Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з даною позовною заявою мотивуючи її тим що, позивач є пенсіонером похилого віку, має ряд захворювань. Її дохід складає лише пенсія, яка не дозволяє забезпечити належне лікування, оздоровлення, харчування, проживання. Відповідач є її сином, має змогу надавати їй допомогу, але ухиляється від свого обов`язку. Враховуючи всі свої витрати, матеріальне становище сина, представник позивача вважала, що [PERSON] в змозі платити аліменти в розмірі 2 000 гривень, щомісячно, починаючи стягнення з дня захворювання матері на Covid-19 і до її смерті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повінстю. Відповідач у відзиві на позовну заяву від 22.03.2023 року просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, з*ясувавши правові позиції сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Аналогічний правовий висновок висловлений ВС у постанові від 5 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц). Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Судом встановлено, - і не опорюєтья сторонами, - що позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Позивачка має статус пенсіонера, отримує пенсію за віком в розмірі 6 149, 46 гривень та має ряд хронічних захворювань. З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2621 вбачається, що позивачка [PERSON] , [INFO] , в 2022 році перенесла гостру респіраторну хворобу Covid-19, спричинену короновірусом SARS-CoV-2, крім того має ряд хронічних захворювань ( дифузний кардіосклероз, СН ІІ А, ф.кл.3. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ризик 4). Отже, суд вважає встановленим, що позивачка, яка є особою похилого віку, у зв`язку з пенсійним віком, наявністю ряду хронічних захворювань, відсутністю інших доходів, крім пенсії, розмір якої складає 6 149, 46 грн на місяць, потребує матеріальної допомоги. Разом з тим, при визначенні розміру аліментів, про який ставиться питання у позовній заяві, суд враховує наступне. Відповідно до статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Представник позивача обґрунтовувала позовні вимоги посиланням на те, що позивач є непрацездатною особою, отримує пенсію, більшу частину з якої витрачає на придбання продуктів харчування, ліків. Коштів, необхідних для забезпечення її життєдіяльності не вистачає, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище вона потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати її повнолітній син. На сьогоднішній день її син не допомагає їй матеріально, не надає іншої допомоги, якої потребує позивачка. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999р. № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2023 році, зокрема, для осіб, які втратили працездатність, прожитковий мінімум становить 2093 гривні. Із наданих позивачем скріншотів пенсійних виплат вбачається, що розмір пенсії позивача 6 149, 46 грн , що перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. На момент розгляду справи позивачка отримує пенсією у розмірі, що забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, однак, з урахуванням похилого віку позивачки та того, що вона є непрацездатною сообою, має ряд хронічних захворювань, суд вважає встановленим, що витрати позивачки на ліки та інші потреби перевищують розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. При цьому суд враховує також і те, що дочка позивачки - її представник по справі [PERSON] ,- постійно знаходиться разом з матір*ю, надаючи їй допомогу та здійснюючи за позивачкою належний догляд, внаслідок чого позбавлена можливості працювати та отримувати заробітню плату. Фактично позивачка [PERSON] та її дочка [PERSON] існують лише на пенсію позивачки, що є явно недостатнім для належної організації життя. Відповідач у відзиві на позовну заяву від 22.03.2023 року зазначив, що розмір пенсії позивача дозволяє її забезпечувати себе самостійно, а він на даний час не працює, має на утриманні дружину та неповнолітнього сина і перебуває за кордоном на засадах тимчасового прихистку, а тому не має фінансової можливості утримувати матір, а також те, що у позивачки є ще повнолітня донька [PERSON] , яка також повинна надавати кошти на утримання матері. Як зазначалось вище, дочка позивачки [PERSON] здійснює постійний догляд за непрацездатною матір*ю, витрачаючи для цього як пенсію матері, так і власні заощадження, отже, належним чином виконує свої обов*язки по утриманню матері, визначені полодженнями ст.ст. 202,204 Сімейного кодексу України. Разом з тим, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дітей, в даному випадку сина позивачки - відповідача [PERSON] . Звільнення дітей від обов`язку утримувати батьків та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що бітьки ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України. Посилання відповідача на те, що він має на утриманні дружину та неповнолітнього сина 2007 року народження, і перебуває за кордоном на засадах тимчасового прихистку, а тому не має фінансової можливості утримувати матір, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, але враховується судом при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідачки. При цьому слід зазначити, що відповідач є працездатною людиною, виїхав за межі України до 24 лютого 2022 року, виїхав добровільно для роботи за кордоном, на даний час перебуває у Бельгії. Якщо він і отримав згодом статус особи, що потребує тимчасового прихистку, то і він, і члени його сім*ї мають отримувати від держави певні кошти, крім того, відповідач не надав суду відомості про отримувані доходи і не надав жодного доказу того, що він, перебуваючи в Бельгії, не має постійної роботи і не отримує заробітну плату або інших доходів, крім тих, які за законодавством Бельгії держава сплачує особам, що отримали статус осіб, що потребують тимчасового захисту. Відповідно до ст. ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вимогам ст. ст.12, 81 ЦПК України відповідачем не надано доказів на підтвердження отримання ним та його родиною статусу осіб, що потребують тимчасового захисту, а також не надано суду доказів на підтвердження отримуваних доходів чи грошової допомоги ним та членами його сім*ї. З огляду на наведене, а також враховуючи наявність у відповідача інших осіб, що перебувають на його утриманні, суд вважає необхідним та достатнім стягувати з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1 000 гривень, щомісячно, починаючи з 19 січня 2023 року (дати подання позову), оскільки відповідно до статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви. Розподіляючи судові витрати, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів (пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»), а тому з відповідачки підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1073, 60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved