Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

В провадженні Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області перебувала цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до ТОВ «Енера-Вінниця» про порушення прав споживача та стягнення моральної шкоди. Рішенням суду від 20.12.2022 року в задоволенні позову відмовлено. Ухвалою судді Вінницького апеляційного суду від 24.01.2023 року зазначену цивільну справу повернуто в суд першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення, так як не вирішено питання позовної вимоги про стягнення з відповідача майнової шкоди у розмірі 31750 грн. та питання про розподіл судових витрат. В судовому засіданні позивач [PERSON] вказав, що зазначене є проблемою суду, який в порушення закону відкрив провадженні в справі, а тому він відмовляється надавати будь - які пояснення з цього приводу. В судове засідання представник відповідача ТОВ «Енера-Вінниця» не з`явився, попередньо надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Статтею 264 ЦПК України, визначений перелік питань, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. За ст.270 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішене питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст.430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення у тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється у тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи у судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що з 01.01.2019 АТ «Вінницяобленерго» надавало [PERSON] послуги з розподілу електричної енергії, а ТОВ «Енера Вінниця» постачало [PERSON] електричну енергію, на умовах та у спосіб визначений чинним законодавством України. [PERSON] користувався та продовжує користуватися до даного часу послугами АТ «Вінницяобленерго» та ТОВ «Енера Вінниця» з розподілу та постачання електричної енергії, відповідно до умов договору від 01.01.2019. Здійснюючи фактичне споживання електричної енергії та оплату за неї, [PERSON] у належній формі приєднався до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Факт наявності між сторонами вказаних договірних відносин також підтверджується вищенаведеним. Згідно ч.1-2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч.1,4 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Отже, суд визнає безпідставними та недоведеними вимоги позивача [PERSON] , про стягнення з відповідача майнової шкоди у розмірі 31750 грн., оскільки судом не встановлено будь-якої протиправності дій чи бездіяльності відповідача щодо вимог стягнення на користь останнього грошових коштів з позивача за споживання ним електричної енергії, у зв`язку з чим дана позовна вимога задоволенню не підлягає. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справі порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було би надалі доказувати під час розгляду іншої справи) (пункт 27,28). З урахуванням встановлених у справі обставин та наведених вище норм права, суд вважає, що при зверненні до суду позивач не обґрунтував належним чином порушення його прав як споживача та не надав достатніх, допустимих та належних доказів, які б підтверджували таке порушення, тому докази та доводи позивача, є необґрунтованими. Згідно до ст.1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зі змісту позовних вимог [PERSON] убачається, що ним заявлено шість позовних вимог: 1) визнати невиконання відповідачем умов договору від 01.01.2019 року; 2) визнати, що будь-яке рішення українських судів не відміняє вимоги законів України; 3) визнати, що згідно з п.2 ч.2 ст.57 Закону України «Про ринок електричної енергії» та статті 629 ЦК України укладені договори підлягають виконанню; 4) стягнути з відповідача 31750,00 гривень майнової шкоди, відшкодованої за рішенням суду у справі №130/893/20; 5) стягнути з відповідача 29750,00 гривень моральної шкоди за введення в оману суд у справі №130/893/20; 6) на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» розірвати договір від 01.01.2019 року. При зверненні до суду позивач зазначав, що звільнений від сплати судового збору на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з п.22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відтак зі змісту позовних вимог та прохальної частини позовної заяви [PERSON] вбачається, що на позовні вимоги: про визнання, що будь - яке рішення українських судів не відміняє вимоги законів України; визнання, що згідно з п.2 ч.2 ст.57 Закону України «Про ринок електричної енергії» та ст.629 ЦК України укладені договори підлягають виконанню; стягнення з відповідача 31750 грн. майнової шкоди, яка стягнута за рішенням суду у справі №130/893/20; стягнення з відповідача 29750 грн. моральної шкоди за введення в оману суд у справі №130/893/20 не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Цей Закон не регулює виниклі правовідносини між сторонами у справі з перерахованих вимог, оскільки ці позовні вимоги мають загальний характер, а отже мають бути оплачені судовим збором, що в загальній сумі складає 3969,60 грн. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оскільки рішенням суду в задоволені позову відмовлено, проте судом в резолютивній частині рішення не вирішено питання про стягнення судового збору, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави 3969,60 грн. несплаченого судового збору.

Outcome: approved