Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором № 014/0074/82/69394 від 23.01.2017 року. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 23.01.2017 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк», та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014/0074/82/69394, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 20000,00 дол. США строком до 23.01.2015 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 14,0 % річних, комісії згідно умов та тарифів, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені Кредитним договором. В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Кредитним договором, 23.01.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та громадянами [PERSON] , [PERSON] було укладено Договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідачі передали і іпотеки банку житлову квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 54,6 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., та яка належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Договору (ВЕІ № 181845) дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. 01.11.2006 року за реєстровим № У-685, і зареєстрованого в КП «Одеське міське бюро ТБІ та реєстрації об`єктів нерухомості» 28.11.2006 року під реєстровим № 3729 на сторінці 194, в книзі 626. Вказаний договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк М.І., зареєстрований в реєстрі за № 85. 27.04.2009 року між банком та позичальником [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди тимчасово, на період з 27.04.2009 року по 27.04.2010 року зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за Кредитним договором до розміру визначеного в Графіку погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором, у зв`язку з чим Графіку погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості Кредиту було викладено у новій редакції в Додатку № 1 та № 2. 04.02.2011 року між банком та позичальником було укладено Додаткову угоду № 014/0074/82/69394/02, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди збільшити строк кредиту на 37 календарних місяців, у зв`язку з чим: дата остаточного погашення 23.02.2018 року. Також, згідно вимог в. 2 цієї додаткової угоди сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника за Кредитним договором, строк сплати якої настав. Графік погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості Кредиту було викладено у новій редакції в Додатку № 1 та № 2. У подальшому, 06.03.2012 року між банком та позичальником було укладено Додаткову угоду № 014/0074/82/69394/3, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди врегулювати виконання позичальником грошових зобов`язань за Кредитним договором та врегулювати заборгованість позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав. Відповідно до умов п. 5.1 Кредитного договору у редакції Додаткової угоди № б/н, позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредитної заборгованості та сплату нарахованих відсотків щомісячно згідно Графіка погашення заборгованості (Додаток № 1 до Кредитного договору) щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3 Кредитного договору та остаточне погашення отриманого кредиту по 23.02.2018 року (включно) на рахунки, зазначені у Кредитному договорі. Однак, [PERSON] взятого на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 09.11.2020 року має заборгованість в розмірі 15426,54 дол. США, з яких: 8860,36 дол. США заборгованість за кредитом; 6566,18 дол. США заборгованість за відсотками. Оскільки відповідачка [PERSON] у порушення зазначених норм закону та умов договору зобов`язання за договором кредиту не виконала, просить суд задовольнити позов та ухвалити рішення, яким у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 014/0074/82/69394 від 23.01.2007 року у сумі 15246 дол. США звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 54,6 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження від 26.04.2021 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.06.2022 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача Звєзділіна Полішко А.Д. в судове засідання не з`явилася. Однак, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд провести розгляд даної справи за відсутності представника позивача. Представник відповідачів [PERSON] в судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій просить суд провести розгляд даної справи за відсутності сторони відповідача. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно приписів ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, одним із різновидів договорів є кредитний договір. Згідно приписів ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. По справі встановлено, що 23.01.2017 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк», та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014/0074/82/69394 (надалі Кредитний договір), відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 20000,00 дол. США строком до 23.01.2015 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 14,0 % річних, комісії згідно умов та тарифів, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені Кредитним договором. В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Кредитним договором, 23.01.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та громадянами [PERSON] , [PERSON] було укладено Договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідачі передали і іпотеки банку житлову квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 54,6 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., та яка належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Договору (ВЕІ № 181845) дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. 01.11.2006 року за реєстровим № У-685, і зареєстрованого в КП «Одеське міське бюро ТБІ та реєстрації об`єктів нерухомості» 28.11.2006 року під реєстровим № 3729 на сторінці 194, в книзі 626. Вказаний договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк М.І., зареєстрований в реєстрі за № 85. 27.04.2009 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди тимчасово, на період з 27.04.2009 року по 27.04.2010 року зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за Кредитним договором до розміру визначеного в Графіку погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором, у зв`язку з чим Графіку погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості Кредиту було викладено у новій редакції в Додатку № 1 та № 2. 04.02.2011 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником було укладено Додаткову угоду № 014/0074/82/69394/02 до Кредитного договору, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди збільшити строк кредиту на 37 календарних місяців, у зв`язку з чим: дата остаточного погашення 23.02.2018 року. Також, згідно вимог в. 2 цієї додаткової угоди сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника за Кредитним договором, строк сплати якої настав. Графік погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості Кредиту було викладено у новій редакції в Додатку № 1 та № 2. У подальшому, 06.03.2012 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником було укладено Додаткову угоду № 014/0074/82/69394/3 до Кредитного договору, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди врегулювати виконання позичальником грошових зобов`язань за Кредитним договором та врегулювати заборгованість позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав. Відповідно до умов п. 5.1 Кредитного договору у редакції Додаткової угоди № б/н, позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредитної заборгованості та сплату нарахованих відсотків щомісячно згідно Графіка погашення заборгованості (Додаток № 1 до Кредитного договору) щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3 Кредитного договору та остаточне погашення отриманого кредиту по 23.02.2018 року (включно) на рахунки, зазначені у Кредитному договорі. Так, позивач зазначає, що [PERSON] взятого на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 09.11.2020 року має заборгованість в розмірі 15426,54 дол. США, з яких: 8860,36 дол. США заборгованість за кредитом; 6566,18 дол. США заборгованість за відсотками. Проте, в ході розгляду даної справи судом було встановлено, що позивачем було надано гарантійний лист вих. № 114/5-227029 від 27.08.2021 року, виписаний банком позичальнику [PERSON] (Т. 1 а.с. 221). Із вказаного гарантійного листа вих. № 114/5-227029 від 27.08.2021 року вбачається, Райффайзен Банк пропонує [PERSON] скористатися пропозицією щодо врегулювання проблемної заборгованості, а саме у разі внесення [PERSON] коштів до 31.07.2023 року включно у розмірі 7200,00 доларів США на погашення за кредитним договором № 014/0047/82/69394 від 23.01.2007 року, Банк надасть листи нотаріусу щодо зняття обтяження із майна, що виступає забезпеченням по кредиту. Графік погашення становить із серпня 2021 року по липень 2023 року в термін до 30 числа кожного місяця у розмірі не менше, ніж у 300,00 дол. США. У випадку нездійснення [PERSON] внесення зазначеної вище суми за кредитом у встановлені терміни до 31.07.2023 року, та не підписання договору про повне прощення заборгованості встановленого зразку, дана пропозиція щодо врегулювання проблемної заборгованості втрачає силу. Також Банк проводитиме дії по стягненню боргу в примусовому порядку в рамках судового та виконавчого провадження. У підтвердження виконання [PERSON] умов гарантійного листа представником відповідачів було надано суду копії квитанцій за період із 28.08.2021 року по 27.01.2022 року, з яких вбачається, що [PERSON] кожного місяця здійснювала платежі за кредиторською заборгованістю у розмірі 300,00 доларів США до АТ «Райффайзен Банк» (Т. 1 а.с. 223 227). Суд констатує, що 08.12.2022 року позивачем було надано письмові пояснення (Т. 2 а.с. 12 13), з яких вбачається, що з серпня 2021 року по січень 2022 року відповідачами було внесено 1800 дол. США на виконання умов гарантійного листа. Проте, що умовами гарантійного листа було зазначено про зобов`язання внести кошти у сумі 7200,00 дол. США до 31.07.2023 року. З лютого 2022 року та станом на дату розрахунку відповідач припинили виконувати зобов`язання за кредитом та відповідно умови гарантійного листа, у зв`язку з чим, станом на 06.12.2022 року заборгованість за Кредитним договором становить 15928,86 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом: 7060,36 дол. США (еквівалент 258187,48 грн.); 8833,29 дол. США (еквівалент 323021,05 грн.). Суд констатує, що згідно Розрахунку заборгованості позивачем нараховувалися відсотки, передбачені умовами Кредитного договору у розмірі 14,00 % річних. Проте, суд не може погодитися із заявленим позивачем розрахунком заборгованості в частині нарахування відсотків за користування кредитом з огляду на наступне. Як вище зазначено, 04.02.2011 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником було укладено Додаткову угоду № 014/0074/82/69394/02 до Кредитного договору, відповідно до умов якої, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони дійшли згоди збільшити строк кредиту на 37 календарних місяців, у зв`язку з чим: дата остаточного погашення 23.02.2018 року. Також, згідно вимог в. 2 цієї додаткової угоди сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника за Кредитним договором, строк сплати якої настав. Графік погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості Кредиту було викладено у новій редакції в Додатку № 1 та № 2. Згідно приписів ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Так, судом встановлено, що у зв`язку із порушенням позичальником [PERSON] взятих на себе кредитних зобов`язань ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ще 19.08.2015 року листом № 1140000/15-44552 зверталося до відповідачки [PERSON] із вимогою про дострокове виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором № 014/0074/82/69394 від 23.01.2017 року, у якому вимагало в строк не більш ніж 60 календарних днів здійснити дострокове погашення Кредиту у повному обсязі зі сплатою процентів та пені відповідно до умов Кредитного договору, а саме: 12583,36 дол. США заборгованість по сумі Кредиту; 3086,79 дол. США заборгованість по відсоткам. Даний факт підтверджується доданою до матеріалів справи представником відповідачів [PERSON] копією вказаної вимоги. У подальшому, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] , [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором. Проте, вказана позовна заява ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.09.2019 року у справі № 522/23611/15-ц була залишена без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України у зв`язку із поданням відповідної заяви представником ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вказаної ухвали суду. Правовідносини між сторонами є цивільно правовими та урегульовані положеннями ЦК України. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати ВС у справі №444/9519/12 від 28.03.2018 року, яку суд вважає за необхідним застосувати у даній справі. Згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на вище викладене, суд приходить до переконання, що нарахування позивачем процентів на підставі умов Кредитного договору № 014/0074/82/69394 від 23.01.2017 року (14,00 % річних) після звернення до позичальника із вимогою про дострокове погашення Кредиту, є безпідставним, з підстав припинення права кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом у разі звернення до позичальника із вказаною вимогою. Так, з наявного в матеріалах справи Розрахунку заборгованості вбачається, що на день звернення до відповідачки [PERSON] із вимогою про дострокове виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором (19.08.2015 року) заборгованість по відсотках згідно умов договору становила 3086,79 дол. США. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] взятого на себе зобов`язання не виконала за умовами Кредитного договору № 014/0074/82/69394 від 23.01.2007 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 10147,15 дол. США, з яких: 7060,36 дол. США заборгованість за кредитом; 3086,79 дол. США заборгованість за відсотками. Як було вище зазначено, в якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Кредитним договором, 23.01.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та громадянами [PERSON] , [PERSON] було укладено Договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідачі передали і іпотеки банку житлову квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 54,6 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., та яка належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Договору (ВЕІ № 181845) дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. 01.11.2006 року за реєстровим № У-685, і зареєстрованого в КП «Одеське міське бюро ТБІ та реєстрації об`єктів нерухомості» 28.11.2006 року під реєстровим № 3729 на сторінці 194, в книзі 626. Вказаний договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк М.І., зареєстрований в реєстрі за № 85. Згідно приписів ч.ч. 1, 3 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Подільний об`єкт незавершеного будівництва може бути переданий в іпотеку лише у випадках, визначених законом. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Згідно п. 4.1, 4.2 Договору іпотеки від 23.01.2007 року у разі порушення основного зобов`язання та/або умов цього договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на Предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання зобов`язання за Кредитним договором вони не будуть виконанні, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлені Кредитним договором строки суми кредиту; та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені Кредитним договором строки суми процентів; та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки суми неустойки (пені, штрафних санкцій). Згідно вимог п. 4.3, 4.4 Договору іпотеки від 23.01.2007 року Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання за Кредитним договором забезпеченого цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. Таким чином, у зв`язку із невиконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором позивач звернувся до суду із позовом з метою захисту свого порушеного право шляхом звернення стягнення на іпотечне майно. Судом встановлено, що укладаючи Договір іпотеки 23.01.2007 року було обумовлено відповідне застереження в іпотечному догові, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Так, відповідно до п. 4.5 Договору іпотеки від 23.01.2007 року сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на Предмет іпотеки: передача Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку»; право Іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь якій особі на підставі договору купівлі продажу у порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку»; реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за виконавчим написом нотаріуса, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Частина друга статті 36 ЗУ «Про іпотеку» (чинна на день звернення до суду з даним позовом) яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. За змістом припису частини другої статті 35 ЗУ «Про іпотеку» визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили. Вказаний висновок висловлений у постанові Великої Палати ВС № 310/11024/15-ц від 29.05.2019 року, яку суд вважає з необхідним застосувати при розгляді даної справи. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Так, ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором бо законом; заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 592 ЦК України, заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави у випадках встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 12 цього Закону у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ч. 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Суд констатує, що на день звернення до суду з даним позовом ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» передбачала, що у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Проте, 16.07.2021 року ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо усунення розбіжностей та осучаснення реалізації майна в іпотеці та виконавчому провадженні» 1701-ІХ ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» викладено у наступній редакції «у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій». Згідно з ст. 41 ЗУ «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. В рамках розгляду даної справи позивачем було доведено факт наявності кредитної заборгованості у позичальника [PERSON] за невиконання умов Кредитного договору № 014/0074/82/69394 від 23.01.2007 року в частині встановленої судом у розмірі 10147,15 дол. США, а відтак АТ «Райффайзен Банк» набуло право звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості. Так як своїх зобов`язань за Кредитним договором [PERSON] добровільно не виконує належним чином, але як боржник вона не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобов`язання, то у позивача обґрунтовано виникло право вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, суд застосовує до вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки положення ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» чинної на момент ухвалення рішення суду та визначає звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення електронного аукціону у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про доведеність позивачем викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для часткового задоволення позовних вимог в частині встановленої судом заборгованості за Кредитним договором у розмірі 10147,15 дол. США, та захисту порушеного права позивача в судовому порядку. Водночас суд констатує, що згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України. Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту: «5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону». Враховуючи, що на момент ухвалення судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Подібних висновків Верховний Суд дійшов і в постанові від 22 червня 2022 року у справі № 296/7213/15 (провадження 61-10125св21, ЄДРСРУ № 105011832). Слід вказати, що вказані положення законодавства відстрочують виконання зобов`язання до моменту втрати ними чинності, не звільняючи від його виконання, та відповідно, не можуть бути підставою для відмови в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, унеможливлюючи в свою чергу вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів спрямованих на виконання таких рішень окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. У такому висновку Верховний Суд виходить з того, що згадані норми права не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджене зупинення виконання цих правил на певний період. Згідно ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial