Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов мотивував тим, що [INFO] помер [PERSON] , який на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті залишилось спадкове майно, в тому числі, житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Він являється спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину та частково оформив. Інші спадкоємці за законом [PERSON] та [PERSON] спадщини не прийняли та не неї не претендують. Маючи намір оформити решту майна, що залишилась після смерті [PERSON] , а саме вищевказаний будинок, він в лютому 2023 року звернувся до державного нотаріуса Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори з заявою про оформлення спадкового майна і отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак, нотаріусом йому було відмовлено в оформленні спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутністю документів, які підтверджують право власності спадкодавця на нерухоме майно, тому змушений звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. Просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 01.03.2023 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою витребувано з Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори спадкову справу № 137/2003, заведену щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Позивач в підготовче засідання не з`явився, його представник подав заяву в якій просив справу розглянути у його відсутності та відсутності позивача (а.с.65-66). Відповідач копію ухвали від 01.03.2023 та доданих до неї матеріалів отримав 02.03.2023, відзиву до суду не направив. Його представник в підготовче засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав у повному обсязі (а.с. 64). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] у с.Морозівка Мурованокуриловецького району Вінницької області помер [PERSON] (а.с. 14). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входить будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Вартість даного будинку становить 240 138,93 гривень. Факт належності будинку спадкодавцеві та його вартість підтверджується, технічним паспортом на будинок садибного типу, виписками з погосподарської книги за 1991-1995, 1996-2000 та 2001-2005 року, довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості (а.с. 20-24, 44-46, 51-53). Вказаний будинок згідно відмітки про проведене технічне обслуговування від 28.11.2022 можливо надійно та безпечно експлуатувати (а.с.26-40). Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 р.). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. З копії свідоцтва про смерть (а.с.14), свідоцтвом про народження позивача (а.с. 15), довідки старости Морозівського старостинського округу Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області № 25 від 15.02.2023 (а.с. 16) копії спадкової справи № 137/2003, заведеної щодо майна померлого [PERSON] (а.с.67-74) вбачається, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Спадщину прийняв та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на належну померлому земельну частку (пай). Інші спадкоємці за законом [PERSON] (дружина) та [PERSON] (дочка) спадщину не прийняли. Разом з тим, 24 лютого 2023 року нотаріусом Заболотному М.Д. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок, у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів (а.с. 17). Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 висловив правову позицію, згідно з якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Як вбачається з характеристики будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 25) будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, які є предметом розгляду у даній справі, були побудовані з 1945 по 1991 роки. Таким чином, факт будівництва житлового будинку у той час був підставою виникнення права власності на нього. Крім того, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. З положень постанови Ради міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженого Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З виписок із погосподарських книг за 1991-1995, 1996-2000, 2001- 2005 роки, слідує, що головою домогосподарства по [ADDRESS] був [PERSON] (а.с. 44-46). Рішенням виконавчого комітету Мурованокуриловецької районної ради народних депутатів № 108 від 16.06.1988 року «Про оформлення права особистої власності на будинки, що належать окремим громадянам в селах Мурованокуриловецького району вирішено оформити право особистої власності на житлові будинки, що розташовані, в тому числі, в с.Морозівка Вищеольчедаївської сільської ради, а виконкому сільської ради видати громадянам свідоцтва згідно цього рішення (а.с. 42). Однак, відповідно до довідки КП «Могилів-Подільське МБТІ» №261 від 21.12.2022 право власності на спірний житловий будинок не зареєстровано (а.с. 41). Також, вказане слідує з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 43). Земельна ділянка під вказаним житловим будинком перебувала у власності [PERSON] , що доводиться витягами з рішень Морозівської сільської ради №26 від 09.09.1999 року та №168 від 17.11.2009 (а.с. 48-50). Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач позов визнав повністю і його задоволення, не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за законом право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, після смерті [PERSON] . Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 2401 грн 39 коп. (а.с. 56). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого ним судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved