Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), у якому просив: - визнати за позивачем право власності по спадщині за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку згідно державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ВН №036186, який був виданий на підставі розпорядження Липовецької РДА №162 від 08.07.2003. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. [INFO] помер дід позивача [PERSON] , а після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки згідно державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ВН №036186, який був виданий на підставі розпорядження Липовецької РДА №162 від 08.07.2003. За життя [PERSON] заповів земельну ділянку своєму синові [PERSON] , який позивачу доводився дядьком. [PERSON] прийняв спадщину батька, оскільки спільно з ним проживав. Разом з тим, за життя дядько позивача [PERSON] склав заповіт, яким заповів іншу свою земельну ділянку на [PERSON] , який не відносився до кола спадкоємців за законом. Спадкова доля спірної земельної ділянки не вирішена. Натомість, [PERSON] був одиноким, а єдиним його спадкоємцем являється позивач, який спадщину дядька прийняв, оскільки спільно з ним проживав. Однак, при зверненні позивача до нотаріуса з метою оформлення спадщини дядька, що складається із земельної ділянки, яку той успадкував від свого батька, діда позивача, йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 30.09.2022 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Витребувано спадкову справу. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. Сторонами не врегульовано спір до судового розгляду. Ухвалою суду від 14.02.2023 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті. У судове засідання сторони не з`явилися, однак представник позивача у своїй заяві просив суд про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити. Суд зауважує, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови повідомлення його належним чином про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому суд проводить розгляд справи у даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, при цьому не здійснюючи фіксацію судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. [PERSON] належала земельна ділянка, згідно державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ВН №036186, який був виданий на підставі розпорядження Липовецької РДА №162 від 08.07.2003 (а.с.10). За життя [PERSON] заповів зазначену земельну ділянку своєму синові [PERSON] (а.с. 4). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 3), а оскільки з ним проживав [PERSON] (а.с.13), останній прийняв його спадщину. [PERSON] також мав свою земельну ділянку, яку він заповів відповідачу, однак залишилась не вирішена доля земельної ділянки, яку він раніше успадкував, але не оформив на себе від свого діда. [INFO] [PERSON] помер (а.с. 5), а оскільки, він крім племінника - позивача з яким проживав (а.с. 14, 15) інших родичів, які б входили до кола його спадкоємців за законом не мав, а тому позивач прийняв спадщину дядька. Однак, при зверненні позивача до нотаріуса з метою оформлення спадщини дядька, що складається із земельної ділянки, яку той успадкував від свого батька - діда позивача, йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як визначено в п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суд зауважує, що в силу вимог ст. 392 ЦК України власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку, а з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як визначено в ст. 1216 -1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом з тим, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст.1222 ЦК України). Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України . Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України. У відповідності зі ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Проте, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Судом встановлено, що оскільки позивач, як племінник одинокого спадкодавця [PERSON] , що раніше прийняв, спірну земельну ділянку у спадщину від свого батька [PERSON] , але не зміг її оформити за життя, при цьому його рідний брат [PERSON] - батько позивача відмовляється від такої спадщини, а тому позивач є спадкоємцем за законом п`ятої черги, який прийняв спадщину [PERSON] шляхом спільного проживання, а крім нього, інших спадкоємців за законом на успадкування спірної земельної ділянки немає. Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорює відповідач, а в сукупності, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи. Інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду відповідачем не надано та в ході судового розгляду не встановлено. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про визнання за позивачем право власності по спадщині за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку згідно державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ВН №036186, який був виданий на підставі розпорядження Липовецької РДА №162 від 08.07.2003, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved