Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

30.03.2023 року заступник медичного директора з стаціонарної допомоги Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» Аннєнков О. звернувся до суду з заявою, в якій просить застосувати примусову госпіталізацію [PERSON] без його згоди у психіатричний стаціонар КНП ХОР «ОКПЛ № 3» у примусовому порядку на підставі положень Закону України «Про психіатричну допомогу». В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] був госпіталізований до лікарні 29 березня 2023 року о 14 год. 10 хв. Направлення на госпіталізацію було видане БШМД № 104, яка після особистого огляду [PERSON] зробила висновок про необхідність застосування примусової госпіталізації у психіатричний стаціонар для лікування у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли з рапорту інспектора Управління патрульної поліції в Харківській області в якому зазначено, що [PERSON] став рухово неспокійний, агресивним до батька, закрив його у кімнаті і не випускав. Накинувся з ножом на батька. Брат викликав поліцію, БШМД. На підставі цих відомостей [PERSON] о 14 год. 10 хв. 29.03.2023 року був оглянутий лікарем-психіатром [PERSON] , який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації. 30.03.2023 року [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів лікарні, які дійшла висновку, що [PERSON] , страждає тяжким психічним розладом у формі параноїдної шизофренії, безперервного типу перебігу, внаслідок чого становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих та потребує примусової госпіталізації в психіатричному стаціонарі згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Інформація про стан здоров`я повідомлена хворому в обмеженому обсязі (згідно зі ст. 26 Закону України «Про психіатричну допомогу»). У судовому засіданні представник лікарні лікар-психіатр Кушніренко Г.В., підтримала заяву про примусову госпіталізацію та викладені в ній доводи. Зазначила, що станом на час розгляду справи [PERSON] представляє небезпеку для себе та оточуючих. Пояснила, що його лікування можливе виключно в умовах стаціонару, оскільки він страждає на важке психічне захворювання у формі параноїдної шизофренії, безперервного типу перебігу, внаслідок чого становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих та потребує примусової госпіталізації в психіатричному стаціонарі згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Представник лікарні заперечував можливість амбулаторного лікування [PERSON] . Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви про примусову госпіталізацію [PERSON] до лікарні. Представник [PERSON] - адвокат Лютянська Н.С. в судовому засіданні також підтримала заяву лікарні. [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти його примусової госпіталізації та пояснив, що не має причин лікуватися у даній лікарні, вважає себе здоровим та таким, що не порушував законодавства України. Зацікавлена особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши думки учасників процесу, які не заперечували проти розгляду заяви за відсутності [PERSON] , враховуючи той факт, що дана особа повідомлена належним чином, суд дійшов висновку про можливість розглянути дану заяву за відсутності [PERSON] . Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Як вбачається із супровідного листка від 29.03.2023 року, [PERSON] , [INFO] , домашня адреса: [ADDRESS] , був доставлений до лікарні з квартири, з попереднім діагнозом: стійкий психічний розлад. Згідно акту психіатричного огляду особи, госпіталізованої до психіатричної лікарні у примусовому порядку згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» № 21/2367 від 30.03.2023 року, складеного комісією лікарів лікарні, [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, внаслідок чого становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих (рухово неспокійний, агресивним до батька, закрив його у кімнаті і не випускав. Накинувся з ножем на батька. Брат викликав поліцію, БШМД) потребує застосування примусової госпіталізації в психіатричному стаціонарі згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». З вказаного акту також вбачається, що [PERSON] хворіє 15 років на психічне захворювання, неодноразово лікувався у ОКПЛ № 1 смт Стрілеча з діагнозом: шизофренія. Госпіталізація тривала близько 2 років, під час евакуації втік. Повернувся додому, став поводити себе агресивно по відношенню до батька, бігав з ножом, палить папір у домі, кричить, розмовляє сам із собою, не спить, вважає, що «його переслідують відьми». Попередня госпіталізація у 14п/в з 04.10.2022 року по 14.10.2022 року, через зміни соматичного стану був переведений у 4-лікарню, знаходився на лікуванні у торакальному відділенні з 14.10.2022 року по 24.10.2022 року. 15.10.2022 року прооперований через гостру спаєчну низьку тонкокішківну непроходимість. 24.10.2022 року для подальшого лікування переведений до ОКПЛ № 3, госпіталізований у добровільному порядку. Виписаний 17.03.2023 року з діагнозом F20.0 параноїдна шизофренія, безперервний перебіг. \~ \~ \~ \~ З огляду на виражену небезпеку для себе та оточуючих був госпіталізований відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Відповідно до пункту 1 принципу 15 Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги (затверджені Розолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року № 46/119) коли особа потребує лікування в психіатричному закладі, необхідно докладати всіх зусиль, щоб уникнути примусової госпіталізації. Відповідно до пункту 1 принципу 16 «Примусова госпіталізація» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги, будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу як пацієнт в примусовому порядку або вже була госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку можуть утримувати як пацієнта в психіатричному закладі в примусовому порядку, тоді і лише тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, що працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4 (діагноз про те, що особа страждає на психічне захворювання, встановлюється відповідно до міжнародних визнаних медичних стандартів), що дана особа страждає на психічне захворювання, і визначить: а) що внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам; або b) що в разі особа, чиє психічне захворювання є важким, а розумові здібності - ослабленими, відмова від госпіталізації або утримання даної особи в психіатричному закладі може привести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути проведено за умови госпіталізації до психіатричного закладу у відповідності до принципу найменш обмежувальної альтернативи. У випадку, зазначеному в підпункті b), необхідно, по можливості, проконсультуватися з другим таким фахівцем, що працює в області психіатрії. У разі проведення такої консультації госпіталізація до психіатричного закладу або утримання в ньому у примусовому порядку можуть мати місце лише за згодою другого фахівця, який працює в області психіатрії. Відповідно до пункту 2 принципу 16 «Примусова госпіталізація» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги госпіталізація до психіатричного закладу або утримання у ньому у примусовому порядку здійснюється спочатку протягом нетривалого періоду, визначеного внутрішньодержавним законодавством, з метою спостереження та проведення попереднього лікування до розгляду питання про госпіталізацію або тримання пацієнта в психіатричному закладі наглядовим органом. Причини госпіталізації або змісту має бути негайно поінформовано пацієнту; про факт госпіталізації або змісту і їх причини також невідкладно і в докладному вигляді повідомляється наглядовому органу, особистому представнику пацієнта, якщо такий є, а також, якщо пацієнт не заперечує, сім`ї пацієнта. Відповідно до частини шостої статті 284 Цивільного кодексу України надання фізичній особі психіатричної допомоги здійснюється відповідно до закону. Частиною другою ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу повинно розглядатися як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею. Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою, оскільки воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази як окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку в цілому, суд дійшов висновку щодо наявності у [PERSON] тяжкого психічного розладу діагноз F.20.00, який обумовлює його безпосередню небезпеку для себе та оточуючих виключно в стаціонарних умовах. На момент звернення лікарні із даною заявою, його психічне захворювання достовірно доведено висновком комісії лікарів, який був досліджений в судовому засіданні, захворювання є тяжким психічним захворюванням, яке створює небезпеку як для оточуючих, так і для самого [PERSON] і захворювання залишається стабільно стійким. Внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди [PERSON] а також іншим особам, а саме його батьку, на якого він кидався з ножем, закривав його у кімнаті та брату, який викликав поліцію, відповідно до рапорту поліції. Крім того, суд вважає, що психічне захворювання [PERSON] є важким відповідно до акту комісії лікарів від 30.03.2023 року, а розумові здібності - ослабленими, відмова від госпіталізації або утримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення його здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути проведено за умови госпіталізації до психіатричного закладу у відповідності до принципу найменш обмежувальної альтернативи. Доводи [PERSON] про те, що він здоровий та не потребує примусового лікування, суд не може визнати обґрунтованими, оскільки вони спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. Так, вказані доводи спростовуються пояснення представника лікарні, даними акту психіатричного огляду особи з висновками комісії лікарів. У суду відсутні підстави ставити під сумнів компетенцію та висновки лікарів-психіатрів щодо наявності у [PERSON] тяжкого психічного захворювання, внаслідок якого він представляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих. Оцінюючи докази у сукупності суд дійшов висновку про доведення того факту, що наявне у [PERSON] психічне захворювання обумовлює небезпеку для нього самого та оточуючих, а тому він потребує застосування госпіталізації у психіатричний стаціонар без його згоди для проходження лікування у примусовому порядку. Враховуючи наведене, наявні передбачені законодавством України підстави для госпіталізації [PERSON] до лікарні у примусовому порядку без його згоди. Судом в порядку ч. 4 ст. 342 ЦПК України було перевірено зовнішний вигляд та стан [PERSON] , які не свідчать про застосування до нього насильства під час примусової госпіталізації, заяв від нього або його адвоката про таке насильство до суду не надходило. Також суд роз`яснює учасникам справи, що відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України Про психіатричну допомогу клопотання про припинення госпіталізації в примусовому порядку можуть направлятися до суду особою, яку було госпіталізовано в примусовому порядку, або її законним представником через кожні 3 місяці з часу ухвалення судом рішення про продовження такої госпіталізації.

Outcome: approved