Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-16 00:00:00

14.05.2020 [PERSON] звернулась в суд з позовом до Виконавчого комітету Нововолинської міської ради, як органу опіки та піклування, третя особа -Нововолинський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про зміну прізвища дитини. Вимоги мотивує тим, що малолітня дитина [PERSON] народжена [INFO] від цивільного шлюбу [PERSON] , [INFO] та сина позивача [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що до народження [PERSON] , син позивача - [PERSON] та [PERSON] протягом чотирьох років жили однією сім`єю, вели спільне господарство, спільно піклувались про побудову сімейних стосунків між собою. Під час реєстрації народження дитини в Нововолинському відділі ДРАЦС РС Нововолинського МУЮ Волинської області 07 травня 2015 року, актовий запис №196, запис про батька дитини провадився за прізвищем матері (за бажанням матері). Вказує, що невістка прізвище дитині дала своє, а ім`я, по батькові вказала її сина і набула статусу одинокої матері. Позивач зазначає, що матір дитини почала вести аморальний спосіб життя, зловживати спиртними напоями, тому цивільні стосунки між собою її син та невістка розірвали, дитина залишилась проживати з матір`ю. Позивач зазначає, що її син [PERSON] неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та був засуджений до позбавлення волі, матір дитини за рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 12 грудня 2019 року, позбавлена батьківських прав стосовно двох малолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Позивач посилається на те, що рішенням Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області від 24.01.2020 року малолітній [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини позбавленої батьківського піклування та призначено позивача [PERSON] опікуном над малолітньою дитиною. Позивач вказує, що завжди вважала себе бабусею [PERSON] , намагалась допомагати із вихованням та матеріальним забезпеченням дитини. Вважає, що прізвище « [PERSON] » негативно може вплинути на [PERSON] та її подальше життя, оскільки її мати відома багатьом з негативного боку. Дитина, несвідомо для неї, може переживати осуд з боку лікарів, поліцейських та сторонніх осіб. У дитини постійно виникають питання щодо різних прізвищ, відповіді на які, з урахуванням віку дитини, можуть негативно позначитись на її вразливій психіці. Крім того дитина постійно запитує щодо різних прізвищ у неї та у позивача. Тому [PERSON] вважає, що у дитини повинно бути спільне прізвище з нею - [PERSON] . Просить змінити прізвище малолітньої [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Нововолинська, Волинської області з прізвища « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] » та зобов`язати Нововолинський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) внести зміни до актового запису №196 від 07 травня 2015 року, про народження дитини - [PERSON] , [INFO] змінивши прізвище дитини з прізвища « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] ». Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 31.08.2020 у задоволенні позову [PERSON] до Виконавчого комітету Нововолинської міської ради, як органу опіки та піклування, третя особа без самостійних вимог: Нововолинський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про зміну прізвища дитини, відмовлено з огляду на те, що стаття 148 СК України не передбачає звернення опікуна до суду з позовом про зміну прізвища дитини, яка перебуває під опікою (а.с.77-78,т.1). Постановою Волинського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 30.11.2020, апеляційну скаргу позивача [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 31.08.2020 у даній справі, залишено без змін. (а.с.126-129,т.1). Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.01.2022, касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 31.08.2020 та постанову Волинського апеляційного суду від 30.11.2020 скасовано. Справу №165/1288/20 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Колегія суддів у вказаній постанові звернула увагу, що у справах зі спорів щодо зміни прізвища дитини узагальнений та формальний підхід є неприпустимим. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Зазначено, що зазначеним обставинам суди не дали належної правової оцінки, відмовивши у задоволенні позовних вимог з формальних підстав, а саме, що опікун не має права звертатися до суду з позовом про зміну прізвища дитини, фактично не вирішили спір по суті. Під час нового розгляду, представник позивача [PERSON] - адвокат Дунець О.Ф. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позові. Просила позовні вимоги задовольнити, оскільки саме таке рішення буде відповідати якнайкращим інтересам дитини та Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989. Пояснила, що позивач є бабусею [PERSON] . [PERSON] бажає, щоб їхнє з онукою прізвище було спільне, тому просить змінити прізвище малолітньої дитини з [PERSON] на [PERSON] . Вважає, що зміна прізвища позбавить дитину дискомфорту в соціумі, під час спілкування в оточенні підлітків у навчальному закладі. Зазначає, що прізвище [PERSON] , яке носить дитини, асоціюється з негативною характеристикою матері дитини, яка веде аморальний спосіб життя, у зв`язку з чим рішенням суду позбавлена батьківських прав щодо дівчинки. Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження зі слів матері на підставі ч.1 ст.135 СК України. Наголошує, що позивач, як бабуся, хоче вберегти малолітню дитину від зайвого потрясіння, осуду та створює для неї належні умови проживання, навчання і перебуваючи з [PERSON] на даний час за межами України у зв`язку із військовою агресією рф на території України, піклується про неї, в тому числі займається її лікуванням, якого за станом здоров`я, потребує дитина. Просить суд змінити прізвище малолітньої [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Нововолинська, Волинської області з « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] », та зобов`язати Нововолинський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів), яка визначена позивачем як третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача, внести зміни до актового запису № 196 від 07 травня 2015 року, про народження дитини - [PERSON] , [INFO] , змінивши прізвище дитини з прізвища « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] ». Стосовно відсутності вимог до відповідача, яким у позові є виконавчий комітет Нововолинської міської ради як орган опіки і піклування, пояснила, що вступила у справу, як представник позивача на стадії апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, тому не володіє інформацією щодо підготовки позовної заяви до суду, в тому числі щодо визначення суб`єктного складу учасників спору. Представник відповідача виконавчого комітету Нововолинської міської ради у судове засідання не з`явився, скористався правом подачі відзиву (а.с.53-54 т.1) у якому, як і у письмовому поясненні від 01.06.2022 (а.с.3,т.2) пояснив, що відповідно до чинного законодавства, орган опіки та піклування може вирішувати спори щодо зміни прізвища дитини лише між батьками дитини. Наголосив, що участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів, врегульована ст.19 СК України, де вказано, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, участь органу опіки та піклування є обов`язковою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обмеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У відзиві зазначено, що виконавчий комітет Нововолинської міської ради, як орган опіки і піклування, ніяким чином не порушував прав позивача, який і не висуває жодних вимог до визначеного ним у справі відповідача, а просить суд зобов`язати Нововолинський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) внести зміни до актового запису №196 від 07 травня 2015 року, про народження дитини - [PERSON] , [INFO] , змінивши прізвище дитини з прізвища « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] ». У вирішенні питання щодо зміни прізвища дитини, позбавленої батьківського піклування [PERSON] , [INFO] , представник відповідача покладається на розсуд суду (а.с.1 том 2). На виконання ухвали суду від 12.04.2022, надав суду результати заслуховування думки та психологічного вивчення учениці 1-Б класу Нововолинського ліцею №4 імені Т.Г.Шевченка [PERSON] , 30.04.2015, проведеної в онлайн режимі в присутності позивача [PERSON] , з якого вбачається, що у дівчинки є бажання та значимі мотиви для зміни прізвища. (а.с.5,т.2). Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача: Нововолинського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) до проведення судового засідання подала до суду письмову заяву про розгляд справи без присутності представника відділу. У поданому відзиві (а.с.11,12,т.2) просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] щодо зміни прізвища дитини [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться під опікою позивача, у зв`язку з відсутністю правових підстав. Вказує, що ст.148 СК України, врегульовано питання зміни прізвища дитини її батьками, а не опікуном. Відзив мотивований тим, що державна реєстрація народження [PERSON] була проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Зміна прізвища дитини врегульована статтею 148 СК України. При цьому наголошує, що опікун неповнолітньої дитини, [PERSON] є біологічною бабусею дівчинки, а тому не наділена повноваженнями вирішувати питання про зміну прізвища дитини, позбавленої батьківського піклування. Зазначила, що у разі бажання [PERSON] , сина позивача, визнати себе батьком дитини, що є можливим відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України, за рішенням суду, як батько дитини він зможе ініціювати питання зміни прізвища дитини [PERSON] . Вказує, що у [PERSON] є старший брат, [PERSON] , матір`ю якого є [PERSON] , державна реєстрація якого також проведена відповідно до частини першої статті 135 СК України. Зміна прізвища [PERSON] , без належних на це підстав, порушить право на родинні відносини між братом та сестрою. Зазначає, що згідно з ст. 295 СК України діти, які досягли 14 років, наділяються правом ініціювати процедуру зміни власного прізвища за згодою батьків або ж за згодою піклувальника. Наголошує, що в усіх своїх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті третьої Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року.) З посиланням на статтю восьму Конвенції, вказує, що держави - учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім?я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Враховуючи наведене, просить у задоволенні позову відмовити, у зв`язку з відсутністю правових підстав. Заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши доводи відзиву та письмових пояснень представника відповідача, заперечення представника третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні в матеріалах письмові докази в їх сукупності, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововолинського міського управління юстиції Волинської області від 07.05.2015 року, [PERSON] та [PERSON] записані батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.7, том І). Із копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] , сформованого 30.06.2017 року встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , відомості про матір дитини [PERSON] зазначено відповідно до медичного свідоцтва про народження №237 від 30.04.2015 року Нововолинської ЦМЛ Волинської області, відомості про батька дитини [PERSON] внесено за вказівкою матері, державна реєстрація народження проведена відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.9-10,т.1). Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 12.12.2019 позбавлено [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1200 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь особи або на рахунок закладу, де будуть утримуватися діти з 09 липня 2019 року до досягнення дітьми повноліття (а.с.17-19, том І). Рішенням виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області від 24.01.2020 року №40 надано малолітній [PERSON] , [INFO] , статус дитини позбавленої батьківського піклування та призначено гр. [PERSON] опікуном над малолітньою [PERSON] , [INFO] (а.с.20, том І). Актом фактичного проживання членів сім`ї від 27.04.2020 року встановлено, що позивач [PERSON] та малолітня [PERSON] проживають з 10.11.2018 за однією адресою, матір дитини жодного разу не відвідувала доньку (а.с.21 том І). Державна реєстрація народження [PERSON] , [INFO] була проведена відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України, а саме при народженні дитини у матері, яка не перебувала у шлюбі, без спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадився за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано за вказівкою матері, тобто не було встановлено походження дитини від батька. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України (згоду на обов`язковість яких надала Верховна Рада України). Також регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (частини 7,8 статті 7 СК України). Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитини відповідно до статті 7 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року має право на збереження індивідуальності. Одним із основних засобів ідентифікації дитини є її ім`я, яке надається дитині при народженні і складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Відповідно до статті 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Частинами третьою, п`ятою статті 148 СК України передбачено, що у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. За змістом статті 10 СК України якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Якщо до регулювання сімейних відносин неможливо застосувати аналогію закону, вони регулюються відповідно до загальних засад сімейного законодавства (аналогія права). Згідно ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У разі смерті матері, а також за неможливості встановити місце її проживання чи перебування запис про матір та батька дитини провадиться відповідно до цієї статті, за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина. Судом встановлено, що позивач [PERSON] стосовно дитини [PERSON] є опікуном, матір дитини [PERSON] - [PERSON] позбавлена щодо доньки батьківських прав, батько дитини зазначений у свідоцтві про народження згідно з ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Так, відповідно до статті 246 СК України орган опіки та піклування контролює умови утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлено опіку чи піклування. Права та обов`язки опікуна дитини визначені у статті 249 СК України та статті 67 ЦК України. Основний обов`язок опікуна малолітньої особи - дбати про її виховання, навчання та розвиток, здійснювати дії, які відповідають найкращим інтересам дитини. Згідно з частиною четвертою статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Інтереси дитини є пріоритетними і визначальними для вирішення спору щодо зміни прізвища дітей. Відповідно до ч. 1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України). Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. При цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Разом з цим, обрання особою неналежного способу захисту порушеного права в судовому порядку, який не відповідає як змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і характеру його порушення, а також не призводить до поновлення порушеного права цієї особи є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2018 у справі № 905/2260/17 (провадження № 12-173гс18) звертає увагу на те, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19. Предметом спору в цій справі є зміна прізвища неповнолітній дитині, позбавленій батьківського піклування. Право на ім?я є особистим немайновим правом фізичної особи (статті 28, 295 ЦК України). Питання щодо порядку зміни імені визначаються ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Саме органи державної реєстрації актів цивільного стану повинні вносити зміни до відповідних документів. Відповідно до пункту 2 Порядку розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2007 року № 915 заяви про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) (далі - імені) громадян України, які проживають на території України, приймає, розглядає, а також веде їх облік відділ державної реєстрації актів цивільного стану за місцем їх проживання. Судом встановлено, що позивач, як опікун малолітньої дитини, позбавленої батьківського піклування, з письмовою заявою щодо зміни прізвища малолітньої [PERSON] , [INFO] , та внесення змін до актового запису про народження, до відділу державної реєстрації актів цивільного стану, не зверталася. Спір щодо зміни прізвища дитини, який відповідно до вимог ст.145, ст.148 СК України, підлягає вирішенню органом опіки і піклування, що є відповідачем у справі, відсутній, вимоги до визначеного відповідача, позивач, як опікун малолітньої дитини, не висуває, а тому, враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що такий спосіб є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, оскільки задоволення вищезазначених позовних вимог не зможе призвести до захисту або відновлення порушеного права позивача. Під неналежним способом захисту слід розуміти такий, що не відповідає змісту порушеного права та не забезпечує реальне поновлення прав у випадку задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У постанові ВС від 09.12.2020 в справі № 922/476/20 сформовано наступні правові позиції: «Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми в її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування». Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15- Ц. Беручи до уваги вищезазначене, обрання неналежного, неефективного способу захисту права є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 924/199/20, постанова Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 910/7164/19). Аналізуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову [PERSON] до Виконавчого комітету Нововолинської міської ради, як органу опіки та піклування, третя особа без самостійних вимог: Нововолинський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про зміну прізвища дитини та про зобов`язання Нововолинського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) внести зміни до актового запису № 196 від 07 травня 2015 року, про народження дитини - [PERSON] , [INFO] , змінивши прізвище дитини з прізвища « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] ». Окрім того, Нововолинський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Суд не може своїм рішенням установлювати права чи обов`язки третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, а також установлювати чи захищати їх права. Позовні вимоги звертаються до відповідачів у справі, а не до третіх осіб. А тому суд не може задовольняти позовну вимогу про зобов`язання третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, вчинити певні дії, зокрема і про зобов`язання внести зміни до актового запису № 196 від 07 травня 2015 року, про народження дитини - [PERSON] , [INFO] , Аналогічна позиція викладена у постанові ВП ВС від 13.03.2019 по справі № 520/7281/15-ц (14-49цс19). За таких обставин, виходячи із встановленої законодавством правосуб`єктності органів державної реєстрації актів цивільного стану, саме вони повинні розглядатися відповідачами у справах щодо позову опікуна малолітньої дитини про зміну прізвища дитини, яка позбавлена батьківського піклування. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, що регулюють питання зміни прізвища дитини, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку із обранням позивачем неналежного способу захисту своїх прав. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати суд залишає за позивачем.

Outcome: dismissed