Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

Орган опіки та піклування м. Івано-Франківська (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - «Відповідач») про позбавлення батьківських прав, в якому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), або за умови відсутності доходів - виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника в м. Івано-Франківську, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги мотивовано тим, що Відповідач, яка є рідною матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, не підтримує належного материнського зв`язку з дітьми, не бере належної участі у їх вихованні, не піклується про їх розвиток та стан здоров`я. Як зазначено в позовній заяві, малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , перебувають на обліку Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради як діти, що опинилися в складних життєвих обставинах у зв`язку із ухиленням їх матері [PERSON] від виконання батьківських обов`язків. Сім`я [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Матір дітей [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьками або особами, які їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, вживає наркотичні засоби, не працює, вироком суду притягнута до кримінальної відповідальності (засуджена до покарання, не пов`язаного із позбавленням волі) та перебуває на обліку у центрі пробації. На думку представника органу опіки та піклування, на даний час поведінку матері змінити на краще не можливо, всі вжиті соціальними службами для цього заходи не дали позитивного результату. В судовому засіданні представники Позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON] на адресу суду подала письмові пояснення, за змістом яких заперечила проти задоволення позовних вимог про позбавлення її батьківських прав, зазначивши про те, що вона визнає свою вину у неналежному виконанні батьківських обов`язків, вживанні наркотиків, щиро розкаюється у цьому. На даний час, як зазначено у письмових поясненнях, Відповідач змінила свою поведінку, припинила вживати наркотичні засоби та пройшла курс соціально-психологічної реабілітації; зробила ремонт у квартирі, придбала нові меблі та дитячі ліжечка, купила дітям мобільний телефон; з попереднім співмешканцем [PERSON] , який ображав її та старшого сина, вона з травня 2022 року не проживає; уклала шлюб з чоловіком, який є військовослужбовцем. В судовому засіданні Відповідач та її представник проти позовних вимог заперечили, просили відмовити в їх задоволенні. Заслухавши пояснення представників Позивача, Відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження повторно а.с.17), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження а.с.18), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження а.с.19). Малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] перебувають на обліку Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, як діти, що опинилися в складних життєвих обставинах у зв`язку із ухиленням їх матері [PERSON] від виконання батьківських обов`язків. Посилаючись на те, що Відповідач ухиляється від виховання дітей, орган опіки та піклування звернувся до суду з даним цивільним позовом про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. Відповідно до наявного в матеріалах справи Висновку (додаток 3 до рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 28.07.2022 року №660) щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За змістом статей 3,9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду , що набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи ,які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я , фізичний , духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Європейський суд з прав людини (далі - «ЄСПЛ») зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що «звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03 грудня 1986 року)». Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України і з`ясовує, які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутові умови життя та матеріальне становище відповідача. Відповідно до правових висновків, викладених у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18), від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17 (провадження № 61-12023св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17 (провадження № 61-11607св19), від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17 (провадження № 61-18550св19), від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18 (провадження № 61-22060св19), від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17 (провадження №61-4149св19), від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18 (провадження № 61-20399св19), від 13 жовтня 2021 року у справі № 359/8130/19 (провадження № 61-9758св21), позбавлення батьківських прав за пунктом 2 частини першої статті 164 СК України має такі особливості: - ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками; - позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України; - розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Так, як зазначили в судовому засіданні представники Позивача, Відповідач - матір дітей, свідомо нехтує та ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо їх виховання, тобто свідомо самоусунулася від виховання та утримання своїх синів. Будь-які перешкоди у вихованні дітей у Відповідача відсутні. Стосовно іншого із батьків дітей (батька), Відповідач вказала, що батько старшого сина [PERSON] помер, а батьком молодших [PERSON] та [PERSON] є її колишній співмешканець. У свідоцтвах про народження дітей у графі «батько» батьками хлопчиків записано « [PERSON] », « [PERSON] », « [PERSON] » відповідно. Вказана обставина не є предметом даного судового розгляду, встановлення її виходить за межі предмету позову. Стосовно трьох дітей [PERSON] має статус одинокої матері, що підтверджується листом відділу ДРАЦС у м. Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 20.05.2022 року № 205/25.17.6-16. Судом також встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю [PERSON] своїх батьківських обов`язків щодо дітей, дана сім`я перебувала під соціальним супроводом з 17.03.2020 року до 15.03.2021 року. Впродовж супроводу проводилися бесіди щодо наслідків бродягування, потреби відвідування дитиною ліцею, недопущенням залишення дітей самих вдома, врегулювання конфліктних ситуацій, ведення здорового способу життя та профілактики шкідливих звичок. Сім`ю знято із соціального супроводу у зв`язку з виконанням умов договору та мінімізацією складних життєвих обставин. Крім того, діти перебувають на обліку Служби у справах дітей у зв`язку із ухиленням їх матері від виконання батьківських обов`язків (найстарший син [PERSON] - з 2018 року) (а.с.20-21, 22, 23). 27.07.2018 року [PERSON] було влаштовано до Міжрегіонального центру соціально-психологічної реабілітації дітей в Івано-Франківській області. Причиною такого влаштування були незадовільні умови проживання дитини в сім`ї, відсутність коштів у матері дитини на його утримання, що підтверджується листом центру від 30.07.2018 року № 252/01-17. Дитина перебувала в закладі до 27.12.2018 року. В подальшому дитину за заявою матері було тимчасово влаштовано в сім`ю патронатного вихователя (а.с.30), що з 15.05.2020 року припинено за заявою патронатного вихователя у зв`язку із психічними розладами у дитини, її поведінкою та істерикою, що потребують додаткового медичного лікування та спостереження. Відповідно до інформації Державної установи «Центр пробації» від 19.02.2020 року №38/6/998-20 громадянка [PERSON] перебуває на обліку в Івано-Франківському МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області, як засуджена до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2019 року у справі № 344/16812/15-к (https://reyestr.court.gov.ua/Review/80030473), який набрав законної сили 25 березня 2019 року, [PERSON] визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 307 КК України та призначено їй покарання: - за ч. 1 ст. 317 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі; - за ч. 2 ст. 307 КК України - із застосуванням ст.69 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено [PERSON] покарання - 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Outcome: approved