Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-23 00:00:00

21 вересня 2022 року позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та визнання місця проживання дітей, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрованим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород - Дністровському Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області 03 листопада 2009 року, визначити місце проживання дітей: доньки [PERSON] , [INFO] ; сина [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Стислий виклад позиції позивача Позивач свої вимоги мотивує тим, що 03 листопада 2009 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, про що в книзі реєстрації шлюбів 03 листопада 2009 року зроблено відповідний актовий запис № 363. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород - Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, про що складено відповідний актовий запис № 382; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, про що складено відповідний актовий запис № 52. Шлюб первинний. Спільне життя з відповідачем не склалося з тієї причини, що вони не зійшлися характерами, мають різні погляди на життя та сім`ю. При даних обставинах сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими. Шлюбні відносини вони припинили з початку вересня 2022 року. Фактично родина розпалася та носить формальний характер. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить її з відповідачем інтересам, та інтересам дітей. Продовжувати такі шлюбні відносини вона не бажає. З вересня 2022 вони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. Вона з дітьми переїхала жити окремо за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 46 від 17 вересня 2022 року, наданою головою ОСББ «Перемоги». Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. В теперішній час виникла необхідність щодо визначення місця проживання дітей, тому вона і звернулася з вказаним позовом до суду. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі. 26 вересня 2022 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження по справі з призначенням її підготовчого розгляду. 23 березня 2023 року Ухвалою суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Представник позивача позовні вимоги позивача підтримав та просить суд їх задовольнити, про що надав заяву. Відповідач надав заяву про згоду з позовними вимогами, просить суд справу розглядати за його відсутність. Представник третьої особи надав до суду письмові пояснення та висновок про розв`язання спору, в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином. Відповідно до письмових пояснень вважає за можливе залишити проживання дітей разом з матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданих заяв, пояснень, висновку, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що дійсно між позивачем та відповідачем 03 листопада 2009 року було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, про що в книзі реєстрації шлюбів 03 листопада 2009 року зроблено відповідний актовий запис № 363. (а.с. 7) Від спільного шлюбу позивач та відповідач мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород - Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, про що складено відповідний актовий запис № 382; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, про що складено відповідний актовий запис № 52. (а.с. 12-13) Як вказує позивач в своїх позовних вимогах, спільне життя не склалося, подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливе, разом не проживають з початку вересня 2022 року. Відповідач не заперечує щодо вказаних стверджень позивача. Як встановлено матеріалами справи, позивач з дітьми переїхала жити окремо за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 46 від 17 вересня 2022 року, наданою головою ОСББ «Перемоги», відповідно до якої [PERSON] разом зі своїми дітьми мешкає за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 14) Відповідно до статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Таким чином, для всебічно та об`єктивного розгляду справи, судом згідно ухвали від 02.03.2023 року було витребувано з органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради, що знаходиться за адресою: м. Білгород - Дністровський Одеської області по вул. Михайлівська, 56 висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дітей. 09.03.2023 року від виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради на адресу суду надійшов Висновок про визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відповідно до якого виходячи з інтересів дітей, служба у справах дітей вважає можливо визначити місце проживання: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Висновок служби у справах дітей виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради від 09 березня 2023 року обґрунтований тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] і [PERSON] перебувають у шлюбі. В ході проведеної роботи з`ясовано, що малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] проживають з матірю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено актом обстеження умов проживання дітей від 20 жовтня 2022 року, складеного спеціалістом служби у справах дітей та фахівцем із соціальної роботи центру соціальних служб. Під час бесіди малолітні діти виявили бажання проживати з матір`ю. Батько дітей що до вказаного не заперечував. Нормативне обґрунтування. Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. У сенсі розуміння ч.2 ст 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. У відповідності до ч.2 ст. 161 СК України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Оцінка аргументів сторін, висновки суду. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного, суд вважає, що можливість збереження сім`ї втрачена, подальше сумісне життя подружжя суперечило б інтересам позивача, тому її позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, прийнявши до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради, вік малолітніх дітей, того що неповнолітні діти проживають разом з матір`ю, бажають поживати з нею, яка створила всі необхідні умови для проживання дітей, виходячи з якнайкращих інтересах малолітніх дітей, суд вважає за можливе визначити місце проживання дітей: доньки [PERSON] , [INFO] ; сина [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а отже позовні вимоги і в цій частині є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved