Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

17.09.2021 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які заявою від 30.03.2023 року уточнив та просить встановити факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] , померлою [INFO] з 2010 року до дня відкриття спадщини, тобто до [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; та визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] право власності на 2/17 частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] , за життя заповіт залишила на користь [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~які спадщину\~не прийняли.Спадкоємців за законом першої, другої, третьої черги, які заявили свої спадкові права немає. Позивач є спадкоємцем за законом четвертої черги, спадщину прийняв, оскільки з 2010 року та на час відкриття спадщини постійно мешкав із спадкодавцем, однак нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягає на їх задоволенні. Відповідачі в судове засідання не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить 2/17 частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 17.06.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Апреленко Р.І. за №2796, що також підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №268717901 від 03.08.2021 року. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до акта про смерть №0050, виданого 21.01.2016 року Госпісом Святої Єкатерини Александрівської м. Софії, Болгарія, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого вищезазначене майно. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 01.07.2009 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Крижановською С.М., зареєстрованого в реєстрі за № 4-1433, [PERSON] заповіла всю належну їй на праві власності всю частку житлового будинку з надвірними спорудами, що складає квартиру [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] . Відповідно до\~заповіту,\~посвідченого 22.08.2011\~року секретарем\~Суворовської селищної\~ради Ізмаїльського\~району Одеської\~області Гончар\~Є.С.,зареєстрованого в реєстрі за № 342, [PERSON] заповіла належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] . Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 67285568 від 13.11.2021 року, наданої Ренійською районною державною нотаріальною конторою, заповіт [PERSON] від 22.08.2011 року, зареєстрований за № 342 не змінювався та не скасовувався. Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що спадкоємці за заповітом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем [PERSON] не проживали, що підтверджено довідкою №1288, виданою 30.08.2021 року Суворовською селищною радою Ізмаїльського району, та у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались, що підтверджено листом Ренійської районної державної нотаріальної контори №100/01-16 від 13.11.2021 року, тобто [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вважаються такими, що не прийняли спадщину. Крім того, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають та не заперечують проти визнання права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] за [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. Спадкоємців за законом першої, другої, третьої черги після смерті [PERSON] , які б прийняли спадщину немає. Відповідно до ч.1 ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з правилами ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 1 ст. 1221 ЦК України. Згідно ст. 315 ЦПК України в судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звернулась до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця. Згідно до ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК\~2947-14\~про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що з початку 2010 року [PERSON] та [PERSON] жили за адресою: [ADDRESS] до 2015 року. Після вони поїхали в Болгарію на лікування і [PERSON] там померла. Вони жили як сім`я. [PERSON] купував ліки, доглядав за нею, купував продукти. Це була його рідна тітка. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що з початку 2010 року [PERSON] переїхав до [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , жили там до кінця 2015 року. Після вони поїхали до Болгарії і вона там померла, [PERSON] займався її похоронами. Вони жили як сім`я. [PERSON] купував ліки, доглядав за нею, купував продукти. Це була його рідна тітка. Таким чином,\~всудовому засіданні було встановлено факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] , померлою [INFO] з 2010 року до дня відкриття спадщини, тобто до [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Згідно із п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved