Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Запорізького Комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, у розмірі 300\~000 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.06.2021 року відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої [PERSON] водієм маршрутного автобусу «МАЗ 203085», йому як пішоходу були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості. 02.11.2021 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження було постановлено ухвалу про закриття кримінального провадження та звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності, у зв?язку з передачею на поруки трудовому колективу КП «Запоріжелектротранс». Отже, водій [PERSON] за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження є винним у спричиненні [PERSON] тілесних ушкоджень середньої тяжкості. В результаті отриманих травм позивач тривалий час перебував на лікуванні та на цей час є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням. Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, водій [PERSON] , який перебував за кермом маршрутного автобусу «МАЗ 203085», державний реєстраційний номер [NUMBER] , є працівником Запорізького Комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» та скоїв ДТП саме під час виконання своїх трудових обов?язків, якому й належить транспортний засіб згідно свідоцтва [NUMBER] . На сьогоднішній час ані водієм, ані його роботодавцем не було здійснено жодної допомоги позивачу, у т.ч. відразу після дорожньо-транспортної пригоди, коли необхідно було терміново та життєвокритично провести операції для збереження руки за власний рахунок. Після проведеного\~довготривалого лікування\~позивач звернувся\~до страхової\~компанії -\~ПАТ «НАСК\~«ОРАНТА»,\~якою проведено\~виплату страхового\~відшкодування.\~Калькуляція розміру\~страхового відшкодування\~на момент\~подання позовної\~заяви не\~надано. Тобто, відповідачем не було здійснено жодних дій щодо будь-якої допомоги при лікування та взагалі повного ігнорування позивача щодо стану його здоров?я та отриманої пожиттєвої інвалідності. Зокрема, позивач потребує подальшого лікування, в тому числі проведення операцій (вилучення металевих конструкцій) та реабілітації для відновлення функціонування руки. Після дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнав та продовжує зазнавати моральних страждань, які полягають у фізичному болю від отриманих травм, необхідності витратити багато часу на реабілітацію та курс лікування, отримання інвалідності, неможливості введення нормального способу життя, так як пошкоджена рука не функціонує, в результаті чого позивач обмежений в можливостях пошуку роботи для утримання своєї сім`ї. Підстави даної дорожньо-транспортної пригоди повністю змінили життя позивача та завдало як фізичних страждань так і психологічних, що пов`язане з розумінням того, що життя обмежене статусом інваліда. Враховуючи наявність обмежень в пошуку будь-якого виду роботи, позивач на сьогоднішній час змушений шукати фінанси для проведення подальших операцій та проведення хоч якоїсь реабілітації. За сукупністю всіх вищевикладених обставин розмір моральної шкоди оцінюється у 300\~000 грн. З цих підстав, позивач просить суд стягнути з ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс» в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 грн. Ухвалою суду від 08.06.2022 року провадження по справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 13.07.2022 року на адресу суду від представника ПАТ «НАСК «ОРАНТА» надійшли письмові пояснення, в яких останній просив суд прийняти законне та обґрунтоване рішення, яке не впливає на права та обов`язки третьої особи. Крім того зазначив, що 14.06.2021 року внаслідок ДТП, де потерпілим був [PERSON] , між останніми та ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виникли позадоговірні (деліктні) правовідносини. 13.12.2021 року позивач звернувся до третьої особи про страхове відшкодування. 18.02.2022 року шляхом підписання Угоди про припинення зобов`язання переданням відступного позивач та ПАТ «НАСК «ОРАНТА» узгодили розмір страхового відшкодування та порядок його виплати. 09.03.2022 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виконало Угоду про припинення зобов`язання переданням відступного шляхом виплати [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 147\~929,44 грн. Також, на думку представника третьої особи, вимога позивача про відшкодування моральної шкоди є правомірною, а її розмір залежить від оцінки наданих [PERSON] доказів. 10.08.2022 року на адресу суду від представника відповідача ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс» надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень представник ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс» зазначив, що позивачем не доведено ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, оскільки, відповідно до висновку експерта від 10.08.2021 року №1480п, об`єктивних судово-медичних даних про переїзд колесом автомобіля у наданих опису тілесних ушкодженнях не виявлено. На думку представника відповідача, позивач міг отримати травму під час падіння на дорожнє покриття внаслідок втрати рівноваги, в результаті контактування з боковою по верхньою транспортного засобу, що розпочав рух, та стану алкогольного сп`яніння. Також, [PERSON] не обґрунтував, яким чином він визначив розмір моральної шкоди у сумі 300\~000 грн. Позивач не врахував, що відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та страхова компанія здійснила страхове відшкодування [PERSON] у розмірі 147\~929,44 грн. Таким чином, позивач отримав відшкодування шкоди, заподіяної його здоров`ю, а також моральної шкоди. Відповідач вважає, що заявлена до стягнення сума моральної шкоди в розмірі 300\~000 грн. є недоведеною, занадто завищеною та такою, що не відповідає критерію розумності, справедливості та ступеню перенесених страждань, а сума відшкодування у розмірі 147\~929,44 грн., яку [PERSON] отримав від страхової компанії, повністю охоплює критерії розумності та справедливості. 