Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що перебувала у шлюбі із відповідачем, який розірвано. Заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання дітей лише зростає, оскільки [PERSON] взагалі аліменти не сплачує. Відповідач з травня 2017 року разом з ними не проживає. З того часу і по літо ( червень-липень) 2019 року відповідач відвідував своїх дітей лише двічі, але оскільки він приходив в стані алкогольного сп`яніння, то розмови з дітьми як такої не було. З 2019 року відповідач жодного разу до дітей не приходив, жодної участі у їх вихованні та утриманні не приймає, взагалі не спілкується з ними, не цікавиться їх життям, здоров`ям та навчанням. Діти свого батька навіть не знають. Просить задовольнити позовні вимоги. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно без поважних причин не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Причин своєї неявки суду не повідомив та відзиву на позов не подав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Крім того, підтримання ним висновку органу опіки та піклування від 08 лютого 2023 року №122 щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача та прохання про розгляд справи у його відсутності викладено у адресованій суду заяві. В судовому засіданні діти сторін: [PERSON] та [PERSON] повідомили, що взагалі незнають свого батька і не пам`ятають його. Їх батько не приходить до них та не телефонує їм. Суд, заслухавши пояснення позивача, думку її представника та дітей сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи із наступних підстав. Відповідно до ч.ч.2, 3, 4 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності із п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , від якого у них народилось двоє дітей, а саме: дочка - [PERSON] , [INFO] та дочка - [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із позивачкою та перебувають на її утриманні, що підтверджено нею та її представником в судовому засіданні, не заперечено відповідачем, а також підтверджується рішеннями Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2019 року та висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дітей [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 листопада 2019 року, яке не оскаржувалось та набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. Судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 грудня 2018 року стягнуто із відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексації, щомісячно починаючи з 20 листопада 2018 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Встановлено, що позивач є інвалідом ІІІ групи з дитинства, що підтверджується довідкою серії МСЕ №065693. Той факт, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей [PERSON] та [PERSON] , підтверджено в судовому засіданні позивачкою, її представником, дітьми сторін, не заперечено відповідачем, а також стверджується матеріалами справи. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням №58196162, виданого державним виконавцем Бережанського ВДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 25 травня 2022 року становила 135442,24 грн. Із інформацій Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №20 імені Руслана Муляра від 16 та 19 грудня 2022 року відповідно за вих.№№248, 250 видно, що [PERSON] навчається у 3-А класі вказаного навчального закладу. З 01 вересня 2022 року успішністю і навчанням дитини цікавиться мати [PERSON] . Часто телефонує класному керівнику, прислухається до його порад. [PERSON] процесом навчання та успішністю своїх доньок, [PERSON] та [PERSON] , не цікавиться. [PERSON] не провідував у навчальному закладі своїх доньок, не відвідував батьківські збори, інші заходи, що відбувалися у школі, не телефонував до вчителів щодо домашніх завдань та успішності доньок. Із висновку органу опіки та піклування Тернопільської міської ради від 08 лютого 2023 року за вих.№122 вбачається, що відповідач вихованням та утриманням дітей не займається, матеріальної допомоги їм не надає, не бере жодної участі у їх житті, не цікавиться ними, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, а тому даний орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача по відношенню до його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні встановлено факт неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків щодо виховання своїх дітей, який носить систематичний та тривалий характер (більше 5-ти років), при цьому такі дії [PERSON] не зумовлені будь-якими поважними обставинами. Відповідач через власну протиправну та недопустиму поведінку по відношенню до своїх доньок, не виконує свої батьківські обов`язки щодо їх виховання, з травня 2017 року і по даний час не бере жодної участі у їх вихованні, не відвідує і не спілкується з ними, не цікавиться їхнім життям, здоров`ям та навчанням, не приділяє будь-якої батьківської турботи. Суд, вважаючи таку поведінку відповідача недопустимою, поряд з цим, бере до уваги й те, що [PERSON] і надалі не бажає брати участь у вихованні дітей, не заперечивши позовних вимог. Суд також вказує на те, що за час знаходження даної справи у провадженні суду, відповідач й надалі самостійно, з власної ініціативи, жодного разу не виявив бажання зустрітись, чи поспілкуватись із своїми доньками. В силу ч.ч.1, 2 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та має право на піклування батьків. Виховання в сім`ї, відповідно до ч.1 ст.12 цього Закону, є першоосновою розвитку особистості дитини. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. В судовому засіданні позивачем доведено, належні правові підстави за яких відповідача слід позбавити батьківських прав по відношенню до його малолітніх дітей. У п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд, зазначає, що ухилення батьків від виконання обов`язків має місце, якщо вони: не піклуються про розвиток дитини, не надають доступу до духовних цінностей та освіти; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Судом встановлено, що саме такою є поведінка відповідача по відношенню до своїх дітей. Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України", рішення від 07 грудня 2006 року (заява N 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки для батька (матері) та дитини (ст.166 СК України) і допускається тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, при цьому за встановлених обставин, суд переконаний, що поведінку відповідача по відношення до своєї дитини, змінити у кращу сторону не можливо. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Факт не заперечення відповідачем проти позову, свідчить про відсутність у останнього інтересу до своїх дітей, тож за обставин доведеності свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити, оскільки вказане буде відповідати найкращим інтересам дітей. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 992,40 грн стягнути із відповідача в доход держави. На підставі наведеного,

Outcome: approved