Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Позивач звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей з матір`ю, мотивуючи позовні вимоги тим, що 11.03.2022 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/34717/21 розірвано шлюб між сторонами. За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Сторони протягом тривалого часу разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати фактично з матір`ю. Крім того, із введенням воєнного стану в країні, з метою забезпечення безпеки життю та здоров`ю діти виїжджали з позивачем до іншої країни, звідки нещодавно повернулись. Під час перебування позивача з дітьми за кордоном, відповідач повідомив позивачу про те, що має намір забрати у неї дітей та залишити їх проживати у себе. Тому, позивач постійно перебуває у схвильованому стані, оскільки відповідач може в будь-який день фактично «викрасти» малолітніх дітей, що зумовило позивача звернутися до суду з цим позовом. Позивач, як матір дітей, постійно займається їх вихованням та розвитком. Оскільки діти ще зовсім маленькі та весь час перебували з позивачем, зокрема під час декретної відпустки, вони звикли до цього, тісно соціально пов`язані саме з матір`ю. Діти проживають в атмосфері любові, турботи, захисту, а тому для зміни їхнього місця проживання підстави відсутні. Позивач має офіційну роботу, а саме перебуває на військовій службі за контрактом та отримує постійний стабільний дохід - грошове забезпечення. На час декретної відпустки позивач отримує соціальну допомогу. Позитивно характеризується за місцем служби, у товаристві користується повагою, завжди уважна до людей, вміє підтримувати добрі та рівні стосунки, доброзичлива. У неї відсутні будь-які шкідливі звички. Позивачем облаштовано всі належні соціально-побутові умови для проживання дітей. Діти проживають разом з позивачем у трьохкімнатній квартирі [ADDRESS] . У квартирі для кожної дитини облаштована окрема власна кімната. Квартира забезпечена усіма необхідними умовами. Квартира належить батькові позивача, проте у ній більше ніхто, крім позивача та дітей, фактично не проживає. Відповідно до довідки сімейного психолога дітей, діти, які перебувають з матір`ю, є спокійними, врівноваженими, мають належний інтелектуальний розвиток. Діти доглянуті, одягнені за сезоном, акуратно зачесані та чисті. Позивач вважає, що проживання з батьком не відповідатиме інтересам дітей, оскільки згідно з рекомендаціями сімейного психолога, нестабільне та неспокійне місце проживання дітей (зокрема, і їх переїзд до батька на нове місце проживання), зважаючи на їх вік, сприятиме їх десоціалізації, тривожності та агресії. Крім того, відповідач не має власного окремого житла і проживає зі своїми батьками, позбавлений можливості забезпечити комфортні умови проживання для дітей. Більше того, відповідачем раніше було вчинено адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП, що підтверджується постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.11.2021 року у справі №127/30655/21. Тому позивач звернулась до суду із позовом до відповідача з метою захисту своїх прав та законних інтересів та прав дітей, просить: визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, у якому вона з позовною заявою не погоджується та заперечує проти задоволення позову, вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними з огляду на таке. Між [PERSON] та [PERSON] 05.06.2020 року був укладений шлюб, який 11.03.2022 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/34717/21 було розірвано. Колишнє подружжя мають двох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матір`ю, батько належним чином утримує дітей та приймає участь у їх вихованні. Відповідно до витягу з рішення Служби у справах дітей Вінницької міської ради від 29.089.2022 року №2064 визначені такі способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дітьми: щоп`ятниці щомісяця з 19:00 год. до 19:00 год. неділі. Під час припинення фактичних шлюбних відносин сторони домовилися про проживання дітей з матір`ю та добровільну сплату батьком [PERSON] грошових коштів на картку належну позивачу. Дотримуючись умов домовленостей, батько щомісячно, починаючи з 30.09.2021 року (з моменту фактичного припинення шлюбних відносин) на утримання дітей перераховував 5000,00 грн. на картку колишньої дружини. На думку представника відповідача, сам факт надання батьком коштів на утримання дітей спростовує спір щодо визначення місця проживання дітей, адже, якби існував спір з цього приводу, очевидно, що відповідач не здійснював би перерахунок коштів на утримання дітей. Жодного спору, як зазначає представник відповідача у відзиві на позов, щодо місяця проживання дітей з матір`ю між сторонами не виникало та не існує. Жодних належних доказів, які б свідчили про зворотнє позовна заява не містить. Твердження про наміри відповідача забрати дітей у позивача та залишити їх проживати у себе, на думку представника відповідача, є безпідставним, необґрунтованим та ґрунтується лише на вигадках позивача, з метою подання до суду безпідставного позову та отримання рішення суду про визначення місця проживання дітей з матір`ю для використання такого рішення суду для вивезення дітей за кордон без згоди батька. Про що позивачем неодноразово зазначалось, в ому числі і під час проведення засідання Служби у справах дітей, під час визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми. Таким чином, представник відповідача вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, який не відповідає як змісту суб`єктивного права, за захистом якого вона звернулась, так і характеру його порушення і не призводить до поновлення порушеного права позивача, а тому є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.11.2022 року до участі у справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] . 26.12.2022 року Службою у справах дітей Вінницької міської ради на запит суду від 21.10.2022 року було надіслано засобами електронного зв`язку (без ЕЦП) копію висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради №01/00/011/170098 від 26.12.2022 року про недоцільність визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Оригінал вказаного висновку було надіслано суду представником Служби у справах дітей Вінницької міської ради засобами поштового зв`язку 02.01.2023 року. Представником відповідача було подано клопотання про закриття провадження у вказаній цивільній справі з підстав відсутності предмету спору, у задоволенні якого ухвалою суду від 16.01.2023 року було відмовлено. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив на позовну заяву. Додатково суду пояснили, що спір між сторонами існує. Сторони намагались вирішити спірні питання у позасудовому порядку і мали бажання врегулювати спір шляхом укладення відповідної угоди. Нотаріус запропонував сторонам скласти таку угоду і надати її для нотаріального посвідчення. Позивач з цього приводу звернулась до юриста [PERSON] , яка склала проект такої угоди з умовами щодо надання утримання батьками на дітей та щодо місця проживання дітей, проте відповідач з цим проектом не погодився. Повідомив, що сам складе проект угоди і надасть її позивачу для ознайомлення та підписання. Отримавши проект угоди підготовленої відповідачем, позивач проконсультувалася з юристом [PERSON] та сімейним психологом, які повідомили їй, що запропоновані відповідачем умови щодо визначення місця проживання дітей: почергово два тижні через два тижні у кожного з батьків, є неприйнятними. Такі умови проживання будуть психотравмуючим фактором для дітей з огляду на їх вік. На наявність спору між сторонами вказує також і те, що відповідач, без повідомлення позивача, звернувся до Служби у справах дітей Вінницької міської ради із заявою про визначення способів участі батька у вихованні дітей та спілкування з ними, в той час як позивач не чинила будь-яких перешкод у зустрічах батька з дітьми та у його спілкуванні з ними. Посилання відповідача на те, що позивач намагається отримати рішення суду про визначення місці проживання дітей з нею з метою вивезти дітей за кордон без його дозволу є хибними, оскільки під час дії воєнного стану на території України діти можуть перетинати кордон у супроводі одного з батьків без дозволу іншого. Так, обставини виїзду позивача за кордон з дітьми до її матері були обумовлені бажанням вивезти дітей у безпечне місце після влучань ракет, внаслідок військової агресії з боку РФ та її повномасштабного вторгнення в Україну, по цивільним об`єктам на території міста, що призвело до жертв серед цивільного населення та руйнування цивільних об`єктів інфраструктури міста. Син [PERSON] після цього став погано спати та казав, що буде спати у коридорі, щоб встигнути врятуватися. Позивач просила відповідача надати дозвіл на виїзд з дітьми на п`ять тижнів за кордон до своєї матері, яка проживає у Іспанії, для того щоб діти заспокоїлись, але він дозволу не надав. Тому позивач, побоюючись за дітей, поїхала до матері за кордон без його дозволу, проте відповідачу було про це відомо. Після приїзду до матері, позивач повідомила відповідача, що вони вже на місці та увімкнула відеозв`язок щоб він міг поспілкуватися з дітьми і переконатися, що все добре. Через п`ять