31.08.2022 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якої підставою стягнення моральної шкоди є спричинення тілесних ушкоджень, що призвели до встановлення інвалідності, в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Наявність вини при завданні моральної шкоди внаслідок джерела підвищеної небезпеки, що призвело до ушкодження здоров`я, не є обов`язковим елементом для відшкодування моральної шкоди. При досудовому розслідуванні, належна оцінка якому була надана під час розгляду справи, встановлено, що в діях водія [PERSON] є невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди (висновок експерта № СЕ-19/108-21/9485-ІТ). Відповідачем не було ініційовано під час кримінального провадження проведення жодної експертизи щодо встановлення ступеня вини потерпілої особи, так як вищезазначеним висновком встановлена однозначна причина дорожньо-транспортної пригоди, що полягає в порушенні водієм правил дорожнього руху, іншої причини слідством та судом не встановлено. Крім того, відсутня жодна кримінальна або адміністративна справа, яка б підтверджувала наявність вини позивача та здійснення умисних дій, які б спричинили настання дорожньо-транспортної пригоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи той факт, що у позивача відсутні матеріальні ресурси для здійснення подальших оперативних втручань та необхідної реабілітації, відсутність жодної допомоги відповідача у відшкодуванні шкоди та/або оплати такого відшкодування, відновлення функції роботи руки є на сьогодні неможливим. Усі вищевикладені факти та обставини, у співвідношенні вартості ресурсів, які необхідно позивачу знайти для часткового відновлення свого здоров`я, розмір моральної шкоди є абсолютно співмірним із шкодою яка завдана. При цьому, на розмір шкоди також впливає й той факт, що ані відповідач, ані його співробітник, за весь час лікування не здійснив жодних спроб примирення, не надав жодну допомогу ані по лікуванню, ані по відшкодуванню моральної та матеріальної шкоди. Зокрема, всі оперативні втручання та лікування проводились за позичені грошові кошти, які в подальшому частково були відшкодуванні страховою компанією, що зайняло також зусилля у зборі необхідних документів та їх подання до страхової компанії. При цьому, фактично були відшкодовані не всі витрати, так як рідні позивача, перебуваючи у стресовому стані, не здійснювали зберігання всіх квитанцій на медикаменти. Також, страховою компанією не відшкодовується розмір витратних матеріалів. Страховою компанією було відшкодовано інші види виплат, не пов`язані з моральною шкодою, а розмір моральної шкоди, отриманий від страхової компанії абсолютно не відповідає тому рівню страждань як фізичних так й моральних, кардинальної зміни життя та отриманої інвалідності. Ухвалою суду від 13.09.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] \~та його\~представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Також, позивач [PERSON] додатково пояснив, що 14.06.2021 року був у гостях. Приблизно о 21.00 год., на зупинці громадського транспорту чекав маршрутне таксі, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. На зупинці очікувало автобус багато людей. Після того як приїхало маршрутне таксі, під час посадки людей він водію автобуса [PERSON] зробив зауваження. На це останній відповів нецензурною лайкою у його бік. У подальшому, [PERSON] не пустив його до автобуса та виштовхав позивача на вулицю. Через деякий час приїхало інше маршрутне таксі, на якому він доїхав до кінцевої зупинки громадського транспорту, де побачив [PERSON] , який перебував за кермом автобуса та чекав своєї черги на маршрут. Він підійшов до автобусу та почав стукати у скло, між ним та [PERSON] відбулася словесна перепалка. На допомогу водію автобуса підійшов інший водій маршрутного таксі. [PERSON] та інший водій автобуса, який прийшов останньому на допомогу побили його та він опинився на асфальті біля маршрутного таксі під керуванням [PERSON] . Він піднявся, знову підійшов до автобуса, і в цей момент [PERSON] почав рух на вказаному транспортному засобі, при цьому допустив наїзд лівою передньою бічною частиною керованого ним маршрутного таксі. Він впав і автобус переїхав його ліву частину тіла. Швидку викликала дружина, яка випадково гуляла поряд та почула його крик. [PERSON] навіть не надав першу допомогу та не викликав «швидку», а почав телефонувати своєму керівництву. Він перебував у лікарні три з половиною місяці, переніс декілька операцій. Лікар спас його руку, так як провів термінову операцію. Йому робили пересадку шкіри, багато кісток у нього було роздріблено через дорожньо-транспортну пригоду. Через отримані травми, йому було встановлено ІІ групу інвалідності. Дуже тривалий час його турбували неймовірні болі, через те він постійно пив знеболююче, яке перестав вживати лише у лютому 2023 року. Через болі він страждає безсонням. На цей час ліва рука у нього не розгинається і у майбутньому по прогнозу лікарів вже і не буде розгинатися. У лівій нозі стоїть пластина, а у лівій руці спиці, які необхідно через деякий час знімати і відповідно проводити операції. На цей час у нього таких грошей не має. Під час розгляду кримінального провадження не цивільний позов не заявляв. За спеціальністю він є слюсарем, до дорожньо-транспортної пригоди був працевлаштований не офіційно (зовнішні будівельні роботи усіх типів), в період з весни до осені його середній заробіток на місяць складав приблизно 35\~000 - 40\~000 грн., поза сезоном приблизно 15\~000 грн. На теперішній час його дохід складається лише з пенсії по інвалідності у розмірі 2\~500 грн. Він має сім`ю: дружину та двох неповнолітніх дітей. Такий розмір доходу не дозволяє йому утримувати свою родину, тому він морально страждає через це. Дружина працювала адміністратором у ветеринарній клініці до початку війни, на цей час виїхала з дітьми до Німеччини. Операційні втручання коштували йому приблизно 250\~000 грн., з яких 150\~000 грн. сплатив його товариш, які йому необхідно повернути. [PERSON] матеріальну допомогу не надавав та навіть не цікавився щодо виниклих у нього проблем. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та у запереченнях. Третя особа [PERSON] до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої\~особи ПАТ\~«НАСК «ОРАНТА» до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, у своїх письмових поясненнях просив суд справу розглядати за його відсутності, прийняти законне та обґрунтоване рішення, яке не впливає на права та обов`язки третьої особи. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , виходячи з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стосовно заявлених [PERSON] вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, суд дійшов до такого. Судом встановлено, що 14.06.2021 року, приблизно о 21 годині 15 хвилин, [PERSON] перебував за кермом маршрутного автобусу «МАЗ 203085» реєстраційний номер [NUMBER] , який був їм запаркований на проїзній частині місця відстою маршрутних транспортних засобів по [ADDRESS] . В цей же час [PERSON] , перебуваючи, у стані алкогольного сп`яніння, діючи в якості пішохода, наблизився до водійського віконця автобусу «МАЗ», за кермом якого перебував [PERSON] , та, зупинившись на проїзній частині місця відстою маршрутних транспортних засобів в безпосередній близькості від лівого борту автобусу - став намагатись провести спілкування з [PERSON] . У цей же час [PERSON] , діючи в якості водія, керуючи зазначеним маршрутним автобусом «МАЗ 203085» реєстраційний номер [NUMBER] , в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, згідно з яким:\~«Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»,\~не переконався в безпеці своїх дій та почав рух керованого ним транспортного засобу за напрямом від будинку [ADDRESS] . При початку руху водій [PERSON] допустив наїзд лівою передньою бічною частиною керованого ним автобусу на пішохода [PERSON] та його подальше падіння на дорожнє покриття. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] , згідно висновку судово-медичної експертизи № 1480п від 16.09.2021 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: травми лівої верхньої кінцівки: відкритого перелому лівої ліктьової кістки, рани лівого плеча та передпліччя із частковим пошкодженням ліктьового згинача зап`ястка; травми лівої нижньої кінцівки: закритого перелому лівої малогомілкової кістки, ран в ділянках лівої стопи, садни лівої гомілки, що кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Порушення водієм [PERSON] , згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/108-21/9485-ІТ від 18.08.2021 року, вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій [PERSON] мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом виконання вимог п. 10.1 ПДР України. Вказані обставини встановлені в ухвалі Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2021 року, якою [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з\~передачею на поруки трудовому колективу КП «Запоріжелектротранс», а кримінальне провадження відносно останнього закрито. Відповідно до ч.1 ст.44 КК України звільненню від кримінальної відповідальності підлягає лише особа, яка вчинила кримінальне правопорушення. Отже, вина [PERSON] у порушенні вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, яке знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками отриманням позивачем тілесних ушкоджень, а відповідно і у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, є доведеною під час судового розгляду. Таким чином, заперечення представника відповідача, що не доведено ступінь вини [PERSON] та позивач міг отримати травму під час падіння на дорожнє покриття, внаслідок втрати рівноваги, суперечать встановленим під час судового розгляду обставинам, тому не приймаються до уваги. На момент дорожньо-транспортної пригоди власник транспортного засобу «МАЗ 203085», державний реєстраційний номер [NUMBER] уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності з ПАТ «НАС «ОРАНТА». [PERSON] 13.12.2021 року подав до вказаної страхової компанії заяву про страхове відшкодування і у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виник обов`язок врегулювати цей страховий випадок. 18.02.2022 року шляхом підписання Угоди про припинення зобов`язання переданням відступного [PERSON] та ПАТ «НАСК «ОРАНТА» узгодили розмір страхового відшкодування та порядок його виплати. 09.03.2022 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виконало Угоду про припинення зобов`язання переданням відступного шляхом виплати [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 147\~929,44 грн. [PERSON] позовних вимог до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не пред`являє, враховуючи про виплату останнім позивачу вказаної суми. Під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] перебував у трудових відносинах з Комунальним підприємством міського електротранспорту «Запоріжелектротранс». Цей факт не оспорюється та визнається представником відповідача. Даних про те, що [PERSON] на момент ДТП заволодів транспортним засобом «МАЗ 203085», державний реєстраційний номер [NUMBER] , за допомогою протиправних дій в матеріалах справи немає, у зв`язку із чим суд дійшов до висновку про те, що вказаний транспортний засіб, який належить відповідачу відповідно до свідоцтва [NUMBER] використовувався при виконанні [PERSON] трудових обов`язків. Згідно правового висновку, викладеному у Постанові Верховного Суду у складі колегії Першої судової палати Касаційного суду від 26.02.2020 року у справі №661/740/18 відповідно до аналізу змісту глави 82 ЦК України законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Виходячи із наведених норм права, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП, з вини водія, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить роботодавцю, на відповідній правовій підставі, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Таким\~\~чином, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що транспортний засіб «МАЗ 203085», державний реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] у момент ДТП, належав не останньому, а відповідачу, а також врахувавши, що під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] виконував трудові\~\~обов`язки водія, суд дійшов до висновку про те, що позивачем правомірно заявлено позовні вимоги до Комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс». Як зазначено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до пункту 9 зазначеної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Свудом встановлено, що в результаті отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди травм [PERSON] перебував на лікуванні (стаціонарі) у наступні періоди: -з 14.06.2021 року по 05.07.2021 року: проведена операція 14.06.2021 року ПХО ран лівої стопи, відкрита репозиція, остеосинтез лівої ліктьової кістки, ПХО рани лівого передпліччя, іммобілізація нижньої кінцівки. Терапія у відділенні; -з 05.07.2021 року по 03.08.2021 року: проводилось консервативне лікування ран, медикаментозна терапія, виконані оперативні втручання: некректомія, аутодермопластика; -з 16.08.2021 року по 17.09.2021 року: проводилось консервативне лікування ран, мадикаментозна терапія, виконані оперативні втручання: остеонекректомія, аутодермопластика. Через отримання травм та враховуючи їх тяжкість [PERSON] став особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням. Обґрунтовуючи свій цивільний позов, позивач вказав, що своїми діями [PERSON] спричинив йому певні моральні страждання, які полягають у фізичному болю від отриманих травм, необхідності витратити багато часу на реабілітацію та курс лікування, неможливості введення нормального способу життя, так як пошкоджена рука не функціонує, в результаті чого позивач обмежений в можливостях пошуку роботи для утримання своєї сім`ї. Підстави даної дорожньо-транспортної пригоди повністю змінили життя позивача та завдало як фізичних страждань так і психологічних, що пов`язане з розумінням того, що життя обмежене статусом особи з інвалідністю ІІ групи. Суд вважає, що вказані обставини не викликають сумнівів. Оцінуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходить з характеру й обсягу страждань, які виникли внаслідок протиправних дій [PERSON] , зміни нормального ритму життя (відсутність можливості певний час здійснювати трудову діяльність), необхідності певний період часу витрачати на лікування та відновлення здоров`я. [PERSON] до дорожньо-транспортної пригоди мав активний спосіб життя, працював, отримуючи достойну заробітну платню. Після отриманих тілесних ушкоджень, позивач більше двох місяців перебував у лікарні. На теперішній час через спричинені йому тілесні ушкодження, [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, майже втрачена функціональність лівої руки. Враховуючи наявність обмежень в пошуку будь-якого виду роботи, позивач на сьогоднішній час змушений шукати фінанси для проведення подальших операцій, проведення реабілітації та утриманні двох неповнолітніх дітей. [PERSON] потребує подальшого лікування, в тому числі проведення операцій (вилучення металевих конструкцій) та реабілітації для відновлення функціонування руки. Виходячи із засад виваженості та справедливості, відповідно до вимог ст.1167 Цивільного кодексу України, суд вважає позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди необхідно задовольнити частково, а саме у сумі 80 000 грн. У позовній заяві позивач через свого представника [PERSON] просив також із відповідача стягнути судові витрати, у т.ч. пов`язані із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 20\~000 грн. Водночас, жодних розрахунків, доказів про оплату на надання вказаної правової допомоги до справи долучено не було. За таких обставин, суд вважає за неможливо задовольнити позові в частині стягнення судових витрат.

Outcome: partial