знищеного майна потерпілої. Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 1073,60 грн. судового збору, оскільки позивач від його сплати звільнена.

Outcome: approved