Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Луцької міської ради, про позбавлення батьківських прав. Свій позов\~ [PERSON] \~обґрунтовує тим,\~що вона\~перебувала в\~зареєстрованому шлюбі\~з відповідачем,\~рішенням Луцького\~міськрайонного суду\~Волинської області\~від 27\~січня 2014\~року шлюб\~між ними\~розірвано.\~Від шлюбу\~в них\~народились діти:\~син [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та дочка\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~Після розірвання\~шлюбу діти\~залишились проживати\~з нею\~та перебувають\~на її\~утриманні.\~З відповідачем\~діти не\~спілкуються.\~Рішенням Луцького\~міськрайонного суду\~Волинської області\~від 26\~травня 2014\~року з\~ [PERSON] \~стягнуто аліменти\~на утримання\~дітей у\~розмірі 1/3\~частини усіх\~видів доходів\~щомісячно,\~однак відповідач\~аліменти не\~сплачує.\~На теперішній\~час у\~відповідача наявна\~заборгованість по\~сплаті аліментів\~у розмірі\~190\~233,52\~гривень.\~Відповідач самоусунувся\~від виховання\~своїх дітей,\~не спілкується\~з ними,\~не цікавиться\~їхнім життям,\~не бере\~участі в\~матеріальному утриманні\~дітей.\~Діти є\~школярами,\~син [PERSON] \~навчається у\~Луцькому ліцеї\~№15\~у 7-Б\~класі,\~дочка [PERSON] \~навчається у\~Луцькому ліцеї\~№15\~у 5-А\~класі.\~З психолого-педагогічної\~характеристики [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~зокрема,\~вбачається,\~що батько\~ [PERSON] у\~школу не\~приходить,\~навчанням сина\~не цікавиться,\~батьківські збори\~не відвідує. У психолого-педагогічній характеристиці [PERSON] , [INFO] , зазначено, що батько учениці участі у вихованні дівчинки не приймає, не цікавиться її навчанням, шкільним та позашкільним життям, він ніколи не приходив у школу та не відвідував батьківські збори. Також позивач вказує, що відповідач впродовж восьми років поспіль не піклується про дітей, не спілкується з ними, не проявляє заінтересованості щодо їхньої подальшої долі, не дбає про їхнє здоров`я, фізичний та духовний розвиток, навчання, не забезпечує їх матеріально. Названі дії відповідача відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей. З огляду на наведене позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 19 жовтня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 15 листопада 2022 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Луцької міської ради. 18 січня 2023 року на адресу суду від Виконавчого комітету Луцької міської ради надійшов висновок служби у справах дітей Луцької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Ухвалою суду від 28 лютого 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Станом на 15 березня 2023 року від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов. Представник позивача адвокат Булат Ю. В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, які зазначені у позовній заяві, просить позов задовольнити в повному обсязі. Крім того, представник позивача надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. За відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області Тунік В. Г. 20 травня 2015 року знятий з реєстрації місця проживання, останнє відоме зареєстроване місце проживання [PERSON] : [ADDRESS] . Таким чином, відповідач повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що відповідає ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Також суд ураховує, що відповідачу було достовірно відомо про розгляд цієї справи, що зокрема підтверджується телефонограмами секретаря судового засідання про повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення підготовчих засідань по телефону. Представник третьої особи Виконавчого комітету Луцької міської ради в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав та враховуючи, що представник позивача не заперечує щодо заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши представника позивача, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши у судовому засіданні письмові докази, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що сторони є батьками двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а. с. 9, 10). [PERSON] та [PERSON] з 06 лютого 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2014 року було розірвано (а. с. 11). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2014 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 25 квітня 2014 року і до досягнення старшою дитиною повноліття (а. с. 12). З розрахунку державного виконавця Першого ВДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 20 вересня 2022 року установлено, що відповідач [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів, сукупний розмір якої станом на 20 вересня 2022 року становить 190\~233,52 гривень (а. с. 15). Копією довідки ОСББ «Біном» № 113 від 05 вересня 2022 року підтверджується, що діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а. с. 14). Установлено, що [PERSON] навчається у 7-Б класі Луцького ліцею №15 з 03 вересня 2016 року. Відповідно до інформації, наданої навчальним закладом у психолого-педагогічній характеристиці учня [PERSON] , останній виховується у повній сім`ї, його навчанням та вихованням займається мама [PERSON] та вітчим [PERSON] . Мама приділяє належну увагу вихованню сина, оплачує харчування у школі та постійно відвідує батьківські збори. Батько учня [PERSON] у школу не приходить, навчання сина не цікавиться, батьківські збори не відвідує (а. с. 17). Тунік- [PERSON] навчається у 5-А класі Луцького ліцею №15 з першого класу. З вересня 2018 (1 клас) до 2022 року (5 клас) шкільним життям доньки опікувались мама [PERSON] та вітчим [PERSON] . Вони щодня вчасно приводили і забирали доньку, цікавились її успіхами, а також брали активну участь у житті школи (вівідували батьківські збори та допомагали з ремонтними роботами у класі). [PERSON] участі у вихованні дівчинки не приймає, не цікавиться її навчанням та життям, він ніколи не приходив у школу, не відвідував батьківські збори (а. с. 16). З копії довідки ТзОВ «Нова Поліклініка Захід» від 26 вересня 2022 року вбачається, що сімейним лікарем-педіатром [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] , яка повідомляє, що діти регулярно з народження відвідують ТзОВ «Нова Поліклініка Захід» у випадку наявності захворювань. Мати дітей спілкується з сімейним лікарем та іншими фаховими лікарями, які надають медичну допомогу дітям. Батько [PERSON] контакту з медичним закладом та сімейним лікарем, де дітям надають медичну допомогу, не підтримує, з лікарями не спілкується (а. с. 18). Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради № 36-1 від 18 січня 2023 року затверджено висновок служби у справах дітей № 7 від 09 січня 2023 року (а. с. 56). З висновку Служби у справах дітей № 7 від 09 січня 2023 року вбачається, що 29 листопада 2022 року відповідач [PERSON] прибув у Службу у справах дітей та повідомив, що він не сплачує аліменти, бо не працює. Матір дітей перешкоджає йому зустрічатись з дітьми. [PERSON] пообіцяв надати письмові пояснення стосовно обставин справи. Однак, на час підготовки висновку пояснення від відповідача так і не надійшли. Із заявою щодо визначення йому способу участі у вихованні дітей до органу опіки та піклування він не звертався, адресу фактичного проживання [PERSON] не повідомив. Таким чином, орган опіки та піклування Виконавчий комітет Луцької міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 55-56). У ході розгляду справи судом питано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так, свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, суду пояснила, що вона відповідача, батька дітей [PERSON] та [PERSON] ніколи не бачила. Вихованням дітей займається їхня мама [PERSON] та її теперішній чоловік. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, суду пояснила, що вона також ніколи не бачила відповідача, за місцем проживання дітей відповідач не з`являвся, після розірвання шлюбу [PERSON] вихованням дітей займалась сама, а згодом вийшла заміж і вони з чоловіком спільно виховують дітей. Свідок [PERSON] суду пояснив, що після розірвання шлюбу між сторонами, відповідач жодного разу не приходив до дітей. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача, суду пояснила, що відповідач зловживав алкоголем, вів аморальний спосіб життя. Після розірвання шлюбу між її дочкою та відповідачем, останній жодного разу не відвідав дітей та не цікавить їхнім життям. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України). Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Статтею 150 СК України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, у якій зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим це, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач тривалий час поспіль не бере участі у вихованні сина [PERSON] та дочки [PERSON] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує їх необхідними матеріально-побутовими умовами, доглядом, вихованням, не спілкується з ними, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. З наведених мотивів суд дійшов висновку про наявність правових підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved