Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-23 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до ТДВ «СК «Мотор-Гарант», [PERSON] про стягнення шкоди. Позивач [PERSON] посилалася на те, що нею було придбано автомобіль марки «Dacia Logan», 2006 року випуску, ідентифікаційний номер кузова: [NUMBER] , д.н. [NUMBER] . Автомобіль було забезпечено страховим полісом СК «Guardian»за №ЕР-209565844 від 19.06.2022 року. Транспортним засобом користувався її чоловік [PERSON] . 19.06.2022 року [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «BMW 525» д.н. [NUMBER] , рухаючись по вул.Краматорській зі сторони Цецино в напрямку вул.Горіхівської м.Чернівці, допустив зіткнення з автомобілем марки «Dacia Logan» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався назустріч. У результаті настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Dacia Logan» д.н. [NUMBER] зазнав значних ушкоджень, а позивача [PERSON] з тілесними ушкодженнями було доставлено до ЛШМД м.Чернівці.По даному факту 19.06.2022 року слідчим відділенням СВ ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області було відкрито кримінальне провадження №12022262020001801 за ч.1 ст.286 КК України. У подальшому, кримінальне провадження було закрито постановою слідчого від 12.09.2022 року у зв 'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення у зв`язку з завданням [PERSON] легких тілесних ушкоджень, а виділені матеріали скеровані до УПП в Чернівецькій області для складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] . Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08.12.2022 року, яка набрала законної сили 20.12.2022 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. За результатами проведення під час досудового розслідування судової транспортно-товарознавчої експертизи, експертом було складено висновок №СЕ-19/126-22/4490-АВ від 21.07.2022 року, яким встановлено, що ринкова вартість автомобіля становить 78529 грн. 08 коп. Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Dacia Logan» д.н. [NUMBER] становить 107757 грн.05 коп. Отже, зважаючи на те, що вартість відновлювального ремонту автомобіля перевищує його ринкову вартість, тому вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Dacia Logan» д.н. [NUMBER] становить 78529 грн. 08 коп. Крім того, позивачі вказували на те, що згідно полісу ОСЦПВВНТЗ №209280730 цивільно-правова відповідальність [PERSON] , який на момент вчинення ДТП керував транспортним засобом «BMW 525» д.н. [NUMBER] , була застрахована в ТДВ «СК «Мотор-Гарант». Відповідно до полісу обов 'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №209280730 ліміт відповідальності [PERSON] за шкоду, заподіяну майну становить 130000 гривень. Через протиправну поведінку [PERSON] позивачам була завдана моральна шкода, яка стала наслідком тривалої зміни усталеного способу і ритму життя. Настання дорожньо-транспортної пригоди підірвало їх впевненість у можливості збереження майна. Вони позбавлені можливості використовувати автомобіль у побутових та робочих питаннях, що негативно відображається на їх матеріальному становищі та призводить до різкого зниження рівня життя в родини. Позивач [PERSON] почала замислюватись над неможливістю впливу на обставини життя і неминучістю настання наслідків, що підірвало її духовне врівноваження. Також у неї виник страх керування автомобілем через виникле внутрішнє побоювання повторної ДТП. Позивач [PERSON] внаслідок настання ДТП отримав значні тілесні ушкодження та був доставлений до ЛШМД м.Чернівці. У період з 19.06.2022 року по 29.06.2022 року він перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» з дігнозами: закрита черепно-мозкова травма; струс головного мозку, забій, осаднення м`яких тканин голови. Відповідно до консультативного висновку ортопеда від 04.07.2022 року, внаслідок отриманих при ДТП травм встановлено діагноз: забій правої половини грудної клітини та призначено лікування. Згодом у нього погіршився стан здоров`я по лінії ендикринології, оскільки у нього різко почав підвищуватись цукор у крові. Позивач [PERSON] пережила страх та переживання за життя свого чоловіка, у зв`язку з чим практично втратила сон та мала тривалий час пригнічений, нервовий стан. Відповідно до полісу обов 'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №209280730 ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого становить 260000 гривень. У зв`язку з цим, розмір завданої [PERSON] моральної шкоди, враховуючи положення ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становить 13000 гривень. Розмір завданої [PERSON] моральної шкоди позивач оцінює у сумі 10000 гривень. Позивач [PERSON] просила стягнути з відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант» на її користь страхове відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 78529 грн. 08 коп. Позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант» на його користь завдану моральну шкоду, пов`язану з ушкодженням здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 5% страхової виплати, передбаченої полісом за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка у грошовому виразі складає 13000 гривень. Позивач [PERSON] просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь завдану моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. Також позивач [PERSON] просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь судові витрати за надання правової допомоги на суму 28853 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 03.02.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. 17.02.2023 року до суду надійшов відзив від представника відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант». У відзиві представник відповідача позов не визнав. Зазначив, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «BMW 525» д.н. [NUMBER] була застрахована у ТДВ «СК «Мотор-Гарант» на підставі полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №209280730 від 02.06.2022 року зі строком дії з 03.06.2022 року по 02.06.2023 року. Зазначив, що станом на дату отримання позовної заяви, заява на виплату страхового відшкодування від позивачів до ТДВ «СК «Мотор-Гарант» не надходила. Також вказував на те, що позивачами було невірно здійснено розрахунок суми відшкодування моральної шкоди, недоречно беручи до уваги ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, згідно з полісом страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №209280730 від 02.06.2022 року, що дорівнює 260000 гривень. Так, відповідно до ст.26-1 Закону страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Тобто, розрахунок моральної шкоди повинен бути здійснений у розмірі 5% саме страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. У свою чергу, розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, буде нараховуватися саме від суми страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілому на підставі обгрунтованих витрат. 21.03.2023 року до суду надійшов уточнений відзив відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант», в якому представник зазначив, що 17.02.2023 року на адресу Товариства надійшла заява [PERSON] про виплату страхового відшкодування. На підставі матеріалів позовної заяви та отриманої заяви про виплату страхового відшкодування, ТДВ «СК «Мотор-Гарант» визнано подію, яка сталася 19.06.2022 року страховим випадком і на підставі страхового акту №121/23-ГПО від 20.02.2023 року, розпорядження №118 від 20.02.2023 року здійснено виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 78529 грн. 08 коп., що підтверджується платіжним дорученням №5185 від 20.02.2023 року. Окрім того, страховиком на підставі страхового акту №122/23-ГПО від 20.02.2023 року, розпорядження №119 від 20.02.2023 року здійснено виплату страхового відшкодування за шкоду, пов 'язану з лікуванням потерпілого, [PERSON] у розмірі 2502 грн. 50 коп., що підтверджується платіжним дорученням №5184 від 20.02.2023 року. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог до ТДВ «СК «Мотор-Гарант». Відповідачем [PERSON] також до суду було подано відзив. У відзиві відповідач позов не визнав. Вказував на те, що ним надавались послуги перевезення пасажирів власним транспортним засобом. На момент настання дорожньо-трансопртної пригоди позивачі не користувались пасками безпеки. Спочатку [PERSON] у зв`язку з тим, що його травми були незначні, відпустили з ЛШМД додому. Однак, останній викликав повторно швидку медичну допомогу, яка його доставила до ЛШМД м.Чернівці. Зазначив, що йому відомо, що [PERSON] раніше потрапляв до ДТП, за результатами якої отримав черепно-мозкову травму. Вважає, що погіршення здоров 'я [PERSON] не слід пов`язувати з фактом ДТП, причинно-наслідковий зв`язок між даними подіями недоведений. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог до нього. Ухвалою суду від 24.03.2023 року у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про розгляд справи у загальному позовному провадженні було відмовлено. Окрім того, ухвалою суду від 24.03.2023 року було закрито провадження у справі в частині заявлених позвоних вимог, а саме: в частині позовних вимог про стягнення з ТДВ «СК «Мотор-Гарант» на користь [PERSON] страхового відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 78529 грн. 08 коп., а також в частині стягнення з ТДВ «СК «Мотор-Гарант» на користь [PERSON] завданої моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди на суму 2502 грн. 50 коп. Представник позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з урахування поданої заяви про зменшення позовних вимог та підтвердив, викладені в позовній заяві, обставини. Просив позов задовольнити. Представник відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант» у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності, з урахуванням поданого відзиву. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як було встановлено судом, 19.06.2022 року до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне правопорушення за №12022262020001801 за фактом події, яка мала місце 19.06.2022 року о 13 год. 45 хв. Так, [PERSON] 19.06.2022 року о 13 год. 45 хв., керуючи транспортним засобом марки «BMW 525» д.н. [NUMBER] , рухаючись по вул.Краматорській зі сторони Цецино в напрямку вул.Горіхівської м.Чернівці, допустив зіткнення з автомобілем марки «Dacia Logan» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався назустріч. У результаті настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Dacia Logan» д.н. [NUMBER] зазнав значних ушкоджень, а позивача [PERSON] з тілесними ушкодженнями було доставлено до ЛШМД м.Чернівці. Правова кваліфікація правопорушення за ч.1 ст.286 КК України (а.с. 20). 12.09.2022 року зазначене кримінальне правопорушення було закрито у зв 'язку з відсутністю в діянні учасників дорожньо-транспортної пригоди складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Копію постанови та матеріалів кримінального провадження вирішено направити до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, для вирішення питання про притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності (а.с.44-45). У подальшому, постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці у справі №727/9033/22 від 08.12.2022 року, [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 850 гривень (а.с. 47). Постановою суду було встановлено, що [PERSON] 19.06.2022 року о 13 год. 45 хв., знаходячись по вул.Краматорській, 18, керуючи транспортним засобом марки «BMW 525» д.н. [NUMBER] , під час зустрічного роз`їзду не дотримався безпечного бокового інтервалу, у зв`язку з чим допустив зіткнення з автомобілем марки «Dacia Logan» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транаспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки «Dacia Logan» д.н. [NUMBER] є [PERSON] (а.с.15). Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов 'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На час розгляду справи в суді вказана постанова є чинною, не скасовувалася, а тому суд вважає встановленим факт вини водія [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 19.06.2022 року о 13 год. 45 хв. в м.Чернівці по вул.Краматорській. Судом також встановлено, що згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №209280730 зі строком дії з 03.06.2022 року по 02.06.2023 року включно, забезпечено транспортний засіб - автомобіль марки «BMW 525» д.н. [NUMBER] . Поліс укладено між страховиком - ТДВ «СК «Мотор-Гарант» та страхувальником - [PERSON] (а.с.119). Сторони визначилися, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю становить 260000 гривень, за шкоду заподіяну майну - 130000 гривень (а.с.119). Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до страховика ТДВ «СК «Мотор-Гарант» з заявами про виплату страхового відшкодування (а.с.153,154). Відповідачем ТДВ «СК «Мотор-Гарант» було визнано подію, яка сталася 19.06.2022 року страховим випадком і на підставі страхового акту №121/23-ГПО від 20.02.2023 року, розпорядження №118 від 20.02.2023 року здійснено виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 78529 грн. 08 коп., що підтверджується платіжним дорученням №5185 від 20.02.2023 року. (а.с. 155, 160) Окрім того, страховиком на підставі страхового акту №122/23-ГПО від 20.02.2023 року, розпорядження №119 від 20.02.2023 року здійснено виплату страхового відшкодування за шкоду життю та здоров`ю потерпілого [PERSON] у розмірі 2502 грн. 50 коп., що підтверджується платіжним дорученням №5184 від 20.02.2023 року (а.с.156, 157). У решті вимог про сплату страхового відшкодування моральної шкоди відповідачем відмовлено. З урахуванням ухвали суду від 24.03.2023 року про закриття провадження у справі в частині позовних вимог, позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант» на його користь завдану моральну шкоду, пов`язану з ушкодженням здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 5% страхової виплати, передбаченої полісом за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка у грошовому виразі складає 10497, 50 гривень. Позивач [PERSON] просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь завдану моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. Судом встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами регулюються відповідними нормами ЦК України. Так, положеннями частини 1 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У статті 1166 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Положення статті 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1166 зазначеного Кодексу, у зв`язку із чим перевага в застосуванні повинна надаватися спеціальній нормі. Частиною першою статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи спори, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, належить виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеню вини. Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Таким чином, правила щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, встановлені ст. 1188 ЦК України, згідно ч. 1 якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорт них засобів» (надалі Закон), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до приписів статей 22, 29 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. ч. 3 - 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відшкодування моральної шкоди незалежно від вини у разі, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, передбачено в правилами частини 2 статті 1167 ЦК. Отже, аналіз підстав відповідальності за шкоду (майнову, моральну), заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, дає підстави для висновку, що складовими елементами такого правопорушення (спеціального делікту) є протиправна поведінка заподіювача шкоди (дія або бездіяльність), настання шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди (без вини). Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Складовою правовідносин щодо відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, є захист інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків) шляхом страхування декотрих ризиків, в тому числі й відповідальності перед третіми особами. Згідно із положеннями статті 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до частини 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із статтею 26-1 Закону страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Як вбачається з поданого до суду відзиву, представник відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант» позов не визнає з тих підстав, що позивачем [PERSON] було невірно розраховано розмір моральної шкоди, оскільки його було здійснено, беручи до уваги ліміт відповідальності страховика у розмірі 260000 гривень (страхова сума), а не розмір страхової виплати. Даючи оцінку наведеним аргументам, суд зауважує наступне: Так, за змістом ст.23 Закону шкодою, з аподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода , що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Позивач [PERSON] у даному провадженні звернувся до суду з позовними вимогами лише щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з ушкодженням його здоров`я, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Будь-яких інших вимог ним заявлено не було. Факт ушкодження здоров 'я позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підтверджується висновком експерта №392мд від 11.07.2022 року (а.с.40-43). Зокрема, відповідно до вказаного висновку, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні ОКНП «Чернівецька ЛШМД» з 19.06.2022 року по 29.06.2022 року з діагнозом: основний: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій м/тк голови. Забій грудної клітки. Згідно наданих медичних документів у [PERSON] виявлено тілесні ушкодження: осаднення лівої скронево-тім`яної ділянки, струс головного мозку. Вказані тілесні ушкодження виникли в результаті дій твердих тупих предметів, по строку та обставинам виникнення можуть відповідати вказаному у фабулі постанови, цілком могли виникнути в результаті ДТП та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я. За змістом п.24.2 ст.24 Закону мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6500 гривень. Таким чином, розмір страхового відшкодування у даному випадку розраховується наступним чином: 6500 / 30*11 (кількість днів перебування на лікуванні) = 2383 грн. 33 коп. Отже, розмір моральної шкоди, згідно вимог ст.26-1 Закону складає: 2383,33 грн. *5/100=119 грн. 17 коп. За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. (ч.1 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Згідно ч.2 ст.78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування у справі. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Із дослідженого судом розрахунку, долученого до відзиву, вбачається, що [PERSON] було виплачено 2502 грн. 50 коп., з яких: 2383 грн. 33 коп. - шкода, заподіяна життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 119 грн. 17 коп. - на відшкодування моральної шкоди, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ТДВ «СК «Мотор-Гарант» про стягнення завданої моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 5% страхової виплати, передбаченої полісом за шкоду, заподіяну здоров`ю, у сумі 10497, 50 гривень необгрунтовані та задоволенню не підлягають. Щодо вимог позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь завданої моральної шкоди у розмірі 10000 гривень суд зазначає наступне. Звертаючись до суду з вказаною позовною вимогою, позивач посилалась на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача вона позбавлена можливості використовувати належний їй на праві власності автомобіль, який не підлягає відновлювальному ремонту. Окрім того, вона пережила страх та переживання за життя свого чоловіка, у зв`язку з чим практично втратила сон та мала тривалий час пригнічений, нервовий стан. Таким чином, позивачу [PERSON] була заподіяна моральна шкода, яка полягала у моральних стражданнях, порушенні нормальних життєвих зв`язків, яких вона зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна, неможливості користування власним автомобілем тривалий час, хвилюваннями за життя свого чоловіка. У частині третій статті 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2022 року у справі № 212/7628/21 (провадження № 61-7265св22) зазначено, що «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц)». Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховуває, що позивач перенесла моральні страждання, яких вона зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна, неможливості користування власним автомобілем тривалий час, який фактично знищений та експертом визнано недоцільним його відновлення, хвилюваннями за життя свого чоловіка, байдуже ставлення відповідача до наслідків скоєного також вплинуло на ступінь моральних страждань позивачки. При вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 10000 гривень, заявлений позивачем, відповідає засадам розумності та справедливості, а також є доведеним у такому розмірі та відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань [PERSON] . На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди обґрунтовані та підлягають задоволенню. Як вбачається з частково досліджених матеріалів справи, позивачем [PERSON] також було заявлено вимогу про стягнення з відповідача [PERSON] понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 28853 грн. 00 коп. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду було надано: договір про надання правової допомоги від 21.06.2022 року; ордер, акт приймання виконаних робіт про надання правової допомоги від 13.01.2023 року (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом); копію квитанції до прибуткового касового ордера від 13.01.2023 року на суму 20801 гривень. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Постановою від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17 Верховний Суд висловив наступну позицію: «Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта». Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Так, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем [PERSON] на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано до суду: договір про надання правової допомоги від 21.06.2022 року; ордер, акт приймання виконаних робіт про надання правової допомоги від 13.01.2023 року (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом); копію квитанції до прибуткового касового ордера від 13.01.2023 року на суму 20801 гривень. Даючи оцінку наденим доказам, суд зазначає наступне: Так, як вбачається з досліджених судом зазначених вище документів, їх було укладено між представником [PERSON] та позивачами [PERSON] , [PERSON] . Тобто, представником за вказаними документами правнича допомога надавалась спільно обом позивачам. При цьому, суд враховує, що позивач [PERSON] з вимогами про стягнення правничої допомоги до суду не звертався. Як видно з акту приймання виконаних робіт про надання правової допомоги від 13.01.2023 року, представником позивачам надано правничу допомогу, яка полягала у наступному: 1) участь у досудовому розслідуванні кримінального провадження №12022262020001801 - вартість послуги 6710 гривень; 2) роз`яснення законодавства відповідно до положень ЦКУ, ЦПК, Законів України щодо страхування - вартість послуги 2013 гривень; 3) вивчення судової практики КСУ, ВСУ, Апеляційних судів - вартість послуги 2684 гривень; 4) витребування необхідних матеріалів, документів, надання адвокатських запитів, правовий аналіз документів, підготовка та написання заяв, технічна підготовка до подачі позову - вартість послуги 5368 гривень; 5) складання позовної заяви до подачі до суду - вартість послуги 4026 гривень; 6) участь у судовому розгляді справи у першій інстанції - вартість послуги 8052 гривні, а всього 28853 гривень. Суд звертає увагу на те, що до складу витрат на правничу допомогу позивачем було включено витрати за участь представника у досудовому розслідуванні кримінального провадження №12022262020001801 у сумі 6710 гривень, а отже вказані витрати не є понесеними витратами на правничу допомогу у цивільній справі №727/496/23. Окрім того, правнича допомога, вартістю 28853 гривень, була надана представником обом позивачам [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, розмір витрат на правничу допомогу [PERSON] у даній цивільній справі №727/496/23 становить 11071 грн. 50 коп. ( 28853 - 6710/2). За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації. 06.03.2023 від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. У поданому суду клопотанні відповідач вказує на те, що розмір заявлених витрат на правничу допомогу є завищеним та таким, що не відповідає співрозмірності із фактично наданими послугами. Просить зменшити розмір витрат пов`язаних з розглядом судової справи до 4000 гривень. Згідно вимог ч.5 ст.137 ЦПК України у разі дотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Даючи оцінку зазначеним вище аргументам, наведеним у запереченнях, суд враховує їх з огляду на складність справи, ціну справи та її значення для сторін, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тривалість судового провадження (понад одного року чотирьох місяців) та приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу є дещо завищеними та підлягають зменшенню до 8000 гривень. Таким чином, перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи всі наявні докази по справі, досліджені в ході судового розгляду в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: partial