Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

Адвокат Бражник Д.С., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою 23 серпня 2022 року в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», в якій просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №6066, вчинений 26 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М.; стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 7\~000 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 16 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №6066, яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованість за кредитним договором №1718236 від 14 лютого 2021 року за період з 25 жовтня 2021 року по 16 грудня 2021 року в загальній сумі вимог 23\~231 грн. 60 коп., що включає: заборгованість за тілом кредиту 14\~488 грн. 50 коп., заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами 8\~693 грн. 10 коп., а також 50 грн. плати за вчинення виконавчого напису. 09 серпня 2022 року відкрито виконавче провадження №69602995 з його примусового виконання. При цьому, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором №1718236 від 14 лютого 2021 року, укладеним з [PERSON] , на підставі договору факторингу №2610 від 26 жовтня 2021 року, за яким первісний кредитор ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило вимоги до [PERSON] на користь товариства. На думку представника позивача, оспорюваний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів, та за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості, а тому має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Зауважив, що [PERSON] не був належним чином повідомлений ні про відступлення прав вимоги за кредитним договором №1718236 від 14 лютого 2021 року від первісного кредитора на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», ні про відступлену суму вимоги, зміну кредитора, про що фактично дізнався з виконавчого провадження №69602995, відкритого на виконання оспорюваного виконавчого напису. Згадка про укладення договору факторингу є лише у змісті виконавчого напису, самі ж матеріали виконавчого провадження копії такого договору не містять, що ставить під сумнів права ТОВ «Фінансова компанія управління активами» як кредитора по відношенню до [PERSON] . Окремо зауважив, що [PERSON] не визнає ніяких вимог кредитора відповідача, адже будь-яких повідомлень про порушення виконання кредитних зобов`язань, вчинення виконавчого напису не отримував, що ставить під сумнів безспірність заявленої заборгованості. До того ж виконавчий напис нотаріусом вчинено на окремому бланку, а не на оригіналі нотаріально посвідченого кредитного договору, тобто з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо його форми. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не пересвідчилася в наявності повідомлення [PERSON] як позичальника з боку ТОВ «Фінансова компанія управління активами» щодо наявності заборгованості за кредитним договором, як і не встановила безспірність такого боргу, чим порушила п.п.2.3 п.2, п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку, ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат». Вказані обставини в їх сукупності визначають можливість визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає задоволенню. Ухвалою суду від 24 серпня 2022 року позов прийнято до провадження із призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.22-23). Ухвалою суду від 17 жовтня 2022 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. копій документів нотаріальної справи, за якими вчинено оспорюваний виконавчий напис (а.с.33). 31 січня 2023 року ухвалу суду повернуто без вручення з відміткою «адреса відсутній за вказаною адресою» (а.с.44-46). Станом на 30 березня 2023 року ухвала суду не виконана. 15 лютого 2023 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про врегулювання спору за участю судді шляхом призначення процедури медіації (а.с.57). Зважаючи на відсутність згоди з боку сторони позивача на призначення цієї процедури, ухвалою суду від 30 березня 2023 року відмовлено у призначенні врегулювання спору за участю судді. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи зупинення / поновлення провадження у справі не вживались. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Від представника відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог в порядку ст.206 ЦПК України. Щодо заявлених витрат на правничу допомогу в розмірі 7\~000 грн., то просив у їх стягненні відмовити або ж зменшити до 3\~000 грн., про що подав відповідне клопотання (а.с.58-59). Зазначив, що при розподілі судових витрат слід врахувати визнання відповідачем позову, що в силу ст.142 ЦПК України передбачає можливість компенсації лише 50% судового збору. Заявлений розмір витрат на правничу допомогу не відповідає критеріям співмірності, пропорційності та є необґрунтованим зважаючи на обсяг виконаної адвокатом роботи та рівень складності справи. При розподілі витрат просив суд врахувати поведінку сторони відповідача, який позовні вимоги визнав, намагався врегулювати спір через процедуру медіації та жодних заперечень по справі не подавав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Солонець Т.М. в судове засідання не з`явилася, правом на подання письмових пояснень не скористалася, про розгляд справи повідомлялась неодноразово у встановленому законом порядку. Під час пошуку відомостей в Єдиному реєстрі нотаріусів за посиланням https://ern.minjust.gov.ua/pages/notary.aspx?search=name щодо приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. судом встановлено, що відповідно до наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №1864/6 від 22 грудня 2021 року «Про зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Тамари Миколаївни» зупинено приватну нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Тамари Миколаївни з 22 грудня 2021 року у зв`язку з необґрунтованою відмовою приватного нотаріуса від надання Центральному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Київ) документів для перевірки організації нотаріальної діяльності та виконання правил нотаріального діловодства. Наказом ЦМУ МЮ (м. Київ) від 17 лютого 2022 року №182/6 зупинено дію наказу ЦМУ МЮ (м. Київ) від 22 грудня 2021 року №1864/6 на підставі ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва про забезпечення позову від 05 січня 2022 року у справі № 640/39376/21. Не дивлячись на це, станом на 30 березня 2023 року відомості про поновлення нотаріусом Солонець Т.М. нотаріальної діяльності в Єдиному реєстрі нотаріусів відсутні, у примітках зазначено «тимчасово не діє». З огляду на те, що жоден з учасників справи не заявив про свою участь в судовому засіданні та не подавав клопотань про відкладення розгляду справи, зважаючи на характер спору, предмет правовідносин суд вважає за можливе ухвалити рішення за їх відсутності у письмовому провадженні. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позовних вимог на підставі ст.206 ЦПК України, виходячи з такого. Судовим розглядом встановлено, що 16 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. за заявою ТОВ «Фінансова компанія управління активами» вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №6066, про стягнення з [PERSON] невиплачених в строк грошових коштів на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» - заборгованості за кредитним договором №1718236 від 14 лютого 2021 року, укладеним між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , за період з 25 жовтня 2021 року по 16 грудня 2021 року включно, яка включає: заборгованість за тілом кредиту 14\~488 грн. 50 коп., заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами 8\~693 грн. 10 коп., плату за вчинення виконавчого напису 50 грн. Загальна сума вимог вказана початково 29\~027 грн. 00 коп. та містить виправлення на 23\~231 грн. 60 коп., застережені приватним нотаріусом відповідним дописом у виконавчому написі (а.с.12). Зі змісту виконавчого напису слідує, що ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором №1718236 від 14 лютого 2021 року, на підставі договору факторингу №2610 від 26 жовтня 2021 року, укладеним з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» як первісним кредитором. Постановою державного виконавця Саксаганського відділу ДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бубернак Т.В. відкрито виконавче провадження ВП №69602995 з примусового виконання виконавчого напису №6066 від 16 грудня 2021 року, стягувачем визначено ТОВ «Фінансова компанія управління активами», боржником [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] (а.с.13). З інформації про виконавче провадження №69602995 з Автоматизованої системи виконавчих проваджень за посиланням в мережі інтернет https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors слідує, що виконавче провадження має статус «Зупинене». Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] , діючи через представника, посилався на те, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема\~ст.87 Закону України «Про нотаріат»\~та\~Постанові Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, оскільки на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису вимоги відповідача до позивача не були безспірними. До того ж належних документів, які підтверджували суму заборгованості позивача за кредитним договором нотаріусу не було надано взагалі, як і не надано й доказів отримання ним вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань, обізнаності з фактом зміни кредитора в кредитно-договірних зобов`язаннях, що перешкоджало нотаріусу дійти висновку про безспірність заборгованості. Надаючи оцінку таким доводам позивача та обґрунтованості пред`явлених вимог, суд виходить з наступного. За загальним правилом ст.ст.15,\~16 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.\~\~ Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (п.3 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження"). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право. Проте, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, що є підставою нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником (п.19\~ст.34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до\~ст.87 Закону України «Про нотаріат»,\~п.п.1.1, 1.2 Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Положеннями\~ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.п.3.1 п.3 гл.16 Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника вимога кредитора вважається безспірною. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15,\~16,\~18 ЦК України, ст.ст.50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року\~затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Постановою Кабінету Міністрів №622 від 26 листопада 2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття\~Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення\~\~ змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною\~Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами, відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у\~ст.88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені\~ст.88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням ст.87 цього Закону. При прийнятті постанови від 22 лютого 2017 року, колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 Постанови Пленуму ВАС України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд, з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, з моменту її прийняття. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня 22 лютого 2017 року, отже і\~п.2 постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~також втратив чинність з цього дня. У подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. З викладеного вбачається, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений\~\~постановою Кабінет Міністрів України №1172\~\~від\~\~29 червня 1999 року\~у редакції станом на\~\~час вчинення\~\~оспорюваного виконавчого\~\~напису стосувався\~\~лише нотаріально посвідчених договорів. Дослідити зміст документів, на підставі яких було вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. оспорюваний виконавчий напис суд не має можливості з огляду на те, що документи, на підставі яких вчинено виконавчий напис на виконання ухвали суду від 17 жовтня 2022 року нотаріусом не надано, та наразі нотаріус тимчасово діяльність не здійснює. Відомості про нотаріальне посвідчення кредитного договору, за яким з [PERSON] стягнута заборгованість, в матеріалах справи також відсутні. Позивач також вказував, що жодних письмових вимог щодо погашення в добровільному порядку заборгованості за кредитним договором, її розміру, а також стосовно намірів відповідача звернути стягнення за виконавчим написом на його адресу не надходило. Суд приймає до уваги такі доводи позивача з дотриманням принципу змагальності сторін в рамках цивільного судочинства, оскільки жодними доказами з боку відповідача вони не спростовані. До того ж відповідач позов визнав. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про те, що на час вчинення виконавчого напису не було належним чином встановлено безспірності вимог відповідача до позивача, а отже виконавчий напис не може вважатися таким, що не потребує додаткового доказування, тому не підлягає примусовому виконанню. З огляду на вищевикладені доводи та установлені обставини справи, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням чинного нотаріального законодавства, а тому його слід визнати таким, що не підлягає виконанню, в якості ефективно застосованого способу захисту порушеного права позивача на недоторканність його грошових коштів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.ст.141, 142 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, звільненого від сплати судового збору за пред`явлення позову в порядку Закону України «Про захист прав споживачів» (ст.22 Закону) та визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті. Відтак суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України 50% судового збору, що становить 496 грн. 20 коп., а інші 50% судового збору компенсувати за рахунок держави, зважаючи на звільнення позивача від сплати судового збору. Що стосується витрат на правничу допомогу в сумі 7000 грн., які [PERSON] просить відшкодувати, то вирішуючи питання про можливість їх стягнення з відповідача, з урахуванням поданого відповідачем клопотання про їх зменшення, суд виходить з такого. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать,\~зокрема,\~витрати на професійну правничу допомогу. Як слідує\~зі ст.137\~ЦПК України,\~витрати,\~пов`язані\~з правничою\~допомогою адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави.\~За результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~з іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат:\~1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Як слідує з ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує: чи\~пов`язані ці\~витрати з\~розглядом справи; чи\~є розмір\~таких витрат\~обґрунтованим та\~пропорційним до\~предмета спору\~з урахуванням\~ціни позову,\~значення справи\~для сторін,\~в тому\~числі чи\~міг результат\~її вирішення\~вплинути на\~репутацію сторони\~або чи\~викликала справа\~публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Суд при вирішенні вказаного питання також враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22 листопада 2019 у справі №810/1502/18. Суд також зазначає, що в п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Судом встановлено, що 08 серпня 2022 року між АБ «БРАЖНИК І ПАРТНЕРИ» в особі керуючого Бражника Д.С. та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги №202. У п.2.1 договору чітко визначено надання правової допомоги щодо оспорюваного виконавчого напису за такими видами: усні консультації та роз`яснення, складання процесуальних документів, участь у судових засіданнях, надання іншої правової допомоги, обумовленої предметом договору (а.с.15-17). Відповідно до п.7.1 договору, вартість правової допомоги складає винагороду у 7000 грн., як включає: усні консультації та роз`яснення з правових питань щодо вчинення оспорюваного виконавчого напису (500 грн.), виконавчого провадження з його примусового виконання (500 грн.), адвокатський запит щодо ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 1500 грн., ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, їх вивчення та детальний аналіз 1500 грн., складання та подання до суду клопотання про витребування доказів (1000 грн.), позовної заяви (3000 грн.). У силу ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, до позовної заяви долучено акт виконаних робіт від 22 серпня 2022 року, квитанцію 346 від 22 серпня 2022 року про оплату послуг адвоката (а.с.18, 19). На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених позивачем доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що в рамках розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню позовна заява, клопотання про витребування доказів були подані його представником [PERSON] , який участі в жодному із призначених судових засідань по справі не приймав, додаткових доказів на підтвердження заявлених вимог не долучав, відповідь на лист суду та клопотання відповідача щодо призначення процедури медіації не подав. Таким чином, фактично обсяг наданої адвокатом правової допомоги обмежився виключно складанням процесуальних документів, їх поданням до суду. При цьому суд також враховує поведінку відповідача, визнання ним позову та намагання врегулювати спір через процедуру медіації. Відтак суд вважає за можливе компенсувати понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. шляхом їх стягнення з відповідача на користь позивача, що буде пропорційним з обсягом наданої правничої допомоги, відповідатиме принципам розумності і співмірності, а тому клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правову допомогу є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved