Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості в якій просило суд, стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 12\~169,90 доларів США, що за курсом 26,20 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 22.10.2021 складає 318\~851,38 грн. за кредитним договором №DN81AR100030235 від 13.06.2008, а також вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» посилалось на те, що 13.06.2008 між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір №DN81AR100030235, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит у розмірі 10\~596,84 доларів США зі сплатою відсотків за користування грошима на рівні 9,60 річних та з кінцевим строком повернення до 12.06.2015. З огляду на те, що позичальником умови кредитного договору не виконані, кошти не повернуто, позивач вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом. Відповідачем було подано заяву про застосування строку позовної давності до заявлених вимог в якій зазначено, що позивачем вже було подано аналогічний позов березні 2015 року, який за ухвалою суду від 20.03.2019 залишено без розгляду. Крім того, зазначено, що при нарахування суми боргу, позивачем не було враховано вартість автомобіля який знаходився у заставі та який було повернуто останньому. Позивачем було надано відзив на заяву про застосування строку позовної давності в якій зазначено, що наявність судового рішення про залишення позову без розгляду не позбавляє права на повторне звернення до суду з аналогічними вимогами. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.12.2021 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2022 витребувано оригінал кредитної справи №DN81AR100030235. Від представника позивача надійшла заява про підтримання заявлених позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Від відповідача та його представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Як вбачається з кредитно-заставного договору №DN81AR100030235 від 13.06.2008 укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», [PERSON] отримав у кредит кошти розміром 10\~596,84 долари США з кінцевим строком повернення 12.06.2015 та зі сплатою відсотків за користування на рівні 9,60 річних. Мета отримання кредиту придбання автомобіля марки «DEAWOO LANOS» державний номерний знак [NUMBER] , який є предметом застави за вказаним договором. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем, вона станом на 22.10.2021 становить 12\~169,90 доларів США та складається з наступного: 4\~503,36 доларів США заборгованість за тілом кредита; 1,02 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом; 7\~665,52 долари США пеня. Згідно з копією акту від 08.02.2012 складеного співробітником АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] в присутності [PERSON] , автомобіль марки «DEAWOO LANOS» державний номерний знак [NUMBER] було передано представникам банку для проведення оцінки по ринковій вартості з метою проведення реструктуризації або реалізації по ринковій вартості, з направленням отриманих коштів у рахунок погашення заборгованості за договором. Відповідно до копії позовної заяви за вх.№11387 від 25.03.2015 направленої до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось з вимогами до [PERSON] про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором №DN81AR100030235 від 13.06.2008 у розмірі 8\~412,47 доларів США. Вказаний позов, між іншим, мотивований приписами ч.2 ст.1050 України. У вказаному позові зазначено, що сума заборгованості у розмірі 8\~412,47 доларів США складається з наступного: 4\~503,36 доларів США заборгованість за тілом кредита; 1,02 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3\~492,29 долари США пеня; 15,96 долари США штраф (фіксована частина); 399,83 долари США штраф (процентна складова). Згідно з копією ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.03.2019 постановленої за результатами розгляду справи №200/5891/15, позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без розгляду з підстав визначених п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України (належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст.ст.\~526,\~527 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З аналізу наведених норм можна зробити висновок, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором, і сплатити проценти за користування кредитними коштами. Виходячи з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, позивач має право вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом стягнення заборгованості за тілом кредита та відсотками, у зв`язку з чим вимоги щодо стягнення вказаних складових заборгованості є законними. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.\~ Згідно з п.14.11 договору №DN81AR100030235, сторонами погоджено строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у п`ять років. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.\~ Відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України перебіг позовної\~давності переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач, та в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Відповідно до\~висновку до\~якого дійшла\~колегія суддів\~ВС/КЦС\~у постанові\~від 16.01.2020\~прийнятій за\~результатами розгляду\~справи №320/6776/15, залишення судом позову без розгляду з підстав, зазначених у пункті третьому статті 207 ЦПК України (належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності), не зупиняє перебігу позовної давності, тобто перебіг позовної давності, що розпочався до подання позову, продовжується в загальному порядку. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами. Згідно з ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи з того, що позивач змінив строк виконання зобов`язання за договором №DN81AR100030235 шляхом подання 25.03.2015 позовної заяви про стягнення заборгованості, яка в подальшому була залишена судом без розгляду з підстав, які не відносяться до тих, що переривають строк позовної давності, заявлені вимоги щодо стягнення тіла кредита та відсотків, не підлягають задоволенню, з огляду на приписи ч.4 ст.267 ЦК України (позивач повинен був реалізувати своє право на стягнення заборгованості, за вказаних обставин, до 25.03.2020). Щодо вимог про стягнення пені, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, позовна заява не містить посилання на жоден пункт договору №DN81AR100030235 який визначає механізм нарахування пені та її розмір, що позбавляє суд можливості визначити вірність розміру її нарахування. Крім того, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, нарахування пені здійснюється до 22.10.2021 в той час як відповідно до правової позиції викладеної у постанові ВС/КЦС від 06.02.2019 прийнятій за результатами розгляду справи №175/4753/15, нарахування пені після закінчення строку кредитування (у даному випадку з 25.03.2015) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, у зв`язку з чим вказане є окремою підставою для відмови у стягненні вказаної складової заборгованості. Щодо посилання відповідача на не врахування позивачем, при здійсненні розрахунку заборгованості, тієї обставини, що ним було повернуто заставне майно не заслуговує на увагу оскільки, відсутні докази щодо реалізації такого майна. Тобто, реалізація заставного майна та його оцінка є передумовою для зарахування коштів у рахунок погашення заборгованості. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 253-267, 526, 530, 536, 654, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed