Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.09.2006р. Рішенням Печерського районного суду від 30.11.2016року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 08.02.2017 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.02.2020р. частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитини та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на дитину в розмірі 81 215,15грн. Дані витрати були стягнуті з 2016 року по 01.10.2019року. Однак у 2015 р. дитині було поставлено діагноз «Розлад аугичного спектру з психологічним включенням» (Аутизм). В листопаді 201 8 року у зв`язку з захворюванням [PERSON] було надано інвалідність. 6 липня 2021 року було проведено повторну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини, за результатами якої спеціалістами зроблено висновок, що у дитини наявні інтелектуальні порушення помірного ступеню, порушення емоційно-вольової сфери, порушення мовлення, системний недорозвиток мовлення III рівня. Вказаним висновком рекомендовано завідування інклюзивних класів та навчання за індивідуальною програмою, заняття з фактичним психологом, розвиток та корекція когнітивної та емоційно-вольової сфер, заняття з вчителем-логопедом, корекція мовлення, заняття з вчителем дефектологом тощо. Крім того індивідуальною програмою реабілітації дитини інваліда складеною Київським міським психоневрологічним диспансером № 2 рекомендовано, в тому числі, санаторно-курортне лікування, психіатрична допомога, постійні медичні обстеження, інклюзивна освіта, лікувальний масаж тощо. Також дитина за заключенням лікарів постійно потребує ЛФК, масажу, плавання, постійного нагляду психіатра, окуліста, ЛОРа, ортопеда, стоматолога, контролю аналізів. Всі ці заходи є постійними та потребують значного фінансування. Так в [PERSON] з`явились проблеми з сечетриманням і для відвідування школи постійно потрібно купувати памперси. Витрати, які [PERSON] понесла починаючи з 12.10.2019 року становлять 330 609 грн. 90 коп. Окрім того [PERSON] проведено консультацію з міжнародно-визнаним доктором [PERSON], який призначив специфічне та дороговартісне лікування, яке в багатьох випадках не можливо придбати в Україні. Загальна сума документально підтверджених витрат позивачки, що понесені у зв`язку з захворюванням неповнолітньої дитини та її особливими потребами у період з 2021р. становить 330 609грн. 90 коп. Частка відповідача у цих витратах відповідно становить 165 304грн.90коп. Однак відповідач сплачував частину витрат, а саме 22.01.2022року- 4982 грн., 10.12.2022 року - 8900 грн., 13.01.2022 року - 500 грн., 23.02.2022 року- 3988 грн., 11.03.2022 року - 17040 грн., 01.06.2022 року-2015 грн. Таким чином залишок який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 127 789 грн. 90 коп. Вважає ,що у відповідача є достатньо матеріального забезпечення аби приймати повноцінно участь у додаткових витратах на хвору дитину. Просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання сина в сумі 127 789 грн.90 коп. Окрім того позивач просить стягувати з відповідача на свою користь додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 9000,00грн. щомісячно до повноліття дитини. 20.12.2022 відповідачем надано відзив на позову заяву відповідно до якого позов визнає частково та суду пояснив, що відповідач заборгованості по аліментам не має, окрім того готовий сплачувати половину додаткових витрат на лікування дитини, які призначені лікарями і відповідають необхідності дитини. Проте відповідач категорично заперечує постійні витрачання грошових коштів на сумнівні методики, які не відповідають протоколам лікування в Україні. Позивач зазначає в позові про міжнародно визнаного доктора [PERSON], який їй призначив специфічне та дороговартісне лікування і ці витрати також просить стягнути з відповідача. Так, з відкритих джерел мережі Інтернет стало відомо, що [PERSON] (псевдонім [PERSON] , [PERSON] ) не є спеціалістом в медицині або науці. [PERSON] (псевдонім [PERSON] , [PERSON] ) не має лікарської практики, не має лікарської ліцензії і його призначення, просто як фізичної особи не є призначенням лікаря в розумінні законодавства і відповідно не є підставою для несення відповідачем половини цих витрат, як додаткових витрат на лікування дитини. Відповідач не визнає позов в частині стягнення з нього половини вартості препаратів не призначених для лікуваннл сина [PERSON] лікарями, а призначення особою, яка не є фахівцем і не має ліцензії на медичну діяльність в Україні [PERSON] . Окрім того позивачем неодноразово були переховані грошові кошти в розмірі 49 092,08грн. на рахунки фізичних осіб без будь- яких договірних відносин. Оскільки додаткові витрати на утримання сина викликані особливими обставинами, відповідач не заперечує проти їх сплати, але в розмірі, який він має можливість сплачувати. Враховуючи об`єктивні причини та розмір його заробітку, який після утримання податків та інших обов`язкових платежів становить 6010,00грн. на місяць. З цієї суми вираховуються аліменти на користь позивача в розмірі частки від заробітку. Отже відповідач визнає позов в частині: оплати ліків призначених лікарями в розмірі 17400грн.-1/2=8700грн., на оплату аналізів в розмірі 38609грн.-1/2=19305грн., на оплату санаторія в розмірі 20015грн.-1/2=10 008грн., на оплату консультацій на суму 11573грн.-1/2=5787грн., процедури на суму 22144грн.-1/2=11072грн., на оплату памперсів на суму 4184грн-1/2=20941грн., на оплату басейна на суму 5650грн-1/2=2825,00грн. В судовому засіданні позивачка та представник позивача позов підтримали, просили суд постановити рішення, яким позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача позов визнали частково, суду пояснили про те, що матеріально допомагає відповідачці в лікуванні хворої дитини та сплатив кошти в розмірі 59 786,00грн. Окрім того відповідач не заперечує про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина, щомісячно в розмірі 1600,00грн., оскільки половина оплачених відповідачем коштів на додаткові витрати в сумі 59786,00грн. розділити на 36 місяців та їх щомісячний розмірі становить 16000,00грн. Вказував, що на утриманні перебуває неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , матір похилого віку , яка є членом його сім`ї та непрацюючим пенсіонером. Дослідивши у судовому засідання матеріали справи, суд встановив такі обставини справи. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено , що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.09.2006р. Рішенням Печерського районного суду від 30.11.2016року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 08.02.2017 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.02.2020р. частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитини та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на дитину в розмірі 81 215,15грн. Дані витрати були стягнуті з 2016 року по 01.10.2019року. У 2015 р. дитини було поставлено діагноз «Розлад аугичного спектру з психологічним включенням» (Аутизм).В квітні 2016 року за результатами психолого-медико-педагогічної консультації рекомендовано навчання за програмою для дітей із тяжким порушенням мовлення. В листопаді 201 8 року у зв`язку з захворюванням було надано інвалідність. Відповідно до ст. 185 СК України Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Зазначений висновок суду ґрунтується також на правовій позиці Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 р. у справі № 6-1296цс15, відповідно якої, виходячи з аналізу ст. 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. ВСУ звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17). За змістом ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування- виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Зокрема, позивач навела особливі обставини, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані хворобою, каліцтвом дитини. Вирішуючи питання щодо розміру додаткових витрат суд приймає до уваги, що відповідачем частково визнані позовні вимоги . В судовому засіданні встановлено та документально підтверджено понесені витрати, у зв`язку з особливими потребами дитини, а саме лікування, реабілітація, інклюзивне навчання, догляд, а саме копіями рецептів лікарів з призначенням ліків та чеки про придбання призначених ліків; копіями медичної документації з призначеннями лабораторних досліджень та квитанціями про оплату за їх проведення; послуги за відвідування басейну та тренувань, копіями договору зі спеціалізованим навчальним закладом та квитанції про оплату послуг навчання докази оплати санаторно-курортного лікування. Таким чином загальна сума документально підтвержени витрат становить 127 789 грн. 90 коп. Відповідач в судовому засіданні стверджував, що сплатив позивачу половину додаткових витрат в розмірі 59 786,00грн. разом з тим, відповідачем, не надано належних та допустимих доказів сплачених витрат на дану суму. Разом з тим в судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що відповідач сплачував частину витрат, а саме 22.01.2022року- 4982 грн., 10.12.2022 року - 8900 грн., 13.01.2022 року - 500 грн., 23.02.2022 року- 3988 грн., 11.03.2022 року - 17040 грн., 01.06.2022 року-2015 грн. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною першою статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Враховуючи часткове визнання відповідачем позовних вимог, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також обставини, передбачені ст. 141, 180, 185 СК України, майновий стан відповідача, суд вважає за можливе позовні вимоги щодо стягнення задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача понесені додаткові витрати на дитину в розмірі 127 789,90 грн., які документально підтверджені. Окрім того позивачем заявлена позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 9 000,00грн., щомісячно та до повноліття дитини, оскільки відповідач не бажає їх сплачувати в добровільному порядку. Більше того [PERSON] використовує свої власні кошти на покриття додаткових витрат, що в багатьох випадках призводить до накопичення боргів та спричиняє тяжке матеріальне становище сім`ї, оскільки майже всі кошти йдуть на лікування, школу, аналізи, харчування тощо. Для розрахунку реальних додаткових витрат на дитину взято період з 31.01.2022 року по 31.09.2022 року та враховуючи, що у вказаний період ціни зросли майже в два рази у зв`язку з інфляцією та війною. Тому витрати на дитину постійно збільшуються. Витрати за вказаний період складають 131 452,8грн/9міс.=14605,87/2=7302,94грн. З офіційних джерел вбачається, що уряд прогнозує на 2023рік інфляцію в розмірі близько 30%. З урахуванням вищевикладеного просила суд стягувати з відповідача на свою користь в розмірі 9000,00грн. Враховуючи часткове визнання відповідачем позовних вимог, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також обставини, передбачені ст. 141, 180, 185 СК України, майновий стан відповідача, наявність на утриманні неповнолітньої доньки та непрацездатної матері, суд вважає за можливе позовні вимоги щодо стягнення задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 2000,00гривень, починаючи стягнення з 06.10.2022 року і до повноліття дитини. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити, оскільки вони не доведені належними та допустими доказами відповідно до вимог статей 12, 80 ЦПК України. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Представник позивача звернувся просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп. Як убачається з письмових матеріалів справи, між Адвокатським об`єднанням « Буша» та [PERSON] було укладено договір про надання правничої допомоги №0050-22-1 від 15.09.2022. Відповідно до акту про надання правничої допомогти до договору про надання правничої допомоги №0050-22-1 від 15.09.2022 убачається, що позивач поніс витрати на правову допомогу відповідно до договору про надання правової допомоги на загальну суму 10 000,00 грн. Відповідно до квитанції 0.0.2681670702.1 від 20.09.2022 [PERSON] сплатила Адвокатському об`єднанню « Буша» грошові кошти в розмірі 5000,00грн. за договором про надання правової допомоги. Відповідно до квитанції 0.0.2711649288.1 від 19.10.2022 [PERSON] сплатила Адвокатському об`єднанню « Буша» грошові кошти в розмірі 5000,00грн. за договором про надання правової допомоги. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що при звернені до суду позивач звільнена від сплати судового збору, позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1277,89 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial