Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-16 00:00:00

26 листопада 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Роменський завод «Тракторозапчастина»», в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «Роменський завод «Тракторозапчастина»» від 05.05.2021 року № 87-к про звільнення його; поновити йоно на посаді електрогазозварювальника по 5 розряду; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.05.2021 року по 19.11.2021 року у розмірі 96468,93 грн. Позов мотивовано тим, що 08.11.2019 р. відповідно до наказу від 07.11.2019 р. № 291-к ПАТ «Роменський завод «Тракторозапчастина»» його було прийнято на роботу ковальсько-заготівельну дільницю електрозагозварювальником по 5 розряду. 05.05.2021 р. відповідно до наказу № 87-к його було звільнено з роботи згідно ч. 4 ст. 40 КЗпП України. Натомість, 26.04.2021 ним та за підписом ТВО командира [NUMBER] окремої механізованої бригади підполковника [PERSON] був підписаний контракт про проходження громадянина України військової служби у Збройних Силах України. Відповідач про це знав, оскільки був повідомлений належний чином про те, що ним підписаний контракт, що підтверджується поясненнями від 19.11.2021 начальником групи ТрО [INFO] майором [PERSON] . До моменту підписання даного контракту з відповідачем було погоджено про те, що він проходитиме військову службу у Збройних Силах України за контрактом. З \~ \~ \~ \~наказом від 05.05.2021 за № 87-к про звільнення його за ч. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул він не згоден, оскільки вважає такі дії відповідача незаконними та протиправними, оскільки звільнено його в період проходження військової служби за контрактом. Враховуючи те, що 05.05.2021 його було звільнено з роботи відповідачем, то обрахунок кількості днів необхідно проводити з 06.05.2021, тому кількість днів: 489.69 грн. * 197 днів = 96468.93 грн. - середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 травня 2021 року по 19 листопада 2021 року. Ухвалою судді від 07.12.2021 у справі відкрите спрощене позовне провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву від 28.12.2021 року просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, вважають позовну заяву не обґрунтованою, оскільки позивач не повідомляв відповідача про проходження служби у ЗСУ, відповідач вчинив всі належні від себе дії, для встановлення причин відсутності позивача, а тому законно виніс наказ про звільнення за прогул на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, крім того, позивачем пропущено строк звернення до суду. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, проте належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, позивач в позові просив справу розглянути без його участі. У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позову, просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши представника відповідача, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно копій трудової книжки [NUMBER] [PERSON] 08.11.2019 р. відповідно до наказу № 291-к від 07.11.2019 р. ПАТ «Роменський завод «Тракторозапчастина»» було прийнято на роботу ковальсько-заготівельну дільницю електрозагозварювальником по 5 розряду, 05.05.2021 р. відповідно до наказу № 87-к його було звільнено з роботи згідно ч. 4 ст. 40 КЗпП України(а.с. 13-21). Згідно посвідчення серії [NUMBER] від 17.06.2015, виданого 17.06.2015 Управлінням персоналу штабу військової частини [NUMBER] , [PERSON] має статус учасника бойових дій(а.с. 12). 26.04.2021 між [PERSON] та ТВО командира [NUMBER] окремої механізованої бригади підполковника [PERSON] був підписаний контракт про проходження громадянина України військової служби у Збройних Силах України, контракт є строковим та укладений на шість місяців(а.с. 29-30). Як вбачається з витягу з наказу командира [NUMBER] окремої механізованої бригади (по особовому складу) № 193-рс від 26.10.2021 р. відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» старшого сержанта [PERSON] звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» (а.с. 33). [PERSON] перебував з 01.04.2021 року по 30.04.2021 року у відпустці, що підтверджується наказом ПАТ «Роменський завод «Тракторозапчастина»» № 105(а.с. 65). Наказом ПАТ «Роменський завод «Тракторозапчастина»» № 79-к від 23.04.2021 року визнано вважати святковий день суботу 01.05.2021 року робочим днем для основного виробництва, в тому числі і для ковальсько-заготівельної дільниці, також наказано вважати дні 03 та 04 травня 2021 року робочими днями для основного виробництва, в тому числі і для ковальсько-заготівельної дільниці, про що ознайомлено працівників, зокрема і [PERSON] (а.с. 66-67). Відповідно до доповідної записки № 1 начальника ковальсько-заготівельної дільниці [PERSON] 01 травня 2021 року електрозварник [PERSON] не вийшов на роботу і не попередив про свою причину відсутності, на телефонні дзвінки не відповідає (а.с. 68). Наказом ПАТ «Роменський завод «Тракторозапчастина»» № 52 від 01 травня 2021 року у зв`язку з відсутністю на роботі [PERSON] створено комісію у складі чотирьох чоловік, наказано провести розслідування обставин відсутності на робочому місці та скласти акт перевірки (а.с. 69). Згідно акту № 1 від 01 травня 2021 року електрогазозварник [PERSON] був відсутній на робот цілий день, а саме з 09:00 до 17:30 годин, без попередження причини відсутності, на телефонні дзвінки не відповідає, причини відсутності не повідомляв (а.с. 69). Відповідно до доповідної записки № 2 начальника ковальсько-заготівельної дільниці [PERSON] 03 травня 2021 року електрогазозварник [PERSON] не вийшов на роботу і не попередив про свої причини відсутності, на телефонні дзвінки не відповідає (а.с. 70). Згідно акту № 2 від 03 травня 2021 року електрогазозварник [PERSON] був відсутній на робот цілий день, а саме з 09:00 до 17:30 годин, без попередження причини відсутності, на телефонні дзвінки не відповідає, причини відсутності не повідомляв (а.с. 70). Згідно доповідної записки № 3 начальника ковальсько-заготівельної дільниці [PERSON] 04 травня 2021 року електрогазозварник [PERSON] не вийшов на роботу і не попередив про свої причини відсутності, зауважив, що він з 01.05.2021 року по даний час був відсутній на робочому місці та на підприємстві без повідомлення поважності причин, на телефонні дзвінки не відповідає (а.с. 71). Як вбачається з акту № 3 від 04 травня 2021 року електрогазозварник [PERSON] був відсутній на робот цілий день, а саме з 09:00 до 17:30 годин, без попередження причини відсутності і без поважних причин, на телефонні дзвінки не відповідає. Враховуючи те, що [PERSON] не з`являвся на роботі (підприємстві) з 01.05.2021 року по 04.05.2021 року включно, комісією в складі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] прийнято рішення про виїзд за адресою фактичного місця проживання [PERSON] , що вказана в особовій справі, а саме: [ADDRESS] . 04 травня 2021 року з 10 год. 00 хв. до 11 год. 00 хв. комісія перебувала за вказаною адресою, двері квартири ніхто не відчинив, дізнатись причини відсутності на робочому місці [PERSON] встановити не вдалось. В свою чергу, комісіює залишено листа з вимогою [PERSON] надати 05 травня 2021 року письмові пояснення та документи, що підтверджують поважність причин відсутності на роботі з 01 травня 2021 року по 04 травня 2021 року включно (а.с. 71). 04 травня 2021 року електрогазозварнику [PERSON] направлено повідомлення, в якому у зв`язку з відсутністю на роботі в ПрАТ «РЗТ» попереджено про можливе звільненн з посади електрогазозварника на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України через прогул без поважних причин, одночасно просили негайно надати пояснення відсутності на роботі та надати документи, які підтверджують відсутність на робочому місці(а.с. 72). 05 травня 2021 року електрогазозварник [PERSON] не вийшов на роботу і не повідомив про причину відсутності, що підтверджується доповідною запискою № 4 та актом про невихід на роботу від 05 травня 2021 року(а.с. 72-73). 05 травня 2021 року начальник відділу кадрів звернувся до голови профкомітету з доповідною запискою про те, що [PERSON] з 01 травня 2021 року не вийшов на роботу, заздалегідь не попередивши про свою відсутність, на зв`язок не виходить, просив звільнити останнього за прогул (а.с. 73). Актом службового розслідування комісії від 05 травня 2021 року складено повний опис обставин та прохання розглянути питання щодо накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення шляхом звільнення його з роботи (а.с. 74). Протоколом № 05/05-21 засідання профспілкового комітету ПАТ «Роменський завод «Тракторозапчастина»» ухвалено погодити застосування до [PERSON] за гребе порушення трудової дисципліни дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за прогули без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 75). Відповідно до наказу ПАТ «Роменський завод «Тракторозапчастина»» № 54 від 05 травня 2021 року визнано для [PERSON] електрогазозварника, дні відсутності на роботі 01.05.2021, 03.05.2021, 04.05.2021 та 05.05.2021 прогулами без поважних причин (а.с. 75). Наказом ПАТ «Роменський завод «Тракторозапчастина»» № 87-к від 05 травня 2021 року [PERSON] електрогазозварника Ковальсько-заготівельної дільниці, з 05.05.2021 року звільнено за прогули згідно ч. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 76). Вказаний наказ [PERSON] отримав 08.05.2021 року, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с. 76). [PERSON] дійсно проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] з 26.04.2021 по 26.10.2021 року, та в період проходження служби був у відпустці за сімейними обставинами з 21.05.2021 по 31.05.2021 року, що підтверджується витягами з наказів командира військової частини [NUMBER] № 105 від 24.04.2021, № 136 від 31.05.2021, № 270 від 26.10.2021 (а.с. 100-101). Згідно листа Управління адміністративних послуг Роменської міської ради Сумської області № 01-35/325 від 19.01.2022 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 114). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до положень ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці. Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін (стаття 21 КЗпПУ). Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП ( 322-08 ), суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Невихід працівника на роботу в зв`язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин. Працівник, який відмовився від переведення на більш легку роботу, якої він відповідно до медичного висновку потребував за станом здоров`я, не може бути звільнений за п.3 чи п.4 ст.40 КЗпП, Власник або уповноважений ним орган можуть у зв`язку з цим розірвати трудовий договір за п.2 ст.40 КЗпП, якщо наявні передбачені ним умови. Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства. Допитана в судовому засіданні 09.08.2022 року свідок [PERSON] , [INFO] , показала, що вона працює листоношею у центральному Роменському відділенні «Укрпошта», м. Ромни, вул. Римаренків, 8 це її лільниця, [PERSON] знає як клієнта «Укрпошти», 08.05.2021 року вона доставила листа від ПАТ «Роменський завод «Тракторозапчастина»» за адресою проживання [PERSON] , про що зробила запис. Допитані в судовому засіданні 15.09.2022 року свідок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , кожен окремо, підтвердили, що [PERSON] з 01.04.2021 по 30.04.2021 року перебував у відпустці. По підприємству було видано наказ, що 01.05.2021, 03.05.2021, 04.05.2021 робочі дні, про що попередили всіх працівників, проте [PERSON] не вийшов на роботу, про що були складені відповідні акти. Вони були в скаладі комісії, виїздили за місцем проживання [PERSON] , його не було вдома, на телефонні дзвінки не відповідав, не попереджував нікого, що не вийде на роботу. [PERSON] вживав алкоголь, постійно проводили розмови про вживання алкоголю, неявки на роботу. У [PERSON] високий розряд зварювальника, не так просто знайти людину, ще місяць після його звільнення не могли знайти заміну. З військомату ніколи не повідомляли про мобілізацію, сам [PERSON] не говорив про його мобілізацію. У день звільнення [PERSON] було направлено повідомлення з копією наказу про звільнення і лист про отримання трудової книжки, яку останній отримав під підпис у журналі видачі трудових книжок. Враховуючи вище викладене, з огляду на те, що відповідач вчинив всі належні від нього дії для з`ясування причин відсутності працівника на роботі, позивач не повідомив відповідача про проходження служби (причини відсутності), на зв`язок не виходив, а тому cуд приходить до висновку про те, що позивача було правомірно звільнено відповідачем на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Щодо вимоги про виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, то зазначену вимогу слід вважати похідною від вимоги про скасування наказу ПАТ «Роменський завод «Тракторозапчастина»» від 05.05.2021 року № 87-к про звільнення [PERSON] , а відтак вимога про виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу не підлягає задоволенню, оскільки останнього було правомірно звільнено, а відтак, відповідачем жодним чином не порушено трудові права позивача. Крім того, відповідно до вимог ст. 233 КУпАП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Таким чином, статтею 233 КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду. Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду). Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В разі відмови працівника або відсутності працівника на робочому місці, роботодавець зобов`язаний повідомити працівника про звільнення, направивши йому повідомлення та наказ по пошті або іншим можливим шляхом. Тобто, на відміну від інших трудових спорів, коли строк звернення до суду обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, місячний строк для звернення до суду за вирішенням спору про поновлення на роботі обчислюється не інакше як з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Початком перебігу місячного строку для звернення особи до суду з позовом про поновлення на роботі слід вважати день вручення наказу про звільнення або день видачі трудової книжки. Судом встановлено, що позивач про порушення своїх трудових прав дізнався не пізніше 25 травня 2021 року, отримавши повідомлення та наказ про звільнення, трудову книжку, яку він також забрав 25 травня 2021 року, про що поставив свій підпис в журналі видачі трудових книжок, при цьому до суду звернувся 26 листопада 2021 року, в позовній заяві не ставить питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, а тому суд вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, та те, що позивач не надав достатніх доказів, які б підтверджували позовні вимоги, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed