Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-25 00:00:00

Заявник, [PERSON] , подала до суду заяву, в якій просить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Ташкент Узбецької РСР (на цей час Республіка Узбекистан) постійно проживала як неповнолітня на території України станом на 24 серпня 1991 року та проживає по теперішній час. В обґрунтування заявлених вимог у заяві зазначено про те, що з весни 1991 року заявник постійно проживає на території Семенівської міської територіальної громади Новгород-Сіверського району Чернігівської області, куди переїхала з на той час Узбецької РСР. Паспортом громадянина України заявник не документувалася. В грудні 2021 року заявник звернулася до Семенівського сектора Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області з заявою про отримання паспорта громадянина України після досягнення 18-річного віку. Однак, в документуванні паспортом заявнику було відмовлено з тієї підстави, що з 1991 року факт реєстрації її місця проживання на території України не підтверджується й було рекомендовано довести це в судовому порядку. Факт того, що заявник станом на 24 серпня 1991 року і по цей час постійно проживає на території України підтверджується наступним. Заявник народилася [INFO] в місті Ташкент Узбецької РСР. Згодом її батьки [PERSON] та [PERSON] шлюб між собою розірвали. В 1990 році мати заявника в місті Ташкент уклала шлюб з [PERSON] , уродженцем села Архипівка (Семенівського району Чернігівської області) та змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Весною 1991 року, будучи неповнолітньою, заявник разом з матір`ю та вітчимом ( [PERSON] ) переїхала з Узбецької РСР до села Архипівка на цей час Семенівської міської об`єднаної територіальної громади Новгород-Сіверського району Чернігівської області. Станом на 24 серпня 1991 року заявник проживала в зазначеному вище селі Архипівка на території України. 01 вересня 1992 року заявник вступила до 7 класу Архипівської неповної середньої школи 11 ступеня, яку закінчила у 1995 році. Мати заявника [PERSON] померла в 2005 році в селі Архипівка (актовий запис № 6 від 04.04.2005). Вітчим [PERSON] номер у 2017 році. Згідно довідки Семенівської міської ради Чернігівської області № 12-09/195 від 21.10.2021 [PERSON] , 1979 року народження, згідно із записами погосподарської книги № 1 за 1996 по 2000 роки була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, на час проголошення Незалежності України (24.08.1991) та на час набрання чинності Законом України № 2235-ІІІ «Про громадянство України» (13.11.1991) заявник як неповнолітня проживала в Україні, але відповідного документа (паспорт громадянина України) про її українське громадянство у неї немає. Після проголошення Незалежності України заявник з території України жодного разу не виїжджала. Встановлення факту постійного проживання на території України в неповнолітньому віці станом на 24.08.1991 по цей час заявнику потрібно для отримання паспорта громадянина України, оскільки на її звернення їй було відмовлено у видачі паспорта через те, що вона не може засвідчити своє перебування в громадянстві України. Належність та набуття громадянства України встановлюється па підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватись із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991. Пунктом 44 вказаного вище Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 на території, яка стала територією України, для оформлення громадянства України подається відповідне рішення суду. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 3 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом: такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого прядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати документ, котрий посвідчує факт, що має юридичне значення та якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно зі ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи окремого провадження про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності оспорюваних прав. У відповідності зі ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Підтвердити факт проживання заявника на території України в неповнолітньому віці станом на 24 серпня 1991 року можуть також свідки [PERSON] та [PERSON] . Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 363/214/17-ц, перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, не є вичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання. Оскільки встановити юридичний факт проживання на території України може тільки суд, тому заявник змушена звернутися до суду із заявою, позаяк тільки після встановлення судом вказаного факту вона зможе отримати паспорт громадянина України. Представник заінтересованої особи, Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, [PERSON] , подав письмові пояснення, за змістом яких заперечив проти задоволення заяви у даній справі, оскільки, як зазначив представник заявника, відсутні докази, що підтверджують проживання заявника на території України станом на 24.08.1991, а тому відсутні й підстави для задоволення поданої заяви (а. с. 85 93). У судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася, направила в суд свого повноважного представника [PERSON] .. Представник заявника, адвокат Голик Євген Валерійович, у судовому засіданні вимоги заяви підтримав, просив їх задовольнити, та пояснив про те, що, на його переконання, є всі підстави для встановлення у судовому порядку факту постійного проживання, про який просить заявник. Представник заінтересованої особи, Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, за довіреністю Федоренко Олександр Юрійович, у судовому засіданні в режимі відеоконференції спочатку пояснив, що він по суті не підтримує заявлених вимог, але в судових дебатах висловив думку, що у нього немає істотних заперечень проти задоволення вимог заявника, зважаючи на показання допитаних у судовому засіданні свідків. Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] дала показання про те, що вона народилась і постійно проживає у селі Архипівка Семенівського (зараз Новгород-Сіверського) району Чернігівської області. [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] , уродженцем села Архипівка, й дочкою [PERSON] (заявником) переїхали до села Архипівка та з того часу постійно проживали у селі Архипівка, де мешкали в будинку батька [PERSON] . З [PERSON] свідок познайомилась у 1991 році. У [PERSON] був день народження [INFO] , їй виповнилось 35 років. На день народження було запрошено і свідка, оскільки свідок проживала поруч з [PERSON] .. З тих пір вони спілкувались і весь час разом святкували дні народження. Коли сім`я [PERSON] переїхала до села Архипівка, це був ще СРСР. [PERSON] (заявникові) тоді було приблизно 10-11 років. Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] дала показання про те, що вона пам`ятає, що [PERSON] була її сусідкою й проживала в одному селі Архипівка на той час Семенівського району Чернігівської області. [PERSON] була не місцевою, приїхала начебто з міста Ташкента. Приїхала вона однією сім`єю з чоловіком [PERSON] , донькою [PERSON] (заявником), якій [PERSON] доводився вітчимом, і почала знайомитися. Тобто свідок так зрозуміла, що [PERSON] привіз дружину [PERSON] (матір заявника) разом із падчеркою (заявником) на батьківщину до його батька (фактично діда заявника). Коли [PERSON] після приїзду в село Архипівка виповнилося 35 років, то свідок була у неї на ювілеї, це був 1991 рік, 24 березня. Святкували в будинку батька [PERSON] , де заявник з батьками оселилася. Свідок тоді працювала в місцевому колгоспі агрономом. [PERSON] також прийшла на роботу і працювала в колгоспі як в коморі, так і на сортуванні, працювала постійно зі свідком, а потім пішла на тваринництво. [PERSON] на постійне проживання нікуди не виїжджала, як приїхала (це ще був СРСР), так і залишилася в згаданому селі. Зараз як [PERSON] , так і його батько, а також [PERSON] , вже померли, залишилася лише заявник [PERSON] . Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне заяву задовольнити повністю за обставин, викладених у заяві (а. с. 2-3), які знайшли своє повне підтвердження у судовому засіданні через те, що вони доводяться відомостями доданих до заяви копій документів як письмових доказів (а. с. 4 11), даними копії паспорта громадянина СРСР, яким була документована заявник [PERSON] , [INFO] , відділом внутрішніх справ Ленінського райвиконкому міста Ташкента, котрими доводиться, що 24.03.1991 року у матері заявника був день народження і їй, відповідно, справді виповнилося 35 років (а. с. 221), а також підтверджуються наведеними вище показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , що допитані у судовому засіданні. Законодавством не заборонена можливість встановлення судом факту постійного проживання, про який просить заявник, а тому аніяких перешкод для задоволення заяви з метою забезпечення реалізації прав заявника, на підставі абз. 12 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд не убачає.

Outcome: approved