Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

Адвокат Марич І.Ю., який діє в інтересах [PERSON] звернувся суду з даним позовом, який мотивовано тим, що 05.05.2021 року приватний нотаріус Києво - Святошинського нотаріального округу Грисюк О.В., на підставі письмового звернення АТ «Перший Український Міжнародний банк» вчинила виконавчий напис №2056 про стягнення з боржника [PERSON] , у зв`язку з частковим погашенням, на користь АТ «Перший Український Міжнародний банк», заборгованості в розмірі - 12 759,44 грн. та 500 грн. - за вчинення нотаріальної дії, всього в сумі - 13 259,44 грн. 15.06.2021 року на підставі заяви АТ «Перший Український Міжнародний банк» та вищезазначеного виконавчого напису приватного нотаріуса Грисюк О.В., приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. відкрив виконавче провадження №65812951, вирішив стягнути з боржника суму боргу на користь стягувача та виконавчий збір у розмірі 1275,94 грн. Зазначає, що вказану постанову про відкриття виконавчого провадження, приватним виконавцем не було своєчасно направлено позивачу і лише при з`ясуванні питань розміру нарахованої та отримуваної ним пенсії в Управлінні Пенсійного Фонду в Закарпатській області позивач довідався про те, що з його пенсії за вказаною постановою проводиться примусове стягнення грошових коштів на погашення боргу, визначеного на підставі виконавчого напису нотаріуса. На той час вже було стягнуто на користь банку 10124,96 та 987,47 суми основної винагороди приватного виконавця по виконавчому провадженню №65812951. Позивачем було подано до суду позовну заяву про визнання вищезгаданого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Тячівського районного суду від 02.12.2021 року, виконавчий напис від 05.05.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., зареєстрований в реєстрі за №2056, визнано таким, що не підлягає виконанню. Зазначене рішення набрало законної сили 04.01.2022 року. 16.02.2022 року приватним виконавцем Лукеча О.В. у добровільному порядку повернуто суму отриманої ним основної винагороди по ВП №65812951 у розмірі 987,47 грн., у зв`язку з визнанням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а суму грошових коштів у розмірі 10 124,96 грн. приватним виконавцем перераховано на розрахунковий рахунок AT «Перший Український Міжнародний банк», відповідно до платіжних доручень: за №2838 від 20.08.2021 року на суму 1 040,27 грн.; за N23371 від 06 вересня 2021 року на суму 1 267,55 грн.; за №24317 від 06 жовтня 2021 року на суму 1 267,55 грн.; за №25867 від 08 листопада 2021 року на суму 1 267,55 грн.; за №27371 від 09 грудня 2021 року на суму 1 267,55 грн.; за №28554 від 05 січня 2022 року на суму 1 267,66 грн.; за №292 від 07 лютого 2022 року на суму 2 496,94 грн.,за №22837 від 20.08.2021 р. в сумі 250 грн., а всього в сумі 10 124,96 грн. За таких обставин, позивач, посилаючись на вимоги ст. 1212 ЦК України, просить суд стягнути з АТ «Перший Український Міжнародний банк» на його користь суму безпідставно стягнутих грошових коштів у розмірі 10124,96 грн., понесені ним судові витрати та витрати на правничу допомогу. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак його представник адвокат Марич І.Ю. надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив такі задоволити. Представник відповідача АТ «Перший Український Міжнародний банк» в судове засідання не з`явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення судової повістки №8800020528848 від 20.03.2023 року, в тому числі й шляхом повідомлення на офіційному сайті судової влади. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, судом фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.05.2021 року приватним нотаріусом Києво - Святошинського нотаріального округу Грисюк О.В., на підставі письмового звернення АТ «Перший Український Міжнародний банк» було вчинено виконавчий напис №2056 про стягнення з боржника [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованості в розмірі - 12 759, 44 грн. та 500 грн. - за вчинення нотаріальної дії, всього в сумі - 13 259,44 грн. 15.06.2021 року на підставі вищезазначеного виконавчого напису приватного нотаріуса Грисюк О.В., приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. було відкрито виконавче провадження №65812951, яким вирішено стягнути з боржника суму боргу на користь стягувача та виконавчий збір у розмірі 1275,94 гривень. В подальшому, Рішенням Тячівського районного суду від 02.12.2021 року, виконавчий напис від 05.05.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., зареєстрований в реєстрі за №2056, визнано таким, що не підлягає виконанню. Зазначене рішення набрало законної сили 04.01.2022 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як слідує з матеріалів позову, 16.02.2022 року приватним виконавцем Лукеча О.В. у добровільному порядку повернуто суму отриманої ним основної винагороди по ВП №65812951 у розмірі 987,47 грн., у зв`язку з визнанням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а суму грошових коштів у розмірі 10 124,96 грн. приватним виконавцем перераховано на розрахунковий рахунок AT «Перший Український Міжнародний банк», відповідно до платіжних доручень: за №2838 від 20.08.2021 року на суму 1 040,27 грн.; за N23371 від 06 вересня 2021 року на суму 1 267,55 грн.; за №24317 від 06 жовтня 2021 року на суму 1 267,55 грн.; за №25867 від 08 листопада 2021 року на суму 1 267,55 грн.; за №27371 від 09 грудня 2021 року на суму 1 267,55 грн.; за №28554 від 05 січня 2022 року на суму 1 267,66 грн.; за №292 від 07 лютого 2022 року на суму 2 496,94 грн.,за №22837 від 20.08.2021 р. в сумі 250 грн., а всього в сумі 10 1244,96 грн. Відповідно до постанови приватного виконавця Лукеча О.В. від 16.02.2022 року «Про закінчення виконавчого провадження», в межах виконавчого провадження №65812951 стягнуто та перераховано на користь стягувача 9874,96 грн. боргу та 250 грн. як повернення авансового внеску стягувача на проведення виконавчих дій, крім того, стягнуто та перераховано основної винагороди приватного виконавця в сумі 987,47 грн. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збереження нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. В даному випадку підставою стягнення коштів з позивача на користь відповідача був виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Грисюк О.В. за №2056, який визнаний за рішенням Тячівського районного суду від 02.12.2021, яке набрало законної сили, таким, що не підлягає виконанню. Відтак підстава набуття грошових коштів відповідачем відпала, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення ст. 1212 ЦК України. Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на вказане, грошові кошти стягнуті на користь відповідача державним виконавцем в межах виконавчого провадження №65812951 в порядку примусового виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, підлягають поверненню позивачу як безпідставно набуті. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Судом встановлено, що 11.01.2023 року між [PERSON] та адвокатом Марич І.Ю. було укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно до пп. 3.1 п.3 вказаного договору «Гонорар Адвоката», на визначення розміру гонорару Адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень Клієнта, зміна позивачем в процесі розгляду справи підстав або предмету позову, і якщо такі зміни вимагають від Адвоката додаткового часу, враховуючи час, який витрачений Адвокатом на підготовку до справи, при цьому розмір гонорару визначається сторонами та може бути змінений тільки за погодженням сторін. Обсяг правової допомоги враховується при визначені обґрунтованого розміру гонорару. Такий розмір гонорару визначено за погодженням сторін в сумі 3 000 грн. і він сплачується незалежно від кінцевого результату розгляду справи. Також до матеріалів справи приєднано квитанцію до прибуткового касового ордеру №05 від 02.02.2023 року про оплату [PERSON] на користь адвоката Марич І.Ю. гонорару у розмірі 3000 грн. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову. З огляду на викладені встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення витрат на правову допомогу підлягає до задоволення.

Outcome: approved