Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

23.01.2023 року до суду звернувся позивач [PERSON] , представник позивача адвокат Поздняков В.Г. з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню до відповідача АТ «Альфа-Банк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. і приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24.01.2023 року відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін на 02.03.2023 року. 17.02.2023 року від відповідача надійшло заперечення проти позову. 02.03.2023 року розгляд справи відкладений до 27.03.2023 року в зв`язку із хворобою судді. Фіксування розгляду справи технічними засобами не здійснювалось відповідно до ст. 247 ЦПК України. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати такими, що не підлягають виконанню: виконавчий напис вчинений 25 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 1066 про стягнення з позивача заборгованості на користь АТ Альфа-Банк» у розмірі 21 507.70 грн. та виконавчий напис вчинений 25 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 1065 про стягнення з позивача заборгованості на користь АТ Альфа-Банк» у розмірі 44 578.74 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 05.01.2023 року через мережу Інтернету позивач дізнався, що 23.02.2022 року, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенком Юрієм Олександровичем на підставі: - виконавчого напису № 1066 від 25.01.2022 року, було відкрито виконавче провадження № 68773015 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 491052275 від 10.06.2021 року за період з 21.08.2021 року по 10.11.2021 року на загальну суму 21 507, 70 грн.; - виконавчого напису № 1065 від 25.01.2022 року, було відкрито виконавче провадження № 68773053 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 500847052 від 10.06.2021 року за період з 22.07.2021 року по 10.11.2021 року на загальну суму 44 578, 75 грн. Позивач вважає, що виконавчі написи №№ 1065 та 1066 від 25.01.2022 року, вчинені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. необхідно визнати такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку з тим, що вчинені з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідачем надано заперечення на поданий позов, відповідно до якого представник відповідача прохає відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що вважає їх необгнунтованими, а виконавчий напис таким, що повністю відповідає вимогам чинного законодавства. 10.06.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та позивачем було укладено кредитний договір № 491052275, відповідно до якого останній отримав 19 109,43 грн., за умови своєчасної сплати процентів та інших платежів згідно договору. У зв`язку з неналежним виконанням свої обов`язків за кредитним договором та наявністю заборгованості 25.01.2022 року було вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості за кредитним договором та покладено витрати за вчинення виконавчого напису. Заява про вчинення виконавчого напису нотаріусом була оформлена у відповідності до діючого законодавства України і містила всі обов`язкові відомості про боржника та стягувача, а також щодо розмірів заборгованості і строків, за які проводиться стягнення. Нотаріусові були подані всі необхідні документи які в повній мірі встановлюють суму заборгованості позивача перед АТ «ІДЕЯ БАНК» та підтверджують безспірність заборгованості позивача перед Банком. Треті особи, що не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору письмові пояснення суду не надали. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 23.02.2022 року, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенком Юрієм Олександровичем на підставі: - виконавчого напису № 1066 від 25.01.2022 року, було відкрито виконавче провадження № 68773015 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 491052275 від 10.06.2021 року укладеним ним із АТ «Альфа-Банк» за період з 21.08.2021 року по 10.11.2021 року на загальну суму 21 507, 70 грн.; - виконавчого напису № 1065 від 25.01.2022 року, було відкрито виконавче провадження № 68773053 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 500847052 від 10.06.2021 року укладеним ним із АТ «Альфа-Банк» за період з 22.07.2021 року по 10.11.2021 року на загальну суму 44 578, 75 грн. Відповідно до протоколу позачергових зборів загальних акціонерів АТ «Альфа-Банк» « 2/2022 від 12.08.2022 року було прийнято рішення про перейменування банку на АТ «СЕНС БАНК». Позивач вважає дані виконавчі написи такими, що не підлягають виконанню у зв`язку з тим, що вони вчинені з грубим порушення порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. З матеріалів, на підставі яких вчинено виконавчі написи, неможливо встановити коли і яку суму отримав позивач, з якого періоду виникла заборгованість, та яка саме безспірна сума підлягає стягненню. Позивач був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги відповідача, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Враховуючи доводи заявника, обраний ним спосіб захисту та правові підстави поданої позовної заяви, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису. В п. п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з п. 1 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчих написів 25 січня 2022 року були відсутні правові підстави для їх вчинення, а отже такі виконавчі написи не підлягають виконанню. Крім того, неможливість вчинення виконавчих написів щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчих написів від 25.01.2022 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису позивач мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи була вона надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, вчинив виконавчий напис поза межами встановлених ст. 88 Закону України «Про нотаріат» строків, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Судом встановлено, що кредитний договір, на підставі якого вчинено виконавчий напис, не був посвідчений нотаріусом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 147.20 грн.

Outcome: approved