тижнів позивач повернулась в Україну з дітьми і дізналась, що відповідач звернувся до Служби у справах дітей Вінницької міської ради і що вже відбулось одне засідання, яке було перенесене через її неявку. Відповідач не повідомив її про це. Наразі, діти відвідують садочок і позивач не чинить відповідачу перешкод у їх зустрічах та спілкуванні. Проте, спірне питання щодо визначення місця проживання дітей залишилось не вирішене. Відповідач продовжує наполягати на періодичному проживанні дітей у нього. Тому позивач звернулась з позовом до суду для вирішення спору. Висновок органу опіки та піклування Вінницької міської ради, наданий Службою у справах дітей Вінницької міської ради, про недоцільність визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю, позивач та її представник просили до уваги не брати, оскільки у даному випадку Службою у справах дітей не було виконано обов`язків, покладених на неї ст. 19 Сімейного кодексу України, а фактично органом опіки та піклування було перебрано на себе повноваження суду щодо вирішення питання наявності чи відсутності спору між сторонами у справі, яку розглядає суд. Тобто орган опіки та піклування Вінницької міської ради у своєму висновку №01/00/011/170098 від 26.12.2022 року зазначає про недоцільність визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з матір`ю з підстав начебто встановлення обставин про відсутність спору між батьками щодо місця проживання дітей, що не відповідає дійсності. Також позивач та її представник пояснили, що відповідачем було вчинено адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП, що підтверджується постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.11.2021 року у справі №127/30655/21. Так, 05.11.2021 року з вини відповідача сталась ДТП під час якої дитина [PERSON] перебувала в автомобілі, тобто відповідач своїми діями наражав дитину на небезпеку. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд у задоволені позову відмовити у повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позов. Додатково суду пояснили, що відповідачем раніше дійсно було вчинено адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП, проте дитина [PERSON] під час ДТП перебувала у спеціальному дитячому сидінні та була зафіксована ременем безпеки, отже її життю та здоров`ю нічого не загрожувало. Щодо звернення відповідача до Служби у справах дітей про визначення способів участі батька у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні, то ця обставина не вказує на наявність спору між сторонами про визначення місця проживання дітей. Батько скористався своїм правом щодо вирішення цього питання органом опіки та піклування і не мав на меті визначати їх місце проживання з ним. Тому, посилання позивача на цю обставину є безпідставним. Позивач не має власного нерухомого майна, а квартира у які й вона проживає з дітьми належить її батькові. Між позивачем та її батьками періодично виникає спір щодо її виселення із квартири належної її батьку. Крім того, позивач не має постійного доходу, окрім соціальних виплат на дитину. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судове засідання не з`явилась, але подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та у якій зазначила, що підтримує висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради про недоцільність визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву у якій зазначив, що проти задоволення позовних вимог він не заперечує. Додатково повідомив, що жодних претензій щодо того, що його дочка [PERSON] та її діти [PERSON] та [PERSON] проживають у належній йому квартирі він не має. Розгляд справи просив проводити за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст.ст. 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до 2 принципу Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитині законом та іншими засобами повинні бути забезпечені спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б йому розвиватися фізично, розумово, морально та духовно. Декларацією прав дитини, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Зазначене узгоджується із Законом України «Про охорону дитинства», за яким сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний духовний і моральний розвиток навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей поважити гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці. Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частинами 1, 2 ст. 161 СК України, визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.03.2022 року у справі №127/34717/21 шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 10). За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 11, 13). Сторонами також не заперечуються обставини, що протягом тривалого часу вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Після розірвання шлюбу між сторонами діти залишились проживати з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (8, 12, 14). Квартира, у якій позивач проживає з дітьми, належить на праві приватної власності батькові позивача - [PERSON] , який не заперечує щодо проживання [PERSON] з дітьми у його квартирі, що підтверджується письмовою заявою [PERSON] та іншими матеріалами справи (а.с. 30, 31-33, 56). Позивач має офіційну роботу, а саме перебуває на військовій службі за контрактом та отримує постійний стабільний дохід - грошове забезпечення. На час декретної відпустки позивач отримує соціальну допомогу. Позитивно характеризується за місцем служби, у товаристві користується повагою, завжди уважна до людей, вміє підтримувати добрі та рівні стосунки, доброзичлива (а.с. 15, 16, 17, 18, 19-21). Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №2064 від 29.09.2022 року було визначено такий порядок участі відповідача у вихованні дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] : щоп`ятниці щомісяця з 19-00 год. до 19-00 год. неділі. При цьому, зобов`язано батьків попереджати один одного про свої дії щодо дітей та узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дітей ( а.с. 74). Поясненнями сторін підтверджуються обставини, що сторони дотримуються порядку участі відповідача у вихованні дітей та спілкуванні з ними, визначеного наведеним вище рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради. Суд критично ставиться до твердження відповідача в заперечення позовних вимог щодо необхідності позивачу рішення суду про визначення місця проживання дітей для вивезення нею дітей за кордон без дозволу відповідача, оскільки воно не доведено відповідачем належними та допустимими доказами та ґрунтується лише на його припущеннях, що є неприпустимим в силу вимог ч. 6 ст. 80 ЦПК України. Як вбачається з пояснень сторін та матеріалів справи, позивач дійсно виїжджала з дітьми за кордон у зв`язку із загрозою повторних ракетних ударів з боку РФ по цивільним об`єктам на території України, що пов`язано з повномасштабною військовою агресією Російської Федерації проти України, яка розпочалась 24.02.2022 року. Дана обставина є загальновідомою і доказуванню в силу вимог ст. 82 ЦПК України не потребує. При цьому, слід зазначити, що відповідач не заперечував обставин про те, що позивач повідомила його про тимчасовий виїзд з дітьми закордон та про їх місцезнаходження за кордоном за місцем постійного проживання матері позивача в Іспанії, а також про те, що вона надавала можливість відповідачу з ними спілкуватися засобами телефонного зв`язку та відеозв`язку через відповідні додатки - месенджери. Наразі позивач з дітьми повернулась в Україну та проживає з ними у м.Вінниці. Дитина [PERSON] відвідує Комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад №27 Вінницької міської ради» Відповідачем не заперечуються обставини, що позивач не чинить йому перешкод у спілкуванні та вихованні дітей. Крім того, слід зазначити, що згідно з абзацом 13 пункту 2-3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ № 383 від 29.03.2022 року), виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону. Таким чином, наявність рішення суду про визначення місця проживання дітей з кимось із батьків для перетину ними кордону у супроводі одного із батьків, чинним законодавством України не вимагається. Свідок [PERSON] підтвердила обставини того, що позивач [PERSON] зверталась до неї на початку лютого 2022 року за консультаціями та юридичною допомогою щодо складення проекту договору між сторонами про надання утримання на дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] та щодо визначення місця їх проживання. Після складення нею проекту такого договору вона передала його позивачу для подальшого погодження з відповідачем. Відповідач відмовився його підписувати та повідомив, що складе проект договору сам. Після отримання проекту договору складеного відповідачем, позивач надала його на ознайомлення свідку [PERSON] , яка повідомила, що такі умови є неприйнятними з огляду на вік дітей, оскільки відповідачем було запропоновано проживання дітей почергово два тижні через два тижні у кожного з батьків. Позивач зверталась з цього приводу також до сімейного психолога Асоціації сімейних психологів «Fides», яким було висловлено думку про те, що нестабільне та неспокійне середовище проживання дітей [PERSON] та [PERSON] у їх віковому періоді може травматично впливати на формування особистості дитини, сприяти десоціалізації, розвитку тривожності та агресії. Діти цього віку мають мати свій куточок, особисте індивідуальне місце для сну, та відпочинку. Тому, проживання у змінному режимі (деякий час з матір`ю, а деякий час з татом) матиме негативні наслідки для психо-емоційного стану дітей та їх подальшої соціальної адаптації (а.с. 23). Відповідачем суду не надано та судом не встановлено належних та допустимих доказів протилежного. Приймаючи до уваги викладене вище, суд вважає доведеними обставини щодо наявності спору між сторонами про визначення місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт за формою згідно з додатком 9. У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акта обстеження умов проживання згідно з додатком 9. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини. Якщо встановлено, що жоден з батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, служба у справах дітей подає клопотання голові районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради про позбавлення таких батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей та документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради №01/00/011/170098 від 26.12.2022 року було визнано недоцільним визначити місце проживання малолітніх дітей з матір`ю [PERSON] (а.с. 177-179). Частиною 6 ст. 19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, із зазначеного вище висновку вбачається, що орган опіки та піклування Вінницької міської ради, вважає за недоцільне визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , оскільки спір між батьками відсутній (а.с. 179). Суд не погоджується з таким висновком органу опіки та піклування Вінницької міської ради в цій частині, оскільки судом наявність спору між сторонами була встановлена з огляду на викладене вище. Судом не встановлено підстав, передбачених частиною другою статті 161 СК України або будь-яких інших негативних обставин, за наявності яких визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] вбачалось би недоцільним та неможливим. Позивач [PERSON] на обліку у психіатра чи нарколога не перебуває, має самостійний дохід, що зокрема також підтверджується і висновком виконавчого комітету Вінницької міської ради №01/00/011/170098 від 26.12.2022 року (а.с. 178). Діти проживають з матір`ю протягом тривалого часу (більше року), що відповідачем не заперечується. Відповідно до ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні перед усім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватися батьківські права. Найкращі інтереси дитини повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Така позиція відповідає правовому висновку Верховного Суду України від 29.11.2017 року у справі №6-1945цс17. Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Суд звертає увагу на те, що визначення різних місць проживання дітей та батька, у разі визначення їх місця проживання з матір`ю, не обмежує батька дітей у його праві на спілкування з ними, турботу відносно дітей та участь у їх вихованні і надає можливість реалізувати свої права у спосіб визначений рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 29.09.2022 року №2064. Таким чином, встановивши обставини, що мають значення для вирішення спору та дослідивши об`єктивно та всебічно всі наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те що позов [PERSON] слід задовольнити та визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір, який був сточений позивачем у розмірі 992,40 грн. при зверненні до суду, слід стягнути з відповідача на користь позивача. За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Слід відзначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги №01-16/09/2022 від 16.09.2022 року (а.с. 34-35), ордер (а.с.36), попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу (а.с. 37), квитанцію до прибуткового касового ордера №01 від 16.09.2022 року на суму 3600,00 грн. (а.с. 38). Представником відповідача не надано суду належних та допустимих доказів щодо неспівмірності витрат позивача на правничу допомогу. Судом встановлено, що дані витрати понесені з розглядом цієї справи, витрати є фактичними, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, неминучими (у зв`язку із виконанням умов договору про правову допомогу), справа має для позивача важливе значення. Тому, суд дійшов висновку, що розмір витрат на суму 3600,00 грн. є обґрунтованим та доведеним, відтак підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у зв`язку із задоволенням позову. Враховуючи викладене,

Outcome: approved