Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

У січні 2023 року представник позивача адвокат Гунько О.Ю., діючи від імені та представляючи інтереси позивача [PERSON] , звернувся до суду з цим позовом. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що [INFO] в м. Носівка Чернігівської області померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на належні їй земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На день смерті [PERSON] разом з нею проживав її син [PERSON] , який в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину, але він юридично не оформив своїх спадкових прав. [INFO] в м. Чернігові помер [PERSON] . [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Відповідно до розпорядження Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 4 березня 2008 року № 52 [PERSON] передавались у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишнього КСП ім. Фрунзе в м. Носівка площею 0,4100 га - ділянка № [NUMBER] та площею 0,7900 га - ділянка № [NUMBER] . Разом з тим, [PERSON] внесена до списку громадян - власників сертифікатів на земельну частку (пай) колишнього КСП ім. Фрунзе Носівської міської ради, яким передаються у власність земельні ділянки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва під № 101. Таким чином за життя [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства України розпочала процес приватизації вказаних земельних ділянок, але не отримала правовстановлюючий документ на ці земельні ділянки та не зареєструвала за собою право власності на них. Тому представник позивача просив суд визнати за [PERSON] право на завершення приватизації земельних ділянок із земель колишнього КСП імені Фрунзе, площею 0,4100 га - ділянка № [NUMBER] та площею 0,7900 га - ділянка № [NUMBER] , які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва й розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, та одержання документів, що посвідчують право власності на ці земельні ділянки, на ім`я позивача, у порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] , який прийняв спадщину, але юридично не оформив своїх спадкових прав після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді від 31 січня 2023 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 29 березня 2023 року. У підготовче судове засідання позивач та представник позивача [PERSON] не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву, у якій указав, що він підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити та розглянути справу за відсутності позивача та її представника. У судове підготовче засідання представник відповідача не з`явилася, через систему "Електронний суд" надіслала заяву, у якій зазначила, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти задоволення позову, просила розгляд справи проводити без участі представника міської ради. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. У судовому засіданні встановлено, що розпорядженням Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області № 52 від 4 березня 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по кормових угіддях колишнього КСП імені Фрунзе Носівської міської ради та передачу їх у власність громадян» було передано [PERSON] у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельні ділянки № [NUMBER] , площею 0,41 га (сіножаті), та № [NUMBER] , площею 0,79 га (пасовища), які розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, що підтверджується копією відповідного розпорядження та копією додатка до нього, а також повідомленням відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 29-25-0.5-4097/2/22 від 06 грудня 2022 року (а. с. 14, 15, 16). Відповідно до повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 29-25-0.5-4097/2/22 від 06 грудня 2022 року на земельні ділянки 447, площею 0,41 га (сіножаті), та № 393, площею 0,79 га (пасовища), державні акти на право власності на вказані земельні ділянки не видавалися (а. с. 16). Отже, [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства розпочато процес приватизації зазначених вище земельних ділянок, але за життя не отримано правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки та не зареєстровано право власності на них. Судом установлено, що [INFO] [PERSON] померла. З копії довідки виконавчого комітету Носівської міської ради Чернігівської області № 3911 від 11 вересня 2012 року вбачається, що станом на 23 лютого 2009 року в домоволодінні [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1963 р.н., [PERSON] , 1965 р.н., [PERSON] , 1984 р.н., [PERSON] , 1986 р.н., [PERSON] - [INFO] померла. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 59). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. [PERSON] є сином померлої, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 10). Отже, він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON] . Судом встановлено, що до майна померлої [PERSON] Носівською районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області заведено спадкову справу за № 398/2012. Із копії спадкової справи до майна померлої [PERSON] № 398/2012 (а. с. 55-57) убачається, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері. Спадкоємець отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 92/100 частин гаража, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, спадщину після смерті [PERSON] прийняв на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України [PERSON] , оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 34). За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 30). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом. Позивач [PERSON] є дружиною померлого. Отже, позивач є спадкоємицею першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що до майна померлого [PERSON] приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Л. Чуєнко заведено спадкову справу за № 35/2017. Із копії спадкової справи до майна померлого [PERSON] № 35/2017 (а. с. 32-53) убачається, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка, подавши в установлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Спадкоємиця отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку у спільній частковій власності на житловий будинок [ADDRESS] ; свідоцтва про право власності за законом на земельну ділянку площею 2,6261 га, кадастровий номер 7423810100:02:002:0456; свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,2075 га, кадастровий номер 7423810100:02:002:0457. [PERSON] , [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , подавши відповідні заяви про відмову від прийняття спадщини до приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області Чуєнко Л.А. (а. с. 39, 40). Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивач зверталася до Носівської державної нотаріальної контори Чернігівської області із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки № [NUMBER] , площею 0,4100 га, та № [NUMBER] , площею 0,7900 га, що розташовані на території Носівської міської ради, із земель колишнього КСП ім. Фрунзе. Однак, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначені земельні ділянки, оскільки в матеріалах справи відсутні документи необхідні для вчинення нотаріальної дії, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської державної нотаріальної контори Чернігівської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 268/02-31 від 28 березня 2023 року (а. с. 64). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз`яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. Право на завершення процедури приватизації та отримання земельних ділянок у власність, яке належало померлій [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Отже, це право перейшло у спадок її сину [PERSON] , який прийняв спадщину відповідно до вимог чинного законодавства, а після його смерті переходить у спадок його спадкоємиці - дружині [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. А, отже, проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп., що підтверджується відповідними квитанціями (а. с. 5, 6). Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову.

Outcome: approved