Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

Представник позивача АТ «СберБанк» 06 травня 2021 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості. В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог позивач\~посилається на\~те,\~що 22 лютого 2017 року між ПАТ «СберБанк», правонаступником якого є АТ «СберБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 60683-ФО/2017/172, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 68566,15 грн. з кінцевим терміном повернення не пізніше 21 лютого 2022 року. Відповідач зобов`язався повернути кредит у повному розмірі та сплатити відсотки у розмірі 37% річних. За несвоєчасне виконання грошових зобов`язань позичальник зобов`язаний сплачувати пеню у розмірі 0,2 відсотка від простроченої суми за кожний день прострочення будь-якого платежу. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між позивачем та [PERSON] 16 квітня 2019 року укладено договір поруки. Відповідачі ухиляються від виконання зобов`язання щодо повернення грошових коштів та станом на 23 березня 2021 року, а тому мають заборгованість перед банком у розмірі 186049,36 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 48234,89 грн. (з них прострочено 24904,88 грн.), проценти за користування кредитом 68342,43 грн. (з них прострочено 66827,06 грн.), пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом 6736,94 грн., пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом 61655,10 грн., штраф 1080,00 грн. Пізніше позивач збільшив позовні вимоги та просить суд солідарно стягнути з відповідачів на користь Акціонерного товариства «СберБанк» станом на 26 травня 2021 року заборгованість у розмірі 175257,15 грн. за кредитним договором № 60683-ФО/2017/172 від 22 лютого 2017 року, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом 28581,01 грн., прострочених процентів за користування кредитом 71477,70 грн., пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом 7472,94 грн., пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом 67725,50 грн., а також стягнути з відповідачів в рівних частках судовий збір в розмірі по 1314,43 грн. з кожного. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] надала суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволені позову. Так, суми заборгованості по кредиту, які надані позивачем, є не обґрунтованими. Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, а тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку, є правильними. Також, розмір неустойки не повинен перевищувати розмір збитків, а нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати один рік. Також, матеріали справи не містять жодних доказів, що підтверджують факт звернення позивача до відповідачів про дострокове погашення суми заборгованості за кредитом. Окрім того, просила суд застосувати строк позовної давності. Також, зазначила про одночасне застосування за одне і теж саме - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, штрафу та пені. Окрім того, у відповідності до ч.3 ст. 551 ЦК України просила зменшити розмір пені. \~ \~ \~ \~Представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якому просив задовольнити уточнену позовну заяву. Так, підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до п.п. 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 30.12.1998 року № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій; у разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Строк позовної давності повинен бути застосований 1 виді трьох років. Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписки по особовим рахункам відповідача є належними та допустимими доказами. Крім того, відповідачами не доведено наявності вини кредитора АТ «СберБанк» у порушення спірного зобов`язання, а отже відсутні підстав для застосування ст.ст. 614, 616 ЦК України. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] надала суду пояснення на збільшені позовні вимоги, відповідно до якого просить відмовити в задоволені позову. Так, суми заборгованості по кредиту, які надані позивачем, є не обґрунтованими. Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, а тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку, є правильними. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] надала суду пояснення щодо наданого розрахунку, відповідно до якого надала свій розрахунок. Так, розмір заборгованості у виді тіла кредиту у розмірі 24904,88 грн., відсотків у розмірі 15475,82 грн. Заперечувала проти зімни розміру процентів з 37% на 39 %, посилаючись на ст. 1056 ЦК України. Просила застосувати строк позовної давності та відмовити у стягненні пені. Окрім того, зазначила, що розмір пені не може перевищувати 15% суми простроченого платежу у відповідності до ЗУ «Про споживче кредитування». Представник відповідача [PERSON] [PERSON] надав суду пояснення щодо наданого розрахунку, відповідно до якого надав свій розрахунок. Так, розмір заборгованості у виді тіла кредиту у розмірі 24904,88 грн., відсотків у розмірі 15475,82 грн. Заперечував проти зімни розміру процентів з 37% на 39 %, посилаючись на ст. 1056 ЦК України. Просив застосувати строк позовної давності та відмовити у стягненні пені. Окрім того, зазначив, що розмір пені не може перевищувати 15% суми простроченого платежу у відповідності до ЗУ «Про споживче кредитування». Ухвалою Тернівського\~міського суду\~Дніпропетровської області\~від 17\~грудня 2021\~року замінено позивача по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «СберБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, з Акціонерного товариства «СберБанк» на Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк». \~ \~ \~ \~ Ухвалою Тернівського\~міського суду\~Дніпропетровської області\~від 06\~червня 2022\~року замінено позивача по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, з Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» на Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Луньо Іллі Вікторовича. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Представник позивача [PERSON] в\~судовому засіданніуточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Зазначила, що збільшення відсотків передбачено п.6.9 кредитного договору, а строк позовної давності визначений п. 11.6 Договору. Погодилась, що кредитний договір є споживчим. Представник відповідача [PERSON] адвокат Солодовников А.В. в судовому\~засіданніпозовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволені позову. Зазначив, що кредитний договір № 60683-ФО/2017/172 від 22 лютого 2017 року укладався з метою погашення заборгованості за кредитним договором № 172#00017821584 від 13 грудня 2013 року. Отже, сторони здійснили заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням, при цьому така заміна ніяким чином не змінює первісної мети видачі кредитних коштів для споживчий потреб. Заперечує проти зміни відсотків з 37 % до 39%, пеня штрафи нараховані за період дії карантину, тому не підлягають стягненню, пеня нарахована без врахування строків позовної давності. Відповідач [PERSON] в судовому\~засіданніпозовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволені позову. Зазначила, що між АТ «СберБанк»\~та відповідачем [PERSON] 13 грудня 2013 року було укладено кредитний договір № 172#00017821584, на виконання умов якого між [PERSON] та ПрАТ АСК «Інго Україна» було укладено Договір страхування № 322249539 від нещасного випадку, який в подальшому переукладався. Страховим випадком визначено встановлення інвалідності І чи ІІ групи. З відповідачем [PERSON] 06 серпня 2016 року стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, внаслідок чого йому встановлено інвалідність ІІ групи, пов`язана з психічним захворюванням. Тому банк не мав права укладати договір кредиту з відповідачем [PERSON] . Відповідач [PERSON] не визнавався недієздатним чи обмежено дієздатним, кредитний договір також не визнавався недійсним. Страхові платежі були здійсненні 22.02.2017 р.. 13.02.2018 р., 11.02.2019 р., в подальшому не сплачували платежі за страхування. Відповідач [PERSON] в судове\~засідання не\~з`явився,\~про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, що підтверджується розпискою, яка знаходиться в матеріалах справи, з матеріалами справи ознайомився, справа неодноразово відкладалася, заяв про відкладення розгляду справи не надійшло, тому суд вважає за необхідне розглянути справу за його відсутності. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача [PERSON] , відповідача [PERSON] , дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 22 лютого 2017 року між ПАТ «СберБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 60683-ФО/2017/172, проти укладення якого не заперечувала [PERSON] , що підтверджується її підписом. Кінцевий термін повернення кредитних коштів не пізніше 21 лютого 2022 року (п. 8.1 кредитного договору) (а.с.17-23 т.1). Відповідно до п. 1.1 кредитного договору банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошті у сумі 68566,15 грн. на цілі, зазначені в п. 1.3 цього договору, а позичальник зобов`язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, та повернути кредит банку, а також сплатити банку проценти за користування кредитом, комісії, санкції, інші передбачені цим договором платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором, та виконати всі інші умови цього кредиту. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору тип процентної ставки, що застосовується за цим договором: фіксована процентна ставка. Розмір фіксованої процентної ставки за користування кредитом складає 37% річних. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору кредит надається з метою погашення заборгованості за кредитом, що отриманий позичальником в банку за кредитний договір № 172#00017821584 від 13 грудня 2013 року. Відповідно до п. 1.4 кредитного договору детальний розпис загальної вартості платежів за цим договором, що включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню кредиту, процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів та розрахунок супутньої вартості кредиту і реальної процентної ставки, а також графік повернення кредиту визначається у цьому договорі в додатку №1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною. Відповідно до п. 2.5 кредитного договору позичальник повинен застрахувати свої життя, здоров`я та працездатність в страховій компанії, яка перевірена банком та відповідає вимогам банку, на користь та на погоджених банком умовах в т.ч., але не виключно, на наступних: від набуття інвалідності І або ІІ групи або смерті внаслідок настання нещасного випадку; від нещасного випадку; на строк до 21 лютого 2022 року. Відповідно до п. 4.4 кредитного договору банк відкрив/відкриває позичальнику поточний рахунок № [NUMBER] , згідно з відповідним договором щодо відкриття поточного рахунку № [NUMBER] /980/Р від 13 грудня 2013 року, з метою зарахування на нього суми кредиту. Сторони домовились, що умови відкриття та закриття поточного рахунку позичальника в банку зазначаються в вище зазначеному договорі щодо відкриття поточного рахунку. Тарифи та всі суми коштів, які позичальник має сплатити за договором щодо відкриття поточного рахунку у зв`язку з наданням, обслуговуванням та погашенням кредиту, зазначені в цьому договорі та/або додатку №1 до договору. Відповідно до п. 6.1 кредитного договору позичальник зобов`язується сплатити банку проценти у розмірі, що зазначений в п. 1.2 цього договору. Відповідно до п. 6.5 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно протягом дії цього договору, за фактичну кількість днів в періоді. Для розрахунку процентів приймається 360 днів у році. Відповідно до п. 6.9 кредитного договору у випадку порушення (невиконання/неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань, передбачених в п. 2.5 цього договору (щодо страхування життя, здоров`я та працездатності), та /або передбачених в пп. «а» п. 7.1 цього договору (щодо надання на письмовий запит банку довідки про доходи), сторони погодили, що починаючи з першого календарного числа місяця, наступного за місяцем, в якому позичальником було порушено (не виконано/неналежно виконано) будь-яке з перелічених вище в цьому пункті договору зобов`язань, діюча процентна ставка за користування кредитом встановлюється в новому розмірі, а саме в розмірі збільшеному на 2 процентних пункти. Зазначеним пунктом позичальник погоджує зміну процентної ставки, що не потребує укладення додаткової угоди між сторонами цього договору. Після виконання позичальником своїх зобов`язань, порушення (невиконання/неналежного виконання), яких призвело до встановлення процентної ставки в новому розмірі, згідно першого абзацу цього пункту договору, та надання банку підтверджуючих документів виконання таких зобов`язань, а також за умови, що всі інші зобов`язання, перелічені вище в першому абзаці цього пункту договору, також не є порушеними (невиконаними/неналежно виконаними), процентна ставка за користування кредитом починаючи з наступного робочого дня за днем подання в банк таких підтверджуючих документів встановлюється в новому розмірі, а саме в розмірі зменшеному на 2 процентних пункти. Відповідно до\~п.\~10.1\~кредитного договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим договором, окрім зобов`язань, зазначених у п. 10.2 цього договору, позичальник зобов`язаний сплачувати у відповідності до вимог чинного законодавства України банку пеню у розмірі 0,2 відсотка від простроченої суми за кожний день прострочення будь-якого платежу, передбаченого цим договором. Відповідно до п. 10.2 кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати такі санкції (за кожне порушення) у наступному розмірі: у разі порушення позичальником умов цього договору, а саме несвоєчасного повідомлення про зміни в особових даних, вказаних в п. 12 цього договору та інших відомостей, які можуть вплинути на виконання позичальником своїх зобов`язань у розмірі 0,1% від суми кредиту, вказаної в п. 1.1 цього договору, але не менше 500 грн.; у разі прострочення сплати основної суми кредиту, передбаченої графіком повернення кредиту та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки у розмірі 60 грн. Відповідно до п. 11.6 кредитного договору за будь-якими вимогами сторін, які випливають за даним договором, встановлюється позовна давність тривалістю у три роки. Також,\~в судовому\~засіданні встановлено,\~що між АТ «СберБанк» та [PERSON] 16 квітня 2019 року укладено договір поруки № 60683-ФО/2017/172-П, за яким основним договором є кредитний договір № 60683-ФО/2017/172 від 22 лютого 2017 року, укладений між ПАТ «СберБанк» та [PERSON] (а.с.24-25 т.1) Відповідно до п. 2.1 договору поруки відповідальність поручителя перед кредитором включає: зобов`язання, які були невиконані боржником, та які передбачені основним договором, зокрема, але не обмежуючись: - зобов`язання повернути кредитору кредит, наданий за основним договором в сумі 67165,83 грн. (з урахуванням індексу інфляції у разі прострочення повернення кредиту, наданого в національній валюті України) згідно графіку у строк, який зазначений в основному договорі з кінцевим терміном повернення 21 лютого 2022 року, а у випадках, передбачених законодавством України та/або основним договором та/або цим договором достроково; - зобов`язання в строки та в порядку, які передбачені в ст. 6 основного договору, а у випадках, передбачених законодавством України та/або основним договором та/або цим договором, до настання строків, зазначених в ст. 6 основного договору сплатити кредитору проценти за користування кредитом за основним договором з розрахунку 37% річних за користування кредитом (з можливістю зміни розміру процентів та строків їх сплати у випадках і порядку, передбачених основним договором). Підписанням цього договору сторони погоджують, що зміна розміру процентної ставки внаслідок її перегляду/встановлення на умовах та в порядку, зазначеному зокрема в п. 6.8 п. 6.9 основного договору, відбувається автоматично і не потребує укладання між сторонами будь-якої додаткової угоди/договору про внесення змін до цього договору та така зміна зобов`язання є погодженою поручителем. Відповідно до п. 6.3 договору поруки цей договір набуває чинності з моменту його укладення в письмовій формі. Строк дії цього договору 15 років, при цьому договір припиняє свою дію достроково у випадку належного виконання позичальником або боржником усіх зобов`язань, передбачених в ст.2 цього договору, а також з інших підстав, передбачених законодавством України. Не допускається припинення поруки без припинення забезпечення нею зобов`язання. АТ «Сбербанк» 09 квітня 2021 року на адресу відповідачів були направлені повідомлення-вимоги щодо погашення простроченої заборгованості за кредитним договором №60683-ФО/2017/172 від 22 лютого 2017 року, які відповідачами отримані 14 квітня 2021 року, про що свідчать поштові повідомлення (а.с.105-106 т.1). Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №60683-ФО/2017/172 від 22 лютого 2017 року, [PERSON] станом на 26 травня 2021 року має заборгованість по кредиту: заборгованості за кредитом 48234,89 грн. (з них прострочено 28581,01 грн.), проценти за користування кредитом 71686,72 грн. (з них прострочено 71477,70 грн.), пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом 7472,94 грн., пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом 67725,50 грн., штраф 660,00 грн. (а.с.132 т.1, а.с.5 т.3). Також, з розрахунку заборгованості за кредитним договором №60683-ФО/2017/172\~від 22\~лютого 2017\~рокута з виписки про рух коштів по особовому рахунку вбачається, що [PERSON] користувався кредитними коштами, сплачував своєчасно кожного місяця: тіло кредиту по 08.07.2020 року, відсотки по 22.12.2017 року, нараховувалися відсотки. Таким, чином суд вважає, що відповідачі погодилися на умови зазначені у кредитному договорі та договору поруки та стали їх виконувати, що підтверджує укладення договору та отримання кредитних коштів. Відповідно до копії не завіреного належним чином кредитного договору № 172#00017821584 від 13 грудня 2013 року, укладеного між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» та [PERSON] , останній отримав кредит у розмірі 75000,00 грн. на поточні потреби, розмір процентної ставки 33% річних, термін повернення кредиту 12 грудня 2018 року. Однією із умов кредитного договору є укладення договору страхування (а.с.217 т.2) 13 грудня 2013 року між [PERSON] та ПрАТ АСК «Інго Україна» було укладено Договір страхування № 322249539 від нещасного випадку, в якому страховим випадком визначено у тому числі встановлення у застрахованої особи інвалідності І чи ІІ групи (а.с.185 т.2). Відповідно до довідки МСЕК від 22 жовтня 2021 року [PERSON] встановлено повторно 22 жовтня 2021 року ІІ групу інвалідності у зв`язку з трудовим каліцтвом (а.с.184 т.2). Суд звертає увагу на те, що відповідачами не надано належних та допустимих доказів саме того, чи була встановлена група інвалідності у [PERSON] на час укладання кредитного договору № 60683-ФО/2017/172 від 22 лютого 2017 року. Отже, відповідачами не доведено, що будь-яке порушення зобов`язання за кредитним договором сталося саме з вини кредитора. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача [PERSON] адвоката Солодовникова А.В. на те, що укладаючи кредитний договір № 60683-ФО/2017/172 від 22 лютого 2017 року, сторони здійснили заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням не змінюючи первісної мети видачі кредитних коштів, оскільки кредитний договір № 60683-ФО/2017/172 від 22 лютого 2017 року укладався з метою погашення заборгованості за кредитним договором № 172#00017821584 від 13 грудня 2013 року, в ньому були визначені інші умови повернення кредитних коштів, відсотків та неустойки за несвоєчасне повернення кредиту, та чітко визначена інша мета видачі кредитних коштів, що не є заміною зобов`язання за кредитним договором № 172#00017821584 від 13 грудня 2013 року. Однак, суд вважає, що зазначений кредитний договір № 60683-ФО/2017/172 від 22 лютого 2017 року є споживчим кредитом. Суд також не бере до уваги твердження відповідача [PERSON] стосовно того, що матеріали справи не містять жодних доказів, що підтверджують факт звернення позивача до відповідачів про дострокове погашення суми заборгованості за кредитом, оскільки позивачем надано до позовної заяви докази направлення позивачем 09 квітня 2021 року на адресу відповідачів повідомлення-вимоги щодо погашення простроченої заборгованості за кредитним договором №60683-ФО/2017/172 від 22 лютого 2017 року, які відповідачами отримані 14 квітня 2021 року, про що свідчать поштові повідомлення. Щодо посилання відповідача [PERSON] на те, що розрахунок заборгованості та виписки по особовому рахунку не є первинними бухгалтерськими документами, суд зазначає про наступне. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254\~(чинного на момент розгляду справи судом першої інстанції), та пункту 62Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75\~(чинного на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. ч. 1,2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом\~ст. ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~ ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~ ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до\~ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно \~ч.\~1\~ст.\~612ЦК\~України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 616 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 \~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною 2\~ ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.ч. 1,2,3 \~ст.\~1056-1\~ЦК України \~процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Так, в п. 1.2 кредитного договору зазначено, що тип процентної ставки, що застосовується за цим договором, є фіксована, та розмір фіксованої процентної ставки за користування кредитом складає 37% річних. Однак, п. 6.9 кредитного договору передбачено, що у випадку порушення (невиконання/неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань щодо страхування життя, здоров`я та працездатності, щодо надання на письмовий запит банку довідки про доходи, сторони погодили, що починаючи з першого календарного числа місяця, наступного за місяцем, в якому позичальником було порушено (не виконано/неналежно виконано) будь-яке з перелічених вище в цьому пункті договору зобов`язань, діюча процентна ставка за користування кредитом встановлюється в новому розмірі, а саме в розмірі збільшеному на 2 процентних пункти. Зазначеним пунктом позичальник погоджує зміну процентної ставки, що не потребує укладення додаткової угоди між сторонами цього договору. Стороною відповідача визнано, що страхові платежі були здійсненні 22.02.2017 р.. 13.02.2018 р., 11.02.2019 р., в подальшому не сплачували платежі за страхування. Отже, суд не бере до уваги посилання відповідача [PERSON] та її представника на те, що позивач неправомірно збільшив розмір процентної ставки з 37% до 39%, оскільки збільшення процентної ставки на 2% було передбачено кредитним договором, а відповідачі порушили свої зобов`язання щодо страхування життя, здоров`я та працездатності відповідача [PERSON] . Щодо посилання представника [PERSON] стосовно нарахування пені в період карантину, застосування строку позовної давності, зменшення розміру пені у відповідності до ч.3 ст. 551 ЦК України, строку нарахування відсотків, суд приходить до наступного. Статтею 21\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» визначено,\~що у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Відповідно до п.15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Постановою КМУ № 211 від 11 березня 2020 року зі зімінами, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України карантин. Постановою КМУ\~№ 392\~від 20\~тавня 2020\~року, з\~метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 22 травня 2020 р. до 31 липня 2020 р. \~на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У відповідності до ст.. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255\~цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Відповідно до\~п.\~11.6\~кредитного договору\~за будь-якими\~вимогами сторін,\~які випливають\~за даним\~договором,\~встановлюється позовна давність тривалістю у три роки. Отже, аналізуючи досліджене, суд приходить до висновку, що до позовних вимог слід застосовувати позовну давність тривалістю у три роки. Отже, період за який підлягає стягненню пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом судом визначаєтьсяз\~23\~квітня 2019\~року по\~11\~березня 2020\~року включно,\~а пеня\~за прострочення\~сплати процентів\~за користування\~кредитом з 17 квітня 2019 року по 11 березня 2020 року. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика»)\~глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 24 місяці - до 3 червня 2008 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 3 червня 2008 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 27 числа кожного місяця. Починаючи з 4 червня 2008 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Отже, період за який підлягають стягненню прострочені проценти\~за користування\~кредитом в\~межах позовної\~давності та\~з урахуванням\~наведеної правової\~позиції Великої Палати\~Верховного Суду судом\~визначаєтьсяз 28 квітня 2018 року по 28 квітня 2021 року. Отже, суд вважає за необхідне з урахуванням наведеного розрахунку позивачем стягнути з відповідачів у солідарному порядку за період з 28 квітня 2018 року по 28 квітня 2021 року прострочені проценти за користування кредитом у розмірі 63532,17 грн. Частиною 3\~статті 551 ЦК України\~встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, зменшення неустойки (зокрема пені) є протидією необґрунтованому збагаченню однієї із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення пені спрямоване на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагента на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій. З огляду на викладене, на підставі частини 3\~статті 551 ЦК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру. Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі № 902/538/18. Таким чином, суд вважає за необхідне з урахуванням матеріального стану відповідачів та стану здоров`я відповідача [PERSON] , який є інвалідом другої групи зменшити розмір пені та стягнути з відповідачів в солідарному порядку за період з 23 квітня 2019 року по 11 березня 2020 року включно пеню за прострочення повернення заборгованості за кредитом у розмірі 4287,15 грн., за період з 17 квітня 2019 року по 11 березня 2020 року включно пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитом 9529,83 грн. Окрім того, підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку прострочена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 28581,01 грн. Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року\~у справі «Парафія\~греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). Судом не приймаються доводи сторони відповідача про одночасне застосування за одне і теж саме - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, штрафу та пені, оскільки в збільшених позовних вимогах, які підтримав представник позивача, позивач не просить стягнути штраф, а суд розглядаю позовні вимоги з урахуванням ст. 13 ЦПК України в межах заявлених ними вимогах. Судом не приймаються доводи сторони відповідача про те, що з відповідача [PERSON] не підлягає стягненню заборгованість, яка виникла до укладення договору поруки з наступних підстав. Так, відповідно до п. 2.1 договору поруки відповідальність поручителя перед кредитором включає: зобов`язання, які були невиконані боржником, та які передбачені основним договором, зокрема, але не обмежуючись: - зобов`язання повернути кредитору кредит, наданий за основним договором в сумі 67165,83 грн. (з урахуванням індексу інфляції у разі прострочення повернення кредиту, наданого в національній валюті України) згідно графіку у строк, який зазначений в основному договорі з кінцевим терміном повернення 21 лютого 2022 року. Отже, поручитель [PERSON] зобов`язалася відповідати перед кредитором за зобов`язання, які були невиконані боржником, та які передбачені основним договором. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Луньо І.В. заборгованість за кредитним договором №60683-ФО/2017/172\~від 22\~лютого 2017\~рокув розмірі 105930,16 грн., з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту 28581,01 грн., прострочені проценти за користування кредитом 63532,17 грн., пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом 4287,15 грн., пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом 9529,83 грн. Отже відповідно до ст. 141 ЦПК України суд пропорційно до задоволеної частини позовних вимог стягує з кожного відповідача на користь позивача судовий збір у сумі по 794,48 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial