Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Красноградської міської ради Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування в якій просить: - встановити факт про те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №0212237, виданий по рішенню Красноградської районної державної адміністрації від 03.03.1997 року №79 та зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №28, розміром 5,10 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, розташованої на території Красноградської міської ради Красноградського району Харківської області на ім`я [PERSON] , належав [PERSON] , яка померла [INFO] в с.Піщанка Красноградського району Харківської області; - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , в порядку спадкування за законом, після померлої [INFO] в с.Піщанка Красноградського району Харківської області [PERSON] право на земельну частку (пай), розміром 5,10 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території Красноградської міської ради Красноградського району Харківської області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №0212237, виданого на ім`я [PERSON] зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №28. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка народилася [INFO] , в селі Берестовенька, Красноградського району, Харківської області, постійно проживала, та була зареєстрована в [ADDRESS] . Спадкову справу після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , заведено приватним нотаріусом Красноградського нотаріального округу Харківської області Ковтун Людмилою Олександрівною 30.12.2022 року №233/2022. 30.01.2023 року він звернувся до приватного нотаріуса Красноградського нотаріального округу Харківської області Ковтун Людмили Олександрівни, з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на Сертифікат на право на земельну частку пай Серії ХР №0212237, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва. Так при розгляді документів нотаріусом було встановлено, що після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП агрофірма «Нива» с. Піщанка Красноградського району Харківської області 5,10 в умовних кадастрових гектарах сертифікат на право на земельну частку пай серія ХР №0212237 виданий Красноградського РДА. В той же час виявлено, що у документах, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно, а саме ім`я у сертифікаті на право на земельну частку пай серія ХР №0212237 зазначене [PERSON] . Вказаний факт унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Для захисту порушеного права, він вимушений звернутися до суду, щодо встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права на земельну частку (пай) після померлої [PERSON] . Рух справи в суді. Ухвалою судді від 22.02.2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду в порядку загального провадження до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 20.03.2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання. В матеріалах справи мається заява представника позивача [PERSON] адвоката Лобач Н.І. про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Від Красноградсько міської ради Харківської області 03.03.2023 року до суду надійшла письмова заява в якій просять справу розглянути у відсутності представника міської ради та не заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Враховуючи те, що учасники судового процесу про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, та від них надійшли письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі за наявними у справі доказами на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюючи фіксування судового процесу. Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Позиція суду. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання Згідно пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Відповідно до ч. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом права на земельну частку (пай), які регламентують порядок набуття права на спадщину. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, а також докази, відхилені судом та мотиви їх відхилення. Судовим розглядом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Згідно довідки виданої Красноградського міською радою від 13.12.2022 року [PERSON] була прописана та постійно проживала разом з сином [PERSON] , 1956 року народження, за адресою: [ADDRESS] з 1980 року по день смерті [INFO] . Згідно свідоцтва про народження запис російською мовою « [NUMBER] от 25 мая 1956 г. [PERSON] родился [INFO] мать [PERSON] ». Згідно свідоцтва про народження від 21.10.1954 року ЯК №049675 запис російською « [PERSON] [INFO] [PERSON] . [PERSON] ». Згідно запису трудової книжки колгоспника №403 від 16.08.1966 року видана [PERSON] . Згідно трудової книжки колгоспника №84 від 07.10.1974р. колгосп «Красний партізан» видана [PERSON] закреслено [PERSON] . В трудовій книзі колгоспника запис російською мовою «исправленному верить имя [PERSON] записано согласно паспорта серия [NUMBER] 5.02.1980р. Красноградским ОВД». При цьому сертифікат на право на земельну частку пай серія ХР №0212237 видано на ім`я [PERSON] . Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 07.02.2023 року зазначено, Згідно Додатку за №62 та №368 до Державного акту на право колективної власності на землю виданого Агрофірмі «Нива» серії ХР-17-00-000217 виявлено запис [PERSON] , крім того [PERSON] внесена до відповідного списку Справи по паюванню земель колективної власності Агрофірми «Нива» Красноградського району Харківської області за №237. До книги реєстрації сертифікатів на земельну частку пай Агрофірми «Нива» зареєстровано та отримано сертифікат на ім`я [PERSON] серії ХР №0212237. В період з 2010 року мати позивача уклала договір оренди землі з [PERSON] . Вартість земельної частки паю становить 19 232 грн. Оскільки спадкодавець позивача [PERSON] померла то відповідно внести зміни до правовстановлюючого документу а саме Сертифікату на право на земельну частку пай Серії ХР № 0212237, шляхом виправлення невірного написання прізвища, ім`я та по батькові є неможливим. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Верховний Суд у постанові від 20.05.2020 року у справі №294/1094/17 зазначає, що саме позивач повинен довести, що право, яке він просить визнати за ним у порядку спадкування, набув спадкодавець за життя, а головним критерієм для одержання права на земельну частку (пай) є факт членства громадянина у колективному сільськогосподарському підприємстві на момент реєстрації державного акта на право колективної власності на землю. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом в постановах від 10.01.2019 року у справі №696/1268/16-ц та від 17.03.2020 року у справі №396/1683/18-ц, від 20.02.2020 року у справі №544/1095/18, від 26.11.2018 року у справі №392/1660/16-ц, від 29.05.2019 року у справі №395/268/17-ц. Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, встановлений Указом Президента України № 720 від 08.08.1995 року. Відповідно до п. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (надалі Указ) від 08.08.1995 року №720, паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Пунктом 2 Указу передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. За змістом статей 22, 23 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 08.08.1995 року №-720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування. За ст. 4 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» питання членства осіб у сільськогосподарському підприємстві регулюються Статутом підприємства, яким, зокрема, визначається порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї. Також, відповідно до ст.ст. 5, 19 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодному виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут. Трудові відносини членів підприємства регулюється цим Законом та статутом підприємства. Відповідно до Сертифіката мати позивача мала право на земельну частку (пай) розміром 5.10 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території Красноградської міської ради Красноградського району Харківської області (колишня Піщанська сільська рада Красноградського району Харківської області). Таким чином, судом встановлено, що позивачем доведено належними, допустимими та достатніми доказами, що його мати мала право на земельну частку (пай) розміром 5,10 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в землях КСП агрофірми «Нива». Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. За змістом положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно з ч.2 ст.319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Той факт, що матері позивача належав сертифікату серії ХР №0212237 на право на земельну частку (пай), розміром 5,10 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), підтверджується наявними у справі доказами і даний факт позивачу необхідно встановити з метою визнання права на спадщину за законом в судовому порядку. Отже, до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] увійшло право на земельну частку (пай), розміром 5,10 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало їй на підставі сертифікату серії ХР №0212237. Також суд вважає, що позивач довів той факт, що він прийняв спірну спадщину, що підтверджується повідомлення приватного нотаріуса Красноградського нотаріального округу Харківської області Ковтун Людмили Олександрівни від 20.03.2023 року. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Вирішуючи питання позовної вимоги щодо визнання права за земельну частку (пай) в порядку спадкування, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР (1540-06). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (2768-14) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995року за №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельний пай одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких внесено до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із п.2 вказаного Указу, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994року №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз`яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК (2768-14). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК (435-15), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Статтею 3 Указу Президента України за №666/94 від 10.11.1994року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування. Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Враховуючи те, що судом встановлено, що [PERSON] належало право на земельну частку (пай), розміром 5,10 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на підставі сертифікату серії ХР №0212237, тому позивач має право на земельну частку (пай), як на спадщину за законом після смерті матері. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Висновки за результатами розгляду справи. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та їх зміст, суд вважає даний позов доведеним та таким, що підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). В позовній заяві позивач, не наполягав на стягненні з відповідача на користь позивача понесених судових витрат по справі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених ним судових витрат.

Outcome: approved