Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 14.08.2015 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.05.2021. Від даного шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що дитина сторін постійно проживає разом з ним та рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.11.2021 визначено місце проживання дитини з батьком. Матеріальним забезпеченням та вихованням дитини займається лише позивач. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо утримання та виховання дитини, оскільки жодним чином не допомагає позивачу матеріально, не цікавиться життям дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, а також не цікавиться її життям та здоров`ям. Відповідач не має основного місця роботи та доходу, живе за рахунок позичених коштів, веде аморальний спосіб життя та хворіє на алкоголізм. Усі питання щодо виховання дитини позивач вирішує самостійно без участі чи підтримки відповідача. При цьому позивач є психічно та фізично здоровим працездатним чоловіком молодого віку з доброю репутацією, офіційно працевлаштований та отримує дохід. Позивач має можливість виростити сина в умовах моральної та матеріальної забезпеченості. У позивача з сином дружні стосунки, позивач виховує його чоловіком, прививає найкращі якості, привчає до праці та милосердя. За таких підстав позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 18.10.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 16.11.2022, надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 16.11.2022 за клопотанням представника позивача підготовче засідання відкладено на 07.12.2022. 07.12.2022 підготовче засідання відкладено на 16.01.2023 у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. 16.01.2023 підготовче засідання відкладено на 09.02.2023 у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання. 09.02.2023 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 24.02.2023. 24.02.2023 у судовому засіданні оголошено перерву до 15.03.2023. У судовому засіданні 24.02.2023 позивач [PERSON] та його представник адвокат Заводовська М.І. позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та просили позов задовольнити повністю. Позивач [PERSON] пояснив, що востаннє відповідач бачила сина приблизно два роки тому. Позивач неодноразово вживав заходи з метою зустрічі матері та дитини, однак відповідач ухиляється від проведення спільного часу з сином. Представник позивача Заводовська М.І. пояснила, що відповідач хворіє на алкоголізм та проходила відповідне лікування, однак позитивних результатів таке лікування не дало. У судове засідання 15.03.2023 позивач [PERSON] та його представник адвокат Заводовська М.І., належним чином повідомлені про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явилися. Позивач та його представник подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та просили позов задовольнити повністю. Не заперечували проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. У судове засідання 15.03.2023 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явилася. Правом подання відзиву відповідач не скористалася. Заяв чи клопотань на день розгляду справи від відповідача до суду не надходило. У судове засідання 15.03.2023 уповноважений представник третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради не з`явився, подав до суду заяву про здійснення розгляду справи без його участі. Ураховуючи наявність усіх умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу 15.03.2023 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замініють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Суд встановив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.05.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с. 6-8). У даному шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Указане підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.11.2015 (а.с. 12). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо утримання та виховання дитини, не допомагає позивачу матеріально, не цікавиться життям дитини, а також не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Так, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.11.2021 визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . При цьому зі змісту вказаного рішення вбачається, що [PERSON] у судове засідання не з`явилася, заперечень проти визначення місця проживання сина разом з батьком не висловила (а.с. 16-20, 21-22). З характеристики Смиковецької початкової школи Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області (а.с. 28) вбачається, що [PERSON] навчається у вказаній школі. Вихованням [PERSON] займається батько, який цікавиться навчанням і шкільним життям дитини, приділяє належну увагу його вихованню, постійно підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори. Також батько сумлінно виконує свої обов`язки, вчасно водить дитину до школи та забирає зі школи. Відомостей про те, що матір виконує свої материнські обов`язки, зокрема, відвідує батьківські збори, забирає дитину зі школи, цікавиться її навчанням та вихованням, указана характеристика не містить. Так само суд приймає до уваги як такі, що не спростовані відповідачем, доводи позивача про те, що [PERSON] зловживає алкогольними напоями. Указане, зокрема підтверджується рецептом КП «Тернопільський міський лікувально-діагностичний центр» (а.с. 10), зі змісту якого вбачається, що на ім`я [PERSON] виписано призначення щодо прийому ряду медичних препаратів. На противагу цьому з характеристики № 0609/02 від 06.09.2022 (а.с. 29) та довідки № 0609/01 від 06.09.2022 (а.с. 30), які видані ТОВ «Група Компанії Аплісенс», вбачається, що [PERSON] працює на посаді інженера в ТОВ «Група Компанії Аплісенс» з 03.04.2019 по теперішній час та позитивно характеризується за місцем роботи. Також з довідки про доходи № АП000000013 від 06.09.2022 (а.с. 31) вбачається, що сукупний розмір доходу [PERSON] за період з березня 2022 року до серпня 2022 року становить 62122,93 грн. Так само у позивача наявне у користуванні нерухоме майно, що підтверджується довіреністю від 25.08.2021 (а.с. 13-14) та рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.04.2015 (а.с. 32-35). Указані обставини в сукупності дають суду підстави дійти висновку про те, що позивач зможе належним чином забезпечити усі необхідні умови для проживання, виховання та навчання неповнолітньої дитини [PERSON] . З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1512 від 21.12.2022, вбачається, що орган опіки та піклування з метою захисту інтересів дитини вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 76, 77). Так, працівниками органу опіки та піклування встановлено, що відповідач не з`являлась на засідання комісії та не повідомляла про причини своєї відсутності, хоча належним чином була повідомлена про необхідність прибути до органу опіки та піклування. Так само в матеріалах справи відсутні будь-які пояснення чи заперечення відповідача щодо позбавлення її батьківських прав. Крім цього, суд враховує, що навіть у зв`язку з введеним на території України воєнним станом, а відтак і підвищеною небезпекою для життя і здоров`я малолітньої дитини, відповідач жодного разу не вийшла на контакт з сином та не поцікавилась місцем його перебування, станом фізичного та психологічного здоров`я дитини, а також не намагалася надати сину будь-яку матеріальну чи моральну підтримку. При цьому позивач неодноразово вживав заходи для встановлення контакту між матір`ю та дитиною, у тому числі приводив дитину додому до матері відповідача, де остання на даний час проживає. Однак відповідач ухилялася від таких зустрічей та не бажала контактувати з дитиною. Також суд враховує те, що відповідач, будучи неодноразово своєчасно та належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судові засідання не з`являлася, заперечень щодо доводів позивача не висловила, а також не надала доказів на спростування обставин, викладених у позові. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такий обов`язок батьків передбачений і ч. 2 ст. 150 СК України. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Таким чином суд констатує безумовне право матері на виховання дитини, однак вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дитини, які мають першочергове значення при вирішенні справи. Суд вважає, що позивач належними, допустимими та достатніми доказами довів, що відповідач не проявляє материнської турботи та любові по відношенню до своєї дитини [PERSON] , не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, а також не спілкується з дитиною взагалі і, зокрема, в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. За таких підстав суд доходить висновку, що [PERSON] свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх материнських обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини [PERSON] , а тому позов є обґрунтованим, доведеним, а відтак таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Указана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/17. Відтак суд доходить висновку, що рішення про позбавлення батьківських прав відповідача відповідає якнайкращим інтересам дитини, не позбавляючи при цьому відповідача можливості за її бажанням піклуватися про дитину. Більше того за правилами ст. 169 СК України позбавлені батьківських прав батьки вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав за умови зміни своєї поведінки, якщо це буде відповідати інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією № 1039725823 від 21.09.2022 (а.с. 1). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved