Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

23.01.2023 позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом мотивуючи його тим, що рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 20.05.2016 вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно починаючи стягнення з 19.04.2016 і до повноліття дочки. Позивач зазначає, що відповідач своїх обов`язків щодо виплати аліментів добросовісно не виконував та не виконує, як наслідок з вини відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів. Таким чином [PERSON] просить сягнути з відповідача на її користь пеню за несплату аліментів в сумі 50418,80 грн. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилася. Надала до канцелярії суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи провести у її відсутність. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 50). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України був повідомлений належним чином про місце дату та час судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 39, 40-41, 49). На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши заяви сторін та матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, 20.05.2016 Гайсинським районним судом Вінницької області ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно починаючи з 19.04.2016 і до її повнолітня. Рішення набрало законної сили 09.06.2016 (а.с. 14-15). 02.03.2018 відкрито виконавче провадження № 55915666 про стягнення з відповідача аліментів за виконавчим листом Гайсинського районного суду Вінницької області від 13.02.2018 у справі № 129/1153/16 (а.с. 16-17). Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 18) батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . Розрахунком головного державного виконавця Могилів-Подільського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби зазначається, що заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому провадженню [PERSON] станом на 31.12.2022 складає 50418,80 грн. (а.с. 20-25). 15.02.2018 Тульчинським районним судом Вінницької області ухвалено розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] .. Рішення брало законної сили 19.03.2018 (а.с. 43-44). Відповідно до ч.1. ст.196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Вказаний висновок підтверджується наступним. Відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства Згідно ч.ч.1,2 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. З матеріалів цивільної справи вбачається, що відповідач був обізнаний про рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини, знав про свій обов`язок сплати аліментів, належних та допустимих доказів того, що відповідач не міг сплачувати аліменти та те, що заборгованість по аліментам утворилася з незалежних від нього причин суду не надано. До того ж відповідачем не надано суду жодних належних доказів, які б спростовували наявність його вини у виникненні заборгованості, що являється підставою для задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію позивача, відсутність заперечень зі сторони відповідача, суд вважає необхідним позов задовольнити і стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 50418,80 грн. за несплату аліментів, оскільки останній не виконав своїх зобов`язання згідно рішення суду. Витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідача.

Outcome: approved