Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

В лютому 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів, в обгрунтування якого вказав, що відповідно до договору грошової позики б/н, укладеного 29 січня 2015 року у м. Кракові, Республіка Польща, між [PERSON] , як [PERSON] та [PERSON] , як Позичальниками, останні отримали грошову позику в розмірі 1.500.000 USD, строком повернення до 28 січня 2021 року. Факт отримання позичальниками грошових коштів підтверджується пунктом 2 договору грошової позики від 29 січня 2015 року відповідно до якого, сума позики була передана Позичальникам в день укладання цього Договору за місцем укладання договору в руки Позичальників. З 14 червня 2019 року відповідач [PERSON] почала повертати грошові кошти позивачу [PERSON] , і до 14.01.2020 року нею було повернуто до умов договору позики від 29.01.2015 року - 315000 доларів США. 14 листопада 2021 року від відповідача [PERSON] позивачу на підставі її заяви від 14.11.2021 року (в порядку ст.1281 ЦК України ) стало відомо про те, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в м.Варшава Польскої Республіки, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дібровою О.С. 24 лютого 2020 року на підставі заяви відповідача [PERSON] була заведена спадкова справа за № 19/2018, номер у спадковому реєстрі 63420442, та 24.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дібровою О.С. видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, за реєстровим № 98, за яким спадкоємцями на все майно [PERSON] , який помер [INFO] , де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, є його дочка, [PERSON] , [INFO] , на 1/2 частку та його дружина [PERSON] , [INFO] на 1/2 частку. З врахуванням здійснення відповідачкою [PERSON] часткового повернення коштів заборгованість за вказаним договором позики становить 1185000 дол.США. Після смерті боржника [PERSON] , зобов`язання по поверненню позики у даному випадку включається до складу спадщини. На виконання ст. 1281 ЦК України, представником кредитора 15 грудня 2021 року на адресу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дібрової О.С. було направлено заяву (вих. № 12 від 15.12.2021 року) з додатками - претензіями до вказаних спадкоємців [PERSON] та [PERSON] .. Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дібрової О.С. від 30.12.2021 року № 02/01-16 зміст заяви буде доведено до відома [PERSON] та [PERSON] , претензії переслані за належністю. З приводу визначення розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачів, то до складу спадкового майна [PERSON] входить: - квартира в [ADDRESS] , вартістю 1.528.343, 90 злотих, що підтверджується нотаріальним актом від 27 липня 2017 року за реєстровим номером А № 6434/2017 відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] стали власниками вказаної квартири, та придбали вказану квартиру та правах законної спільної власності. Вказане підтверджується (еквівалент 386 336 дол. США за курсом НБУ (100 USD в PLN - 1 USD = 3.956 PLN)) на час звернення з позовом до суду). - грошові кошти в сумі 354 578,14 доларів США, які перебувають на рахунку № [NUMBER] в AT «Загальна ощадна каса Польський Банк»(Powszechna Kasa Oszczednosci Bank Polski), призначення платежу: спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] , підтвердження набуття права на спадщину, справа № 634202442,19/2018 - в повному обсязі на користь [PERSON] . Вказані кошти надійшли на рахунок № [NUMBER] відповідачки [PERSON] шляхом здійснення переказів з рахунку [PERSON] з AT «Загальна ощадна каса Польський Банк», використовуючи свідоцтво про право на спадщину за номером, пред`явленого на підтвердження права на спадщину після смерті померлого [PERSON] . Вказане підтверджується електронним документом, призначення платежу: спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] , підтвердження набуття права на спадщину, справа № 63420442,19/2018 - в повному обсязі на користь [PERSON] , тип транкзації: переказ коштів, сума 696861,79 доларів США. 04.09.2020 року судовим виконавцем при суді дванадцятого відділу стягнення заборгованостей у Варшаві, здійснено частковий арешт коштів на рахунку Р.Вероніки номер [NUMBER] «Загальна ощадна каса Польський Банк», номер в реєстрі «KMN»: 17/20, сума 354 578,14 доларів США, які перебувають на депозитному рахунку судового пристава при Районному суді Варшави-Середмістя Ришарда Морица. Вказане підтверджується електронним документом A4 «Загальна ощадна каса Польський банк»(додається) щодо здійснення часткового арешту коштів на рахунку [PERSON] , [INFO] , тип транзакції: переказ з рахунку - арешт коштів на суму 354 578,14 доларів США. За необхідності, оцінка нерухомого майна може відбутися на стадії виконання судового рішення. З огляду на викладене, відповідно до положень ст. 1282 ЦК України наявність непогашеної спадкодавцем заборгованості за договором позики на загальну суму 1 185 000 дол. США, факт прийняття спадщини відповідачами після смерті позичальника [PERSON] , наявність спадкового майна у вигляді: квартири в [ADDRESS] , вартістю 1.528.343, 90 злотих (еквівалент 386 336 дол. США за курсом НБУ), грошових коштів в сумі 354578,14 доларів США, а також, що частки відповідачів у спадщині є рівними, можна дійти до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача в дольовому порядку по 592500 доларів США з кожного в межах вартості одержаного у спадок майна. З врахуванням наведеного позивач просить: стягнути із [PERSON] в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на його користь 592500 доларів США заборгованості за договором грошової позики від 29 січня 2015 року; стягнути із [PERSON] в межах вартості майна, одержаного у спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на його користь 592 500 доларів США заборгованості за договором грошової позики від 29 січня 2015 року; стягнути з відповідачів на його користь судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали просили задоволити з підстав зазначених у позовній заяві. Позивач в судовому засіданні також пояснив, що на виконання умов договору позики [PERSON] повернула йому 315000 доларів США, решта коштів не повернута. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що враховуючи, що позовні вимоги пред`явлено до обох спадкоємців, то позовні вимоги ними визнаються з врахуванням повернутої частини боргу 315000доларів США. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, до суду подала заперечення на позовну заяву в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Оскільки, солідарність зобов`язань подружжя щодо кредитора, відсутність доказів поділу майна між ними обумовлює можливість задоволення позовних вимог лише щодо відповідача [PERSON] , дружини спадкодавця та підписанта наданих позивачем копій боргових документів. Задоволення вимог має відбуватись безпосередньо на підставі цих боргових документів, а не в порядку спадкування відповідного боргу. Крім наведеного, позивачем на підтвердження позовних вимог при пред`явленні позову оригінали договору позики та розписки не надавались, наявна у матеріалах справи копія договору згідно оригіналу не завірялась. Отже, позивач не підтверджуючи фактичне існування вищезазначених оригіналів боргових документів, не вживав і жодних заходів для їх витребовування та надання для огляду суду при розгляді справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] у м. Кракові, Республіка Польща, між [PERSON] , як [PERSON] та [PERSON] , як Позичальниками, було укладено договір позики, згідно якого останні отримали грошову позику в розмірі 1.500.000 USD, зі строком повернення до 28 січня 2021 року. Відповідно до п.2 договору грошової позики від 29 січня 2015 року, сума позики була передана Позичальникам в день укладання цього Договору за місцем укладання договору в руки Позичальників, що Позичальники цим підтверджують. З 14 червня 2019 року відповідач [PERSON] почала повертати грошові кошти позивачу [PERSON] , і до 14.01.2020 року нею було повернуто відповідно до умов договору позики від 29.01.2015 року - 315000 доларів США, що підтверджується квитанціями з квитанційної книги "Quittung", зокрема, квитанціями від 14.06.2019 року на 75 000 дол.СІІІА, від 14.09.2019 року на 75 000 дол.США, від 06.12.2019 року на 50 000 дол.США, від 14.01.2020 року на 25 000 дол.США. Вказані обставини позивач в судовому засіданні підтвердив. Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.12.2014 року. [INFO] [PERSON] помер, і після його смерті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дібровою О.С. 30.11.2018 року була заведена спадкова справа за № 19/2018, номер у спадковому реєстрі 63420442. 24.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дібровою О.С. видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, за реєстровим № 198, за яким спадкоємцями на все майно [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, є його дочка, [PERSON] , [INFO] , на 1/2 частку та його дружина [PERSON] , [INFO] на 1/2 частку. 04.10.2021 року представником позивача було направлено на адресу [PERSON] досудову вимогу про оплату протягом 14 днів від дня отримання вимоги суми боргу 1250000 доларів США за договором грошової позики від 29.01.2015 року. 14 листопада 2021 року [PERSON] заявою повідомила [PERSON] (в порядку ст.1281 ЦК України ) про те, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в м.Варшава Польскої Республіки, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дібровою О.С. 24 лютого 2020 року на підставі її заяви була заведена спадкова справа за № 19/2018, номер у спадковому реєстрі 63420442, та 24.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дібровою О.С. видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, за реєстровим № 198, [PERSON] , [INFO] , на 1/2 частку спадкового майна. 15.12.2021 року представником позивача приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Дібровій О.С. було направлено заяву та Претензії кредитора №№13,14 від 15.12.2021 року, як спадкоємцям боржника [PERSON] , щодо погашення боргу за договором позики від 29 січня 2015 року в сумі 1185000 дол.США. Листом від 30.12.2021р. приватним нотаріусом Дібровою О.С. повідомлено представнику позивача, що зміст його заяви буде доведено до відома [PERSON] та [PERSON] , претензії переслані за належністю. Отже, позивач [PERSON] скористався своїм правом кредитора заявити про вимогу до спадкоємців боржника через нотаріуса та останнім не було відмовлено у прийнятті такої вимоги кредитора. Вищевказані обставини підтверджуються: договором позики від 29 січня 2015 року; квитанціями з квитанційної книги "Quittung" від 14.06.2019 року, від 14.09.2019 року, від 06.12.2019 року, від 14.01.2020року; свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] ; копією свідоцтва про смерть від 08.06.2018р.; витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №54311281 від 30.11.2018р.; свідоцтвом про право на спадщину за законом, за реєстровим № 198 від 24.02.2020р.; заявою [PERSON] ; претензіями кредитора №№13,14 від 15.12.2021 року; листом від 30.12.2021 приватного нотаріуса Дібрової О.С.. Статтею ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. У ч.1 ст.33 Договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, який ратифіковано Постановою ВР N 3941-XII ( 3941-12 ) від 04.02.94, зобов`язання, що виникають з договірних відносин, визначаються законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої була укладена угода, хіба що учасники договірних відносин підпорядкують ці відносини вибраному ними законодавству. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно із частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч.1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). За змістом частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282 ЦК України. Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Статтею 1281 ЦК України встановлені строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню позики включаються до складу спадщини, то умови договору позики щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор [PERSON] заявив вимоги до спадкоємців. Згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Отже, з огляду на предмет спору до обов`язку позивача, як кредитора спадкодавця, належить доказування обставин про розмір боргових зобов`язань боржника на день відкриття спадщини, а також на день звернення до суду з відповідним позовом до спадкоємців. Обов`язок спадкоємців боржника перед позикодавцем (кредитором) спадкодавця полягає саме у поверненні сум за позикою та іншими нарахуваннями за позикою, що виникли до дня смерті спадкодавця, але в межах вартості одержаного у спадок майна та відповідно до розміру часток кожного з них. Відповідальність спадкоємців перед кредитором не є солідарною, кожний із спадкоємців відповідає особисто в межах своєї частки. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Саме до таких висновків щодо змісту вказаних норм матеріального права дійшов Верховний Суд у постановах від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 19 лютого 2020року у справі № 607/98/17, від 04 березня 2020 року у справі №2609/30529/12. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1,2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідачі прийняли спадщину після смерті [PERSON] , а тому несуть зобов`язання перед його кредитором в межах вартості майна, одержаного у спадщину за правилами частини 1 статті 1282 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло наступне нерухоме майно, а саме: квартира в [ADDRESS] , вартістю 1.528.343, 90 злотих, що підтверджується нотаріальним актом від 27 липня 2017 року за реєстровим номером А № 6434/2017, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] стали власниками вказаної квартири, та придбали вказану квартиру на правах законної спільної власності. Вартість якої на час звернення з позовом до суду - еквівалентна 386335,67 дол. США за курсом НБУ (100 USD в PLN - 1 USD = 3.956 PLN). При цьому слід зазначити, що відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Враховуючи, що квартира в [ADDRESS] , вартістю 1528343, 90 злотих, була придбана [PERSON] та [PERSON] в період зареєстрованого шлюбу, тому вона є спільною власністю подружжя і їх частки є рівними. Отже, до складу спадщини [PERSON] входить 1/2 частки вказаної квартири, і відповідно в порядку спадкування після смерті останнього, відповідачі мають право на 1/4 частку квартири, вартість якої становить 96583,91 дол. США (386 335,67 дол. США /2 = 193167,83 /2 = 96583,91). Одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12,81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Сторонами не надано суду доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, а також будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у спадкодавця на час відкриття спадщину іншого майна, яке входить до складу спадщини, та його вартості. Відповідачами також не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували вартість спадкового майна на час відкриття спадщини. Не спростована відповідачами у встановленому законом порядку і презумпція правомірності правочину, а саме договору позики від 29.01.2015 року. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідачів слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики від 29.01.2015 року в сумі 96583,91 доларів США з кожного відповідача, в межах спадкового майна спадкодавця [PERSON] , обсяг та вартість якого доведено належними та допустимими доказами. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1011,01грн. з кожного відповідача (592500/100=5925; 96583,91/5925 = 16,30; 12405/2 = 6202,50; 6202,50/100 х 16,30 = 1011,01).

Outcome: partial