Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Одеського обласного комунального підприємства «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу адміністративного будинку № 2» про поновлення на роботі, оплати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідно до наказу від 31 травня 2006 року №41 по Одеському обласному комунальному підприємстві «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу - адміністративного будинку №2», код ЄДРПОУ 05384577, [PERSON] прийнято на посаду чергового по будинку. Позивач вказує, що 10 лютого 2021 року о 8-30 годин він прийшов заступати на свою зміну, але виконуючий обов`язки директора Підприємства [PERSON] заявив, що його звільнено з роботи. Інспектор з кадрів [PERSON] знайомила [PERSON] з наказом по підприємству від 08 лютого 2021 року № 41 про його звільнення з 09 лютого 2021 року. Копію наказу видати позивачу відмовились. Позивач вважає, що свої обов`язки він виконував сумлінно у відповідності до затвердженої посадової інструкції, правила внутрішнього трудового розпорядку підприємства не порушував. Претензій зі сторони керівництва не було, ніколи не застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. У зв`язку зі звільненням, позивач вказує, що переніс нервовий стрес, зазнав душевних страждань, а тому вважає, що незаконним звільнення йому завдано моральної шкоди. Виходячи з викладеного, позивач вважає, що наказ № 41 від 08 лютого 2021 року про звільнення є не законним, а тому звертається до суду з наступними позовними вимогами: Поновити [PERSON] , на посаду чергового по будинку Одеського обласного комунального підприємства «Служба експлуатації цілісного майнового комплексу адміністративного будинку № 2», код ЄДРПОУ 95384577, з 09 лютого 2021 року. Стягнути з\~Одеського обласного\~комунального підприємства\~«Служба експлуатації\~цілісного майнового\~комплексу \~адміністративного будинку\~№ 2»,\~код ЄДРПОУ\~05384577,\~на користь\~ [PERSON] середній\~заробіток за\~час вимушеного\~прогулу з\~09\~лютого 2021\~року до\~дня поновлення\~на роботі,\~завдану моральну\~ шкоду в розмірі 100000 грн., а також судові витрати на правову допомогу в сумі 16000,00 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2021 року позовну заяву залишено без руху. 12 березня позивачем було сплачено судовий збір та надано до суду копії квитанцій про сплату судового збору на виконання вимог ухвали суду від 03 березня 2021 року. Також позивачем надано заяву про уточнення позовних вимог. Відповідно до наявних уточнень, позивач просив за результатом розгляду вказаної справи стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір у розмірі 1908,00 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року провадження по справі відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 18 березня 2021 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про витребування документів. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2021 року вирішено витребувати з Одеського обласного комунального підприємства « Служба експлуатації цілісного майнового комплексу- Адміністративного будинку №2» належним чином завірені копії документів: Наказу від 08.02.2021 року № 41 з документами, які стали підставою його видання; Витяг зі штатного розпису, стосовно посади чергового по будинку, який діяв на 08.02.2021 року; Копії наказів про притягнення [PERSON] , чергового по будинку, до дисциплінарної відповідальності з документами, що стали підставою їх видання, за період з 08.02.2020 року по 08.02.2021 року. 07 червня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до вказаного відзиву, відповідач зазначає, що [PERSON] займав посаду у ООКП «СЕЦМК - Адмінбудинку № 2» чергового по будинку та 06 лютого 2021 року заступив на зміну (з 09-00 до 09-00). 7 лютого 2021 року інженером - енергетиком ООКП «СЕЦМК - Адмінбудинку № 2» Маляром Є. А. під час здійснення обходу адміністративного будинку близько 8.00 ранку було виявлено пошкодження системи кондиціонування на лівій стороні будинку. З`ясувалось, що камера № 8, яка виходить на у сторону будинку, де були зрізані трубки, не працює. В. о. директора Чернюх І.І. з метою з`ясування вказаних обставин призначив провести службове розслідування. В ході службового розслідування з`ясувалось, що на зміні чергового по будинку [PERSON] перебої у роботі камер з невідомих причин відбувалися і раніше. Відповідач вказує, що 14.01.2021 року позивача було усно попереджено, а 26.01.2021 року наказом в.о. директора підприємства від 26.01.2021 № 26/1 йому було оголошено догану. Позивач зазначає, що комісією було запрошено чергового по будинку [PERSON] , який здавав чергування у цей час, для надання пояснень. Але він вів себе неадекватно, сказав, що це не його провина, а трубки зрізали на зміні у іншого чергового по будинку [PERSON] . Згідно фотофіксації з програми моніторингу системи відеоспостереження на момент приймання - здачі зміни від [PERSON] до [PERSON] о 9.00 камера № 8, яка виходить на ліву сторону адмінбудинку вже не працювала. Тобто позивач вважає, що [PERSON] при прийомі - здачі зміни відповідно до п. 2.6 посадової інструкції повинен був перевірити стан відеосервера та зафіксувати факт вимкнення 8 камери. В порушення посадової інструкції, позивач не виконав своїх обов`язків, що призвело до матеріальних збитків підприємства. Також, згідно п. 2.8 посадової інструкції чергового по і будинку він повинен був під час чергування записувати в книгу прийому та здачі чергування часи обходу будинку, а недоліки, які виявлені під час несення служби записувати в журнал обліку недоліків. Згідно п. 2.7 посадової інструкції доповідати директору підприємства про недоліки, які мали місце під час чергування і прийнятих мірах по їх усуненню. Таким чином відповідач констатує, що [PERSON] не дотримався Правил внутрішнього розпорядку підприємства відповідно до яких працівник зобов`язаний чесно і сумлінно працювати, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів щодо охорони праці, пожежної безпеки, дбайливо ставитися до майна власника. Враховуючи вищенаведене, було прийнято рішення чергового по будинку [PERSON] звільнити. Враховуючи вищевикладене, відповідач резюмує, що звільнення відбулось на законних підставах, дотримано законності процедури, а тому в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити в повному обсязі. 22 червня 2021 року від позивача до суду надійшла Відповідь на відзив. Відповідно до вказаної відповіді позивач вказує, що документи про службові рослідування від 27 січня 2021 року сфальсифіковані, ніяких пояснень від позивача не вимагали. Акти про відмову [PERSON] про ознайомлення теж на думку позивача сфальсифіковані. Також позивач вказує, що Наказ від 08.02.2021 року № 41 про звільнення частково був змінений. 16 липня 2021 року від позивача до суду надійшло клопотання про витребування документів. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2021 року вирішено витребувати у Одеського обласного комунального підприємства « Служба експлуатації цілісного майнового комплексу- Адміністративного будинку №2» належним чином завірені: копії аркушів з книги наказів за 2021 рік, де зареєстровані накази: № 25/1 від 26.01.2021р., №26/1 від 27.01.2021 р., № 40/1 та №41 від 08.02.2021 р.; копії аркушів з книги вхідної внутрішньої кореспонденції за 2021 рік, де зареєстровані наступні документи доповідні інженер-електроніка з експлуатації обладнання зв`язку [PERSON] від 14 і 26 січня та 08 лютого 2021 року, службова записка інженер-енергетика [PERSON] від 08.02.2021 року; копію наказу про прийняття на роботу [PERSON] ; помісячний розрахунок заробітної плати [PERSON] за період його роботи з 08.02.2020 року по 08.02.2021 року; розмір середньомісячної заробітної плати [PERSON] на день його звільнення 09.02.2021 року. Зобов`язати Одеське обласне комунальне підприємство « Служба експлуатації цілісного майнового комплексу- Адміністративного будинку №2» надати в оригіналі для огляду: - книгу наказів за 2021 рік; -книгу вхідної внутрішньої кореспонденції за 2021 рік. 19 серпня 2021 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів на виконання вимог ухвали від 22.07.2021 року. 01 листопада 2021 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про зупинення провадження по справі. Ухвалою Приморського районного суду м .Одеси від 09 листопада 2021 року у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі відмовлено. 23 листопада 2021 року від позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до яких позивач просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 лютого по 22 листопада 2021 року в сумі 62304,90 грн. 02 грудня 2021 року від позивача до суду надійшло клопотання про витребування доказів. 02 грудня 2021 року від позивача до суду надійшло клопотання про виклик свідків. Від відповідача надійшли письмові заперечення проти клопотання про виклик свідків. Під час судового засідання від 08 грудня 2021 року судом протокольною ухвалою вирішено клопотання про витребування документів та клопотання про виклик свідків залишити без розгляду. Судове засідання відкладене на 24 лютого 2022 року. У судове засідання призначене на 24 лютого 2022 року сторони не з`явились, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 19 травня 2022 року. Судове засідання призначене на 19 травня 2022 року відкладено на 15 червня 2022 року за клопотання представника позивача. У судовому засіданні призначеному на 15 червня 2022 року представник відповідача повідомив, що оригінали документів в судове засідання не надав. Суд ухвалив надати представнику копію ухвали суду від 22.07.2021 року під розписку, а судове засідання призначене на 15 червня 2022 року відкласти на 03 серпня 2022 року. У судовому засіданні призначеному на 03 серпня 2022 року після вступних слів сторін оголошено перерву у судовому засіданні. Наступне судове засідання призначене на 26 жовтня 2022 року. Після продовження розгляду справи 26 жовтня 2022 року встановлено, що у судове засідання не з`явився позивач [PERSON] , а тому з урахуванням думки сторони відповідача вирішено оголосити перерву для повторного виклику позивача. У судовому засіданні призначеного на 08 грудня 2022 року судом частково здійснено дослідження доказів, однак у зв`язку з відсутністю електропостачання розгляд справи відкладено на 16 лютого 2023 року. 10 лютого 2023 року від позивача до суду надійшло клопотання про поновлення строку приєднання до справи доказів та приєднання доказів. Судом під час судового засідання від 16 лютого 2023 року вирішено заяву про приєднання доказів задовольнити, та враховуючи відсутність сторони відповідача оголосити перерву до 29.03.2023 року. У судове засідання призначене на 29 березня 2023 року з`явився позивач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] . Під час судового засідання суд вирішив долучити до матеріалів справи письмові пояснення позивача. Закінчивши дослідження доказів, за згодою сторін, суд вбачає за можливе розглянути справу по суті. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думки сторін, суд приходить до наступних висновків. Суд встановив, що позивач - [PERSON] займав посаду у ООКП «СЕЦМК - Адмінбудинку № 2» чергового по будинку. Відповідно до Наказу від 08 лютого 2021 року № 41 позивача було звільнено з 09 лютого 2021 року за систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього посадовою інструкцією, та халатність, яка призвела до збитків підприємства згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. Функціональні обов`язки, права та відповідальність чергового по будинку регламентовані його посадовою інструкцією, яка затверджена 10.02.2020 року директором ООКП СЕЦМК-АДМІНБУДИНКУ № 2. Чинність редакції на момент виникнення спірних відносин між сторонами, а також її зміст, відповідачем не заперечується. Пунктом 1.5. указаного документа визначено, що черговий по будинку заступає на чергування о 09.00 годині і виконує свої обов`язки на протязі доби. Черговий по будинку зобов`язаний при прийманні чергування перевірити: наявність та стан відео сервера на базі процесора INTEL на 32 камери, засобів зв`язку, вузла оповіщення, димових датчиків в місцях загального користування, пожежних оповісників, наявність пожежних щитів та цілісність на них пломб. Із викладеного слідує, що трудова функція [PERSON] , як чергового по будинку охоплювала та включала в себе обов`язок перевірити наявність та стан відео сервера на базі процесора INTEL на 32 камери на момент заступання на чергування, тобто кожного разу о 09.00 год., лише один раз добу (робочу зміну). Відомостей про те, що на [PERSON] було покладено обов`язок виконувати таку функцію декілька разів протягом доби, чи у певні (конкретно-визначені) проміжки часу, чи з настанням (виникненням) певних подій, матеріали справи не містять. Водночас, пунктом 2.8 посадової інструкції на чергового по будинку покладено обов`язок цілодобово контролювати системи відеоспостереження поверхів. Таким чином [PERSON] мав здійснювати огляд приміщення з середини, у тому числі й за допомогою камер відеоспостереження, а не вести контроль системи відеоспостереження ззовні будівлі. Також документом передбачено, що черговий по будинку несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, передбачених даною посадовою інструкцією за трудовим законодавством України (п.4.1) та за правопорушення, здійснені в процесі своєї діяльності у межах законодавства України (п.4.2). 14 січня 2021 року інженер-електронік з експлуатації обладнання електрозв`язку [PERSON] склав на ім`я директора ООКП СЕЦМК-АДМІНБУДИНКУ №2 доповідну, в якій зазначив, що 14.01.2021 року під час перевірки системи відеоспостереження було виявлено, що уночі було вимикались камери 1, 2 та 3. Вона не працювала з 01:10 год. до 05:23 год. Ним установлено, що помилок у роботі камери не має, вона повністю працездатна, що вказує на те, що її було вимкнено фізично з системи живлення. Також повідомлено про те, що на системі відеоспостереження в адмінбудинку встановлені джерела безперебійного живлення, що унеможливлює вимкнення камер у зв`язку з перебоями електропостачання у мережі. Долучено фотофіксацію з програми моніторингу системи відеоспостереження. Суд критично сприймає вказаний доказ, адже викликає сумніви у його достовірності, оскільки з фотофіксації вбачається, що 14 число позначено як понеділок, тоді як згідно календарю за 2021 рік, 14 січня припадало на четвер. Аналогічна ситуація з Доповідною запискою від 26 січня 2021 року яку склав інженер-електронік з експлуатації обладнання електрозв`язку Фролов К.О. склав на ім`я директора ООКП СЕЦМК-АДМІНБУДИНКУ №2 про те, що вночі камери 6, 7, 9, 11 вимикались через їх фізичне відключення від системи живлення. Так, з програми моніторингу системи відеоспостереження вбачається, що 26 січня є неділею, тоді як згідно календарю за 2021 рік, 26 січня припадало на вівторок. Аналогічна ситуація з Доповідною запискою від 08 лютого 2021 року яку склав інженер-електронік з експлуатації обладнання електрозв`язку Фролов К.О. склав на ім`я директора ООКП СЕЦМК-АДМІНБУДИНКУ №2 про те, що вночі камери 6, 7, 9, 11 вимикались через їх фізичне відключення від системи живлення. Так, з програми моніторингу системи відеоспостереження вбачається, що 26 січня є неділею, тоді як згідно календарю за 2021 рік, 26 січня припадало на вівторок. 08.02.2021 року інженер-електронік з експлуатації обладнання електрозв`язку [PERSON] склав на ім`я директора ООКП СЕЦМК-АДМІНБУДИНКУ №2 доповідну, в якій зазначив, що о 02:32 год. 05 лютого було вимкнено 8 камеру, яка не працювала до 08:37 год. 07 лютого. Ним установлено, що помилок у роботі камери немає, вона повністю придатна, що вказує на те, що її було вимкнено фізично з системи живлення. Також повідомлено про те, що на системі відеоспостереження в адмінбудинку встановлені джерела безперебійного живлення, що унеможливлює вимкнення камер у зв`язку з перебоями електропостачання у мережі. Долучено фотофіксацію з програми моніторингу системи відеоспостереження. Однак, 07 лютого відображено як понеділок, тоді як згідно календарю на 2021 рік, 07 лютого припадало на неділю, що також викликає сумнів у достовірності наданого фотозображення у якості доказу. 26 січня 2021 року в.о. директора Чернюх І.І. видав наказ №25/1 про проведення службового розслідування з метою встановлення обставин, викладених у доповідній інженера-електроніка з експлуатації обладнання електрозв`язку від 26.01.2021 року, які призвели до вимкнення камери 6,7,9 та 11 відеоспостереження у адміністративному будинку [ADDRESS] . Відповідно до висновку акту службового розслідування від 26.01.2021 року, комісія констатувала, що [PERSON] не виконав свої посадові обов`язки та тим сами порушив трудову дисципліну, а саме вимкнув камери 6,7,9 та 11, не відобразив це у книзі приймання та передачі чергування, не доповів директору підприємства про обставини, що склалися. Також комісією установлено, що подібні факти вже мали місце раніше на підприємстві (доповідна інженера-електроніка з експлуатації обладнання електрозв`язку [PERSON] від 14 січня). На підставі наведеного, ступеню вчиненого проступку, обставин, за яких його вчинено та невиконання посадових обов`язків, відмови від надання пояснень, запропоновано притягнути чергового по будинку [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та оголосити догану. Актом від 26 січня 2021 року зафіксовано відмову [PERSON] від підписання акта службового розслідування, ознайомлення з актом службового розслідування та надання пояснень. 26 січня 2021 року в.о. директора [PERSON] оголошено догану [PERSON] у зв`язку з порушенням правил внутрішнього трудового розпорядку, трудової дисципліни, а саме невиконання обов`язків, визначених посадовою інструкцією чергового по будинку, відповідно до ст. 147-149 КЗпП України. Складено акт про відмову від ознайомлення [PERSON] з наказом про оголошення від 27 січня 2021 року. 08 лютого 2021 року в.о. директора Чернюх І.І. видав наказ №40/1 про проведення службового розслідування з метою встановлення обставин, викладених у доповідній інженера-енергетика [PERSON] від 08.02.2021 року, які призвели до пошкодження системи кондиціонування на I поверсі адміністративного будинку № (ліва сторона) по [ADDRESS] . Відповідно до акту службового розслідування від 08.02.2021 року, комісія встановила, що з 02.32 год. 05 лютого до 08.37 год. 07 лютого камера, яка виходить на ліву сторону адмінбудинку була вимкнена. З`ясовано, що на зміні чергового по будинку [PERSON] збої у роботі камер раніше відбувалися. Комісією зазначено, що встановити реальні факти, які стали причиною пошкодження системи кондиціонування неможливо. Враховуючи те, що камера відеоспостереження була вимкнена, встановити на якій зміні відбулося пошкодження, також неможливо. Комісія дійшла висновку, що має місце зговір чергових по будинку. У висновку службового розслідування, комісія вказала, що [PERSON] і [PERSON] порушили трудову дисципліну, а саме в порушення посадової інструкції, вони не виконали своїх обов`язків, що призвело до матеріальних збитків підприємства. А саме, згідно п.2.8 посадової інструкції чергового по будинку вони повинні під час чергування записувати в книгу прийому та здачі чергування часи обходу будинку, а недоліки, які виявлені під час несення служби записувати в журнал обліку недоліків. Згідно п.2.7 посадової інструкції доповідати директору підприємства про недоліки, які мали місце під час чергування і прийняття мір по їх усуненню. За результатами проведення службового розслідування, комісією висунуто пропозицію про звільнення чергових по будинку [PERSON] та [PERSON] , з урахуванням ступеню вчиненого проступку, обставин, за яких його вчинено, систематичності порушень трудової дисципліни та халатності, яка призвела до збитків підприємства, агресію до членів комісії, за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього за трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку . Актом від 08 лютого 2021 року зафіксовано відмову [PERSON] від підписання акта службового розслідування, ознайомлення з актом службового розслідування та надання пояснень. Цього ж дня, тобто 08 лютого 2021 року директором [PERSON] на підставі п.3 ст. 40, ст. 147 КЗпП, винесено наказ №41 про звільнення [PERSON] та [PERSON] - чергових по будинку, з 09.02.2021 року за систематичне невиконання ними без поважних причин обов`язків, покладених на них посадовою інструкцією та халатність, яка призвела до збитків підприємства згідно п.3 ст. 40 КЗпП України. Складено акт про відмову від ознайомлення [PERSON] та [PERSON] з наказом про звільнення. З довідки про доходи [PERSON] вбачається, що за два останні повністю відпрацьовані місяці, що передували звільненню заробітна платня позивача у грудні 2020 року складала 13543,57 грн., у січні 2021 року 7359,38 грн. З розрахункового листа за грудень 2020 року видно, що [PERSON] було нараховано лікарняні виплати у сумі, що становить 1111,75 грн. Відомостей про те, що позивач у вказаному календарному місяці фактично перебував на лікарняному, матеріали справи не містять. З розрахункового листа по заробітній платі також вбачається, що у січні 2021 року він отримав премію у розмірі 172,15 грн., тобто був заохочений роботодавцем, тоді як у цьому ж місяці до нього було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, що виключає можливість застосування стосовно працівника подібного заходу заохочення. Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2019 року у справі № 363/4221/16-ц (провадження № 61-28075св18) вказано, що за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України). У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 серпня 2020 року у справі № 716/821/19 зазначено, що для застосування цієї підстави розірвання трудового договору важливим є невиконання працівником обов`язків, передбачених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. При цьому не може вважатися порушенням трудової дисципліни невиконання обов`язків, які виходять за межі трудових або не випливають з трудового договору. Цю підставу не можна застосовувати до працівника, який відмовився виконати незаконне розпорядження роботодавця, або за відмову виконання роботи, яка не входить до кола його посадових обов`язків, а також за дії, що не пов`язані з виконанням службових обов`язків». Тобто при звільненні працівника на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП слід враховувати, що на працівника покладаються обов`язки, які складають зміст його трудової функції, а також обов`язок дотримуватися внутрішнього трудового розпорядку, який встановлено законодавством та локальними актами. Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення, як догана або звільнення. Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Судом встановлено, що на [PERSON] , як чергового по будинку, покладався обов`язок саме при заступанні на чергування, тобто о 09:00 год. перевіряти наявність та стан відео сервера на 32 камери, тоді як фактично позивача притягнуто до відповідальності за те, що він не перевірив стан відео сервера у певний період часу, не відобразив указану обставину у книзі приймання та передачі чергування та не доповів про настання зазначеної обставини директора підприємства, хоча аналіз посадової інструкції чергового по будинку дає підстави дійти висновку про те, що на чергового не покладено також і обов`язок вносити відомості до книги приймання та передачі чергування з метою фіксування обставин, пов`язаних із вимкненням камери зовнішнього спостереження. Із викладеного слідує, що стягнення до позивача накладено за невиконання обов`язків, які безпосередньо на нього не покладені згідно посадової інструкції чергового по будинку. Суд звертає увагу і на ту обставину, що в ході проведення службового розслідування 08.02.2021 року, комісією з її проведення констатовано, що установити реальні факти, які стали причиною пошкодження системи кондиціонування неможливо. Враховуючи те, що камера відеоспостереження була вимкнена, встановити на якій зміні відбулося пошкодження, також неможливо. За таких умов висновок роботодавця про те, що саме систематичне невиконання [PERSON] без поважних причин обов`язків, покладених на нього посадовою інструкцією та його халатність призвели до збитків підприємства є безпідставним. З`ясування викладених вище обставин не слід вважати переоцінкою правомірності накладення дисциплінарного стягнення. Це дає можливість зробити висновок, чи були у відповідача правові підстави для звільнення працівника на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, оскільки в цьому випадку необхідно встановити наявність кваліфікуючої ознаки - систематичності невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), у якому, серед іншого, звертається увага, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що правові підстави для звільнення позивача на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України у цій справі відсутні. Доказів протилежного матеріали справи не містять, а відповідач цього не довів, що є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України). При цьому у цій категорії справ саме роботодавець зобов`язаний довести законність звільнення працівника. За таких умов позовні вимоги [PERSON] в частині поновлення на роботі належить задовольнити, допустивши рішення суду в цій частині до негайного виконання. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить із такого. У відповідності до приписів ч.2 ст. 235 КЗпПУ при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №755/12623/19 (номер провадження 14-47цс21) зазначено, що в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник\~був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату. Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування на період незаконного звільнення. Відтак, за умови встановлення факту незаконного звільнення особи, час вимушеного прогулу працівника повинен бути оплаченим і спір розглянутим в одному позовному провадженні з вирішенням питання про поновлення на роботі, або в різних провадженнях, що не впливає на розрахунок середнього заробітку, оскільки період за який він обраховується є сталим для звільненого працівника. Таке тлумачення відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, сприяє дотриманню балансу прав і законних інтересів незаконно звільнених працівників, які були позбавлені можливості працювати та отримувати гарантовану на конституційному рівні винагороду за виконану роботу, та стимулює несумлінних роботодавців, які порушили таке конституційне право працівників, у подальшому дотримуватися норм чинного законодавства. У даній справі середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню за період з 09 лютого 2021 року (дата звільнення) по 29 березня 2023 року (момент поновлення на роботі), що становить 778 робочий день. Статтею 27 Закону Про оплату праці передбачено, що\~порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплат. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів / годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. За довідками відповідача двома останніми, повними місяцями роботи позивача перед звільненням є грудень 2020 року в якому [PERSON] та січень 2021 року. З довідки про доходи та розрахункових листів, наданих позивачем до суду першої інстанції вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача становить 214,79 грн. Середній заробіток за час вимушеного прогулу [PERSON] з 09 лютого 2021 року по 29 березня 2023 року включно становить 167104,6 грн (214,79 грн *778 робочих днів). Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09 лютого 2021 року по 29 березня 2023 року включно в сумі 167104,6 грн. з урахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Вирішуючи питання щодо можливості та доцільності стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, апеляційний суд виходить з наступного. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач у зв`язку із його звільненням за порушення трудової дисципліни, що свідчить не на користь його ділової репутації, тривалість часу, впродовж якого порушувались трудові права [PERSON] , який вимушений був докладати додаткових зусиль для їхнього захисту, відновлення судом його прав, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягуваний з відповідача, у зв`язку з чим приходить до висновку про наявність підстав для стягнення відповідача на користь позивача 5000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, що буде відповідати критерію достатності, наряду із засадами розумності, виваженості та справедливості. У зв`язку із задоволенням зазначених позовних вимог [PERSON] , суд приходить до висновку і про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат за надану йому правничу допомогу. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. \~ \~ \~ \~Правничу допомогу [PERSON] на стадії розгляду справи надавав адвокат Пятигорец В.І., який діяв на підставі договору №3 про надання правової допомоги від 17.02.2021 року Умовами зазначеного договору визначеного, що гонорар адвоката складає 16 000 грн. Після підписання сторонами цього договору перед початком його виконання клієнт виплачує адвокату всю суму гонорару, або аванс, який складає не менше 50 відсотків суми гонорару. Повну виплату гонорару клієнт здійснює до 15 березня 2021 року. Договір набирає чинності з моменту його підписання, термін дії цього договору до набрання рішення суду по справі законної сили. Проаналізувавши реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу, як під час розгляду справи у суді суд приходить до наступного висновку. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19). Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21. Враховуючи необхідність надання адвокатами позивачу послуг під час розгляду справи, зважаючи на характер справи, її складність, обсяг фактично наданих адвокатом послуг позивачу (неодноразове заявлення клопотань про витребування доказів, які не були надані відповідачем, участь у судових засіданнях, написання процесуальних документів, детальний аналіз наданих відповідачем доказів тощо), беручи до уваги результати розгляду справи (повне задоволення вимоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь заявника, часткове задоволення вимог про компенсацію моральної шкоди), а також зважаючи на необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат з розглядом справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 16000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі Закон № 3674-VI) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI передбачено, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить один відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше п`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання позовної заяви позивач до суду сплатив судовий збір на суму 1908,00 грн., які підлягають сплаті з відповідача.

Outcome: partial