Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~У січні 2023 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 27 квітня 2001 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у Мухавській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 1. У шлюбі в них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , який вже є повнолітнім, та [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні. З відповідачкою спільне життя не склалося. Причиною розірвання шлюбу є постійні сварки та суперечки, що виникають між ними, втрата поваги один до одного. Подружніх відносин не підтримують з січня 2022 року, разом не проживають. Відповідачка виїхала за кордон, а син залишився проживати разом з ним. Фактично їх сім`я розпалася, існує лише формально, а тому [PERSON] прийшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу, неповнолітнього сина просить залишити проживати з ним. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримує, просить його задовольнити з вищенаведених мотивів. Пояснив, що з січня 2022 року вони з відповідачкою припинили сімейні відносини, разом не проживають, так як вона тоді виїхала за кордон. Вона хотіла також забрати з собою неповнолітнього сина, але він відмовився виїжджати за межі країни. На даний час син проживає з ним в с. Мухавка Чортківського району. \~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнає. Також просить розірвати шлюб з позивачем. Підтвердила те, що в січні вони з позивачем припинили шлюбні відносини. Коли почалася війна, то вона виїхала за межі України і хотіла з собою забрати неповнолітнього сина. Але він відмовився і залишився проживати з батьком. \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 27 квітня 2001 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрували у Мухавській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 1. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу стали постійні сварки та суперечки, що виникали між сторонами, втрата поваги один до одного. Подружніх відносин вони не підтримують з січня 2022 року, спільно не проживають, не ведуть спільне господарство. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 вищезазначеного Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом частини третьої статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Вказаного висновку дійшов ВС КЦС у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18. Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2021 року в справі № 339/143/20 звернув увагу на те, що враховуючи, що сторони не зверталися до суду із вимогами про визначення місця проживання дитини з одним із батьків суд, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обґрунтовано в межах доводів та вимог позову про розірвання шлюбу та залишення дитини проживати з матір`ю, встановивши, що дитина до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживала разом з матір`ю, залишив проживати дитину з нею, чим лише констатував проживання дитини, не визначаючи його. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Після розірвання шлюбу неповнолітню дитину сторін суд залишає проживати з позивачем. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідачка позовні вимоги визнає, суд приходить до висновку про повернення позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 1073,60 гривень згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки АБ «Укргазбанк» № 64403260 від 13 січня 2023 року, що становить 536,80 гривень. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved