Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних за прострочення грошового зобов`язання. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01.04.2020 року по цивільній справі №523/10159/19 з відповідача [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 1 264 311 грн. На виконанні у Другому Суворовському ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №523/10159/19 від 14.05.2020 року, сума боргу складає 1 264 311 грн., яку погашено частково у розмірі 1 488,14 грн. та залишок боргу становить 1 262 822,86 грн. Як зазначає позивач, відповідно до розрахунку з відповідача [PERSON] підлягає стягненню 3% річних - 52 208 грн., втрати від інфляції - 138 885,26 грн., у загальній сумі - 191 093,26 коп. Дані обставини стали підставою для звернення до суду. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16.09.2021 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 11.10.2021 року на 10год. 10хв. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.04.2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 18.08.2022 року. У судове засідання з`явився позивач [PERSON] , позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. У судове засідання з`явився відповідач [PERSON] , позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обгрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01.04.2020 року у справі №523/10159/19 позовні вимоги [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості 1 264 311 грн.(арк.сп. 10-13). На підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01.04.2020 року позивачу було видано виконавчий лист №523/10159/19 від 14.05.2020 року (арк.сп. 7-8). Із листа №42306 від 16.07.2021 Другого Суворовського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) вбачається про те, що на виконанні у Другому Суворовському ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №523/10159/19 від 14.05.2020 року, виданого Суворовським районним судом м. Одеси щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1 264 311 грн. На теперішній час, на користь [PERSON] стягнуто кошти у розмірі 1 488,14грн. Залишок боргу становить 1 262 822,86 грн. (арк.сп.9). Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зоб`вязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вказана правовапозиція висловлена Верховним Судом України впостанові від30березня 2016року усправі №6-2168цс15. Аналогічна позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018р. у справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За положеннями ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.4 ст.62 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У судовому засіданні відповідач не надав суду належні і допустимі докази того, що у нього відсутня заборгованість перед позивачем. Також, суд вважає, що відповідач не довів суду ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх заперечень. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. При таких обставинах, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних за прострочення грошового зобов`язання підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. За правилами ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги входить до предмету доказування по справі. Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалась у справі тими особами, які одержали за це оплату. В матеріалах справи міститься Договір про надання правової допомоги від 06.08.2021 року укладений між [PERSON] та адвокатом Тищенко С.Ю., розрахункова квитанція №1 від 18.08.2021 року, в якій зазначається найменування та вартість послуг, які надаються клієнту, (арк.сп.19). Відповідно до ст.ст.141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача витрати понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 2000 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: approved