Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Малолюбашанської ОТГ про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, та уточнивши позовні вимоги просив суд розірвати шлюб зареєстрований 08 вересня 2018 року Костопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №202, та визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] з позивачем, з самостійним вихованням дитини батьком без участі матері. В обґрунтування позову зазначає, що спільне життя з відповідачкою не склалося, мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Вказує, що подружні відносини припинилися з 01.03.2022. Також зазначає, що відповідачка самоусунулася від виховання неповнолітнього сина, планує виїхати за межі України самостійно без дитини. Зазначає, що створив всі необхідні умови для повноцінного проживання та розвитку дитини. Позивач в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заяво про розгляд справи за його відсутності, уточненні позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до таких висновків. Встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 08 вересня 2018 року Костопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №202, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] . (а.с.2) Від подружнього життя сторони мають сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] . (а.с.5) Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Судом встановлено, що сімейне життя між сторонами не склалось, мають різні погляди на сімейне життя, постійно виникають різного роду конфлікти та непорозуміння, разом не проживають з 01.03.2023, не ведуть спільного господарства, шлюб має формальний характер, сторони не бажають надалі перебувати у зареєстрованому шлюбі, а тому примирення є неможливим. Таким чином, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, що у відповідності до положень ст. 112 СК України, є підставами до розірвання шлюбу. Підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позову в частині розірвання шлюбу. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. В судовому засіданні встановлено, що після припинення спільного проживання сторін, дитина залишилась проживати з батьком за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №348/03 від 27.12.2022 виданою Малолюбашанською сільською радою Рівненського району, Рівненської області. (а.с.3) Згідно висновку органу опіки та піклування Малолюбашанської ОТГ про визначення місця проживання дитини, який затверджено рішенням виконавчого комітету Малолюбашанської сільської ради Рівненської області від 21.03.2023, орган опіки та піклування Малолюбашанської ОТГ вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] . Окрім того, з зазначеного висновку встановлено, що батько дитини [PERSON] працевлаштований, веде здоровий спосіб життя, приймає активну участь у громадському житті села, на диспансерному обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, до адміністративної чи кримінальної відповідальності за ухилення від виконання своїх обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дитини, за злісне невиконання встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною чи інших порушень прав дитини не притягувався. Облаштував для дитини окрему умебльовану кімнату відповідно до потреб дитини, в якій облаштовано місце для сну та відпочинку. Дитину забезпечив сезонним одягом, взуттям, іграшками, дитячими книжками, розвиваючими іграми. Продукти харчування наявні в достатіній кількості. Відповідачка не заперечує щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи не вбачається між батьками конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків по відношенню до дитини та їх реалізації. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч.1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, та враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до обох батьків, вік дитини, а також те, що в даному випадку відповідачка визнає позов та не заперечує щодо того, щоб дитина проживала разом з батьком, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог [PERSON] та визначення місця проживання дитини разом з батьком дитини, з самостійним вихованням дитини [PERSON] без участі матері. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved