Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

В грудні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та її відібрання. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що від шлюбу мають двох доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2013 року, шлюб між подружжям розірвано. Після розлучення між колишнім подружжям було досягнуто усної згоди щодо проживання дітей, так [PERSON] залишилась проживати з батьком в належному йому на праві власності будинку, а [PERSON] залишилась проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Впродовж останнього часу відповідачка висловлює бажання залишити проживати з собою і старшою сестрою, і доньку [PERSON] , а тому позивач просить врегулювати спір між колишнім подружжям щодо визначення місця проживання доньки шляхом визначення місця проживання доньки [PERSON] з батьком [PERSON] за місцем його реєстрації [ADDRESS] та просить також відібрати доньку у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Ухвалою суду від 3 січня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 11 січня 2023 року судом до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено в якості належної особи - Управління служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради. 15 березня 2023 року представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору долучено до матеріалів справи висновок щодо предмета спору. Ухвалою від 15 березня 2023 року призначено справу до судового розгляду. [PERSON] в судовому засіданні в режимі відео конференції підтримав позовні вимоги та вказав, що вже тривалий час проживають разом з донькою і звернення до суду є лише наміром врегулювати спір з відповідачкою щодо визначення місця проживання дитини, наміру ухилятись від мобілізації не має, наразі є здобувачем у вищому навчальному закладі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, але наполягав, що при вирішенні позову визначальною має бути думка дитини. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що батьком створені кращі умови для життя дитини, а також на те, що сама дитини виявляє бажання проживати саме з батьком. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 21 липня 2001 року перебували в шлюбі, від якого у подружжя народились доньки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2013 року шлюб між подружжям [PERSON] розірвано. [PERSON] має у власності будинок по [ADDRESS] . За даною адресою зареєстровані та проживають [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні №6000 від 7 серпня 2018 року. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №4729 від 4 липня 2018 року. Згідно висновку органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради від 14 березня 2023 року вважають за доцільне визначити місце проживання [PERSON] разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , як таке, що відповідає інтересам малолітньої дитини. Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7\~СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно достатті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XIIдержави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 160\~СК України передбачено, що\~місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81\~ч.1,\~6 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Допитана в судовому засіданні [PERSON] , суду пояснила, що проживає з батьком з 2016 року в приватному будинку, де в неї є власна кімната та батьком створені комфортні умови для її проживання та навчання. До батька вона прихильніша більше, з мамою бачиться рідше та хоче в подальшому проживати саме з батьком, з яким у неї склались довірливі відносини. Враховуючи вищевикладене, вік та інтереси дитини, її ставлення і прихильність до батьків, забезпечення житлом кожним із колишнім із подружжя, суд вважає що позов [PERSON] слід задовольнити частково, визначивши місце проживання дитини з батьком, зважаючи на той факт, що батько має власне житло, має постійний дохід, довірливі відносини між батьком і дитиною, а також зважаючи на бажання самої дитини проживати з батьком. В частині, що стосується відібрання дитини в матері, суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки під час судового розгляду було встановлено, що [PERSON] проживає з батьком, а тому відсутні підстави для її відібрання у матері. Згідно\~ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 992,40грн..

Outcome: partial