Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

Позиції сторін\~та учасників\~справ,\~заяви,\~клопотання,\~ інші процесуальні дії у справі. 13.02.2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить суд стягнути з останнього аліменти на утримання спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досяґнення найстаршою дитиною повноліття. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] вказує, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 11.07.2019 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Від шлюбу у подружжя є двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . З початку окремого проживання, між позивачем та відповідачем були усні домовленості щодо подальшого утримання та виховання дітей, однак, відповідач їх не дотримується. Посилаючись на обов`язок батьків забезпечувати, в межах своїх здібностей та фінансових можливостей, належний рівень необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку своїх дітей, а також виходячи з того, що матеріальне становище відповідача дозволяє останньому виплачувати аліменти, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 17.02.2023 року, позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано останній термін для усунення недоліків позовної заяви. 23.02.2023 року у зв`язку з усуненням позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 20.03.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. За викладених у відзиві доводів, відповідач при ухваленні рішення просить врахувати те, що в нього є інша сім я, а саме: дружина [PERSON] , її син [PERSON] [INFO] , які перебувають на утриманні відповідача. Відповідач вказує, що син - [PERSON] , [INFO] , з лютого місяця 2019 року проживає з ним та перебуває на його утриманні, а донька - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачкою. Відповідач стверджує,\~що на утримання своєї доньки [PERSON] він добровільно сплачував та продовжує сплачувати аліменти, кожного місяця приблизно до 2000 грн., мінімум два рази на місяць доньку забирає постійно до себе, на два, три дні, і проводить з нею час, забезпечує її усім необхідним, зокрема харчуванням, одягом, прогулянками, тощо, а також несе додаткові витрати на утримання сина та доньки. Окрім того, відповідач просить врахувати, що на його утриманні перебуває батько [PERSON] , [INFO] , який зараз після інфаркту та потребує догляду, лікування, придбання ліків, тощо, а також наявність у відповідача непогашеного кредиту, який останній брав у червні 2021 року в банку АТ АКБ «Львів» на загальну суму 500\~000 грн., який він досі сплачує. За твердженням відповідача, виходячи з вищенаведеного, за рішенням суду стягненню з нього підлягають аліменти на доньку не 1/3, а 1/6 оскільки, син проживає разом з ним. Водночас, згідно пункту 2 прохальної частини відзиву, відповідач просить відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні 21.03.2023 року позивач просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Водночас, зазначила, що відповідач дійсно приймає участь у вихованні дітей, які відвідують його. Також позивач не заперечила, що на утримання доньки відповідач дає кошти, однак це не відбувається стабільно та на постійній основі у чітко визначеній сумі та періоди, що спричиняє певні труднощі для належного утримання дітей та змушує її регулярно просити відповідача про надання наведених коштів. Що стосується сина, позивач вказала, що він не проживає постійно з відповідачем, а навчальним процесом та шкільними потребами сина, зокрема участь у батьківських зборах та вирішенні питань які стосуються життєдіяльності класу фактично займається лише вона. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема у відповідності до ст. 128 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. Правом на подачу відзиву скористався. Відповідно до ч. 2 ст. 223\~ЦПК\~України,\~суд\~відкладає розгляд\~справи в\~судовому\~засіданні в\~межах\~встановленого\~цим Кодексом\~строку\~з\~таких підстав:\~1)\~неявка\~в\~судове засідання\~учасника\~справи,\~щодо\~якого\~відсутні відомості\~про\~вручення\~йому повідомлення\~про\~дату,\~час\~і\~місце судового\~засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. В свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також того, що сторони висловили своє відношення до даного позову, суд вважає, що наявних у справі матеріалів\~достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Отже, з врахуванням тривалості провадження, з метою забезпечення розумних строків розгляду у справі, суд вважає, що розгляд справи у відсутності учасників судового провадження які не прибули в судове засідання є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування. Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до\~ст.\~15\~ЦК України,\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вірного вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.\~\~ Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину є рішення суду, за яким кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України). Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 11.07.2019 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу у подружжя є двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . У процесі розгляду справи також встановлено, що після розірвання шлюбу діти залишилася проживати разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч.ч.1,2 ст. 141 Сімейного кодексу України). Згідно частини\~1\~статті 182\~Сімейного кодексу\~України,\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України). Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»\~установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі з 1 січня 2023 року - 2833 гривні. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, в тому числі на предмет відповідності вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Відповідно до ст.ст.\~76,\~81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.2\~ст. 77 ЦПК України,\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З огляду на зміст наявних у матеріалах справи доказів, слід зазначити наступне. Відповідач стверджує, що на утримання доньки добровільно сплачував та продовжує сплачувати аліменти, кожного місяця у розмірі приблизно 2000 грн., водночас такі доводи останнього не можуть бути взяті до уваги судом у повній мірі, як належна підстава для відхилення у повному обсязі заявлених вимог, оскільки згідно долучених до матеріалів справи платіжних документів, суми коштів, які відповідачем було перераховано на картковий рахунок позивача не мають фіксованої суми. Окрім того, слід взяти до уваги дату таких документів, зокрема згідно платіжних інструкцій № 67341905590422515778 від 21.09.2019 року на рахунок [PERSON] було перераховано суму коштів у розмірі 1500 грн. призначення платежу «на дітей»; № Р24А181304424С61196 від 03.02.2020 року, перераховано 2000 грн. без призначення платежу; №Р24А320046664C92350 від 28.04.2020 року, перераховано 1000 грн. без призначення платежу; №Р24А1477381186C1604 від 29.08.2021 року, перераховано 800 грн. без призначення платежу; №Р24А1482701642C5620 від 31.08.2021 року, перераховано 700 грн. без призначення платежу; №Р24А1507889293C1077 від 09.09.2021 року, перераховано 2000 грн. без призначення платежу; №Р24А1652725146C8808 від 28.10.2021 року, перераховано 700 грн. без призначення платежу; №Р24А1785614661C1179 від 09.12.2021 року, перераховано 2500 грн. без призначення платежу; №Р24А943620697C37284 від 06.02.2021 року, перераховано 1500 грн. без призначення платежу; №Р24А587055606D73203 від 11.12.2022 року, перераховано 4000 грн. без призначення платежу; №Р24А805644937D96513 від 06.02.2023 року, перераховано 3000 грн. без призначення платежу. Таким чином, перерахування коштів відповідачем на утримання дітей не має фіксованої суми та не здійснює останнім на постійній основі з чітко визначеною періодичністю. Що стосується твердження [PERSON] , що аліменти на утримання сина він не зобов`язаний сплачувати, оскільки син перебуває на його утриманні та на постійній основі проживає разом з ним, суд приходить до переконання, що такі слід відхилити, оскільки згідно Довідки № 201 від 08.02.2023 року виданої Відділом житлового господарства ЛКП «Княже місто», неповнолітній [PERSON] , [INFO] , та неповнолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за місцем реєстрації їх матері [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Докази на підтвердження протилежного у матеріалах справи відсутні. Водночас, суд приймає до уваги те, що позивач визнає факт проживання сина разом з батьком, натомість заперечуючи те, що син не проживає з нею взагалі. У свою чергу, відповідач не надав суду жодного належного доказу, який фіксує факт постійного проживання сина разом з ним і доказів які засвідчують те, що син не проживає або не перебуває за місцем проживання матері взагалі. Зокрема, суду не подано жодного доказу який фіксує реєстрацію або проживання [PERSON] за місцем проживання батька. Відповідно викладених у відзиві аргументів відповідач стверджує, що в нього є інша сім я, а саме: дружина [PERSON] та її син [PERSON] , [INFO] , які перебувають на утриманні останнього, а також його батько [PERSON] , [INFO] , який після інфаркту та потребує догляду, лікування, придбання ліків. Наведені вище доводи відповідача у повному обсязі не знайшли свого підтвердження у процесі розгляду справи, оскільки у матеріалах справи не містять відомостей про перебування на його утримання зазначених осіб. Зокрема, матеріали справи не містить жодних даних про доходи [PERSON] та\~ [PERSON] ,\~а також\~про участь\~інших осіб\~у матеріальному\~забезпеченні [PERSON] . Окрім того, варто зазначити, що наведені відповідачем мотиви не звільняють його від обов`язку щодо утримання неповнолітніх дітей та забезпечення їх гармонійного розвитку. Також, наявність у відповідача кредитних зобов`язань, які до того ж виникли після народження дітей, теж не звільняють відповідача від виконання покладених на нього зазначених вище батьківських обов`язків. У свою чергу, суд враховує те, що матеріали справи містять дані про те, що відповідач не має наміру ухилятись від покладеного на нього обов`язку щодо забезпечення належного матеріального утримання дітей. Фактично спір між сторонами стосується виключно розміру аліментів та пов`язаний із неможливістю досягнення згоди сторонами щодо порядку та способу, зокрема регулярності, проведення виплат або понесення витрат на утримання дітей. Водночас, ухвалюючи рішення у справі, суд враховує дані про доходи відповідача наведені у наданій суду довідці про доходи від 13.03.2023, а також приймає до уваги матеріальне становище позивача, яка на даний час не має постійного джерела доходів та, за її твердженням які не спростовані в ході судового розгляду, має нерегулярний дохід за рахунок надання нею послуг пов`язаних із косметологією та гримом. Оцінивши усі докази надані сторонами, врахувавши доводи сторін, при визначенні розміру аліментів, суд враховує, серед інших наведених обставин, доводи відповідача щодо його реальних доходів. У цьому контексті суд вважає за необхідне також відзначити, що рішення у справі може гуртуватися виключно на підставі доказів, а не припущень які висловлені сторонами. При ухваленні даного рішення суд також враховує стан здоров`я та матеріальне становище кожної дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, розмір фактичних витрат які несуть сторони на утримання дітей, а також час перебування дітей за місцем проживання матері та батька. Матеріальне становище сторін суд визначає, серед іншого, виходячи з рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї, що знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами в ході судового розгляду. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позовних вимог. Так, судом встановлено, що відповідач перебуває у працездатному віці, договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалися, інформації щодо стягнень по іншим аліментним зобов`язанням відповідача, сторонами до суду не надавалося. Крім того, суд виходить з того, що в ході судового розгляду встановлено, що відповідач у подальшому готовий нести додаткові витрати на утримання дитини. Згідно ч. 2 ст. 183 КПК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Приймаючи до уваги матеріальні потреби кожної дитини, матеріальне становище відповідача і позивача та обставини, що мають істотне значення для об`єктивного визначення розміру аліментів, які наведені вище, суд вважає за можливе визначити аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є у даному достатнім та належним і не призведе до порушення майнових прав дітей. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, стягнення аліментів з відповідача на користь позивача повинно відбуватися з 13.02.2023 року, оскільки позовна заява надійшла до Галицького районного суду м. Львова саме у вказану дату. Відповідно до положень ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 813 грн. 33 коп. На підставі п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України,\~суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial