Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому просить суд: -стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь [PERSON] 15 039,15 грн безпідставно набутих коштів; 3 190,14 грн інфляційного збільшення за прострочення повернення безпідставно набутих коштів; 411,62 грн - 3 % річних за прострочення повернення безпідставно набутих коштів; -стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Русецького П.С. на користь [PERSON] 350 грн витрати виконавчого провадження; 1 503,92 грн основної винагороди приватного виконавця; 50,74 грн 3% річних; 393,25 грн інфляційного збільшення; -стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь [PERSON] 50 000,00 грн моральної шкоди; -судові витрати покласти на відповідачів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.06.2021 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Русецьким П.С. відкрито виконавче провадження №65884197, стягувачем за яким є АТ «Альфа-Банк», а боржником [PERSON] . Підставою відкриття виконавчого провадження є виконавчий напис, який виданий 21.01.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, Івано-Франківської області Личуком Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №87 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором №032/699769-KR від 06.08.2008 у розмірі 26 284,16 дол. США, що згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют становить 741 213,31 грн та 1 500,00 грн. 23.06.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Русецьким П.С. винесено постанову про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 28 912,58 USD. 01.07.2021 з карткового рахунку [PERSON] , відкритого в AT КБ «ПРИВАТБАНК», було списано грошові кошти у розмірі 3 573,00 грн на виконання платіжної вимоги приватного виконавця в рамках виконавчого провадження №65884197 щодо стягнення на підставі виконавчого документа №87 від 21.01.2021; 02.07.2021 з карткового рахунку [PERSON] , відкритого в AT КБ «ПРИВАТБАНК», списано грошові кошти у розмірі 13 320,07 грн на виконання платіжної вимоги приватного виконавця в рамках виконавчого провадження №65884197 щодо стягнення на підставі виконавчого документа №87 від 21.01.2021. Відповідно до листа приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Русецького П.С. від 06.09.2022 вищевказані примусово списані з позивача грошові кошти були розподілені наступним чином: 350 гривень перераховано на рахунок приватного виконавця Русецького П.С., як витрати виконавчого провадження; 15 039,15 гривень (еквівалент 548,63 дол. США) перераховано стягувачу AT «Альфа-Банк» як частково стягнуті кошти за виконавчим документом; 1 503,92 гривень (еквівалент 54,86 дол. США) перераховано на рахунок приватного виконавця Русецького П.С., як основна винагорода приватного виконавця. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28.09.2021 року по справі № 752/17286/21 виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. від 21.01.2021, за реєстровим номером 87, визнано таким, що не підлягає виконанню. 25.11.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Русецьким П.С. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №65884197. Проте, станом на даний час, вищевказані стягнуті з [PERSON] грошові кошти у розмірі 3 573,00 грн та 13 320,07 грн не були повернуті ані AT «Альфа-Банк», ані приватним виконавцем, що порушує майнові права позивача. Позивач вважає, що примусово стягнуті з нього грошові кошти на підставі виконавчого напису, який визнано судом таким, що не підлягає виконанню, є безпідставно набутим майном (грошовими коштами), які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в порядку ст. 1212 ЦК України. Обов`язок відповідачів повернути безпідставно отримані кошти виник після набрання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28.09.2021 законної сили. Проте свого обов`язку щодо повернення коштів відповідачі не виконали чим допустили прострочення виконання грошового зобов`язання, що має наслідком застосування положення ч.2 ст. 625 ЦК України. Також позивач зазначає, що починаючи з дати відкриття виконавчого провадження (23.06.2021) до дати закінчення виконавчого провадження №65884197 (25.11.2021) позивач був позбавлений права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном (рухомим та нерухомим), позбавлений можливості використовувати арештовані та оголошені у розшук транспортні засоби з метою отримання прибутку, позбавлений можливості отримувати та розпоряджатися своєю пенсією, тобто вищевказаними діями AT «Альфа-Банк» позивач був позбавлений всіх можливих джерел для отримання доходу та існування, що спричинило у нього сильне душевне страждання, постійне хвилювання, порушення звичного способу життя. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 50000,00 грн. На підставі зазначеного позивач просить про задоволення позову. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.10.2022 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. 18.11.2022 від відповідача - приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Русецького П.С. надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач заперечив проти позову, просив відмовити у його задоволенні, пославшись на таке. Основна винагорода, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом. Виконавчим документом визначено суму до стягнення в розмірі 26284,16 доларів США та 1500 гривень, основна винагорода приватного виконавця, в розмірі 10 відсотків, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом та становить 2628,42 доларів США та 150 гривень. 23.06.2021 приватним виконавцем винесена постанова про стягнення з боржника основної винагороди № 65884197. 01.07.2021 приватним виконавцем направлено платіжну вимогу до AT КБ «ПРИВАТБАНК», про списання грошових коштів, які містять на відкритих рахунках боржника [PERSON] , та на які накладено арешт в межах виконавчого провадження №65884197, для виконання виконавчого напису №87, виданого 21.01.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. та постанови про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця № 65884197 та постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій № 65884197 від 23.06.2021. В результаті виконання платіжних вимог з рахунків боржника було списано та перераховано на рахунок приватного виконавця з обліку депозитних сум і зарахування стягнутих коштів грошові кошти в сумі 3573 грн, що надійшли 01.07.2021 року та в сумі 13320,07 грн, що надійшли 02.07.2021 року. Стягнення суми основної винагороди і витрат виконавчого провадження здійснюється на підставі імперативних приписів закону, зокрема статей 27, 42, 45 Закону України "Про виконавче провадження". Підставою для стягнення основної винагороди приватного виконавця у межах виконавчого провадження № 65884197 є здійснення приватним виконавцем дій по стягненню з боржника [PERSON] на користь стягувана AT «Альфа-Банк» зазначених у виконавчому документів сум. [PERSON] був обізнаним про перерахування коштів на виконання постанови про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця № 65884197 та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 65884197 від 23.06.2021 на користь приватного виконавця Русецького П.С., і не оскаржував в цій частині дії виконавця, що виключає факт безпідставного набуття приватним виконавцем Русецьким П.С. коштів. 22.12.2022 від відповідача - АТ «Альфа-Банк» надійшла заява про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27.12.2022 відмовлено у задоволенні заяви відповідача АТ «Альфа-Банк» про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідач АТ «Альфа-Банк» позовну заяву з додатками отримав, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подали. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 23.06.2021 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Русецьким П.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65884197, щодо примусового виконання виконавчого напису №87, виданого 21.01.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість, що виникла за кредитним договором № 032/699769-KR від 06 серпня 2008 року за період з 01 вересня 2017 року по 01 вересня 2020 року, боргу у розмірі 26 284 дол. США 16 центів (на день вчинення цього напису, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют становить 741 213,31 грн та 1 500,00 грн. Статтею 31 ЗУ "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено порядок сплати винагороди приватного виконавця, так основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Основна винагорода, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом. Виконавчим документом визначено суму до стягнення в розмірі 26284,16 доларів США та 1500 гривень, основна винагорода приватного виконавця, в розмірі 10 відсотків, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом та становить 2628,42 доларів США та 150 гривень. Вбачається, що у відповідності до положень ст. 3, ч. 3 ст. 40, ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», 23.06.2021 приватним виконавцем Русецьким П.С. винесена постанова про стягнення з боржника [PERSON] основної винагороди №65884197. 23.06.2021 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Русецьким П.С., у відповідності до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт коштів боржника № 65884197 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця. Відповідно до абз. 1 ч.2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Вбачається, що 01.07.2021 приватним виконавцем Русецьким П.С. направлено платіжну вимогу №65884197 до AT КБ «ПРИВАТБАНК», про списання грошових коштів, які містять на відкритих рахунках боржника [PERSON] , та на які накладено арешт в межах виконавчого провадження № 65884197, для виконання виконавчого напису №87, виданого 21.01.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. та постанови про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця № 65884197 та постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій № 65884197 від 23.06.2021. В результаті виконання платіжних вимог з рахунків боржника [PERSON] було списано та перераховано на рахунок приватного виконавця з обліку депозитних сум і зарахування стягнутих коштів грошові кошти в сумі 3573 грн, що надійшли 01.07.2021 року та в сумі 13320,07 грн, що надійшли 02.07.2021 року. Відповідно до положень ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» грошові кошти, що стягнуті з боржника, були розподілені наступним чином: 350 гривень перераховано на рахунок приватного виконавця Русецького П.С., як витрати виконавчого провадження, згідно з постановою про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; 15039,15 гривень (еквівалент 548,63 дол. США згідно курсу НБУ на дату перерахування) перераховано стягувану AT «Альфа-Банк» як частково стягнуті кошти за виконавчим документом згідно виконавчого напису №87, виданого 21.01.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В.; 1503,92 гривень (еквівалент 54,86 дол. США згідно курсу НБУ на дату перерахування) перераховано на рахунок приватного виконавця Русецького П.С., як основна винагорода приватного виконавця згідно з постаново про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця №65884197 від 23.06.2021. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28.09.2021 по справі №752/17286/21 виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. від 21.01.2021, за реєстровим номером 87, визнано таким, що не підлягає виконанню. 25.11.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Русецьким П.С. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №65884197. Стягнення суми основної винагороди і витрат виконавчого провадження здійснюється на підставі імперативних приписів закону, зокрема статей 27, 42, 45 Закону України "Про виконавче провадження". Підставою для стягнення основної винагороди приватного виконавця Русецького П.С., у межах виконавчого провадження № 65884197, є здійснення приватним виконавцем дій по стягненню з боржника [PERSON] на користь стягувана AT «Альфа-Банк» зазначених у виконавчому документів сум. Закон України "Про виконавче провадження", а саме стаття 74 цього Закону, встановлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 зазначила, що відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Станом на момент прийняття рішення у цій справі, відсутні будь-які судові рішення та процеси про визнання рішення, дії чи бездіяльності приватного виконавця Русецького П.С., щодо стягнення основної винагороди в межах виконавчого провадження № 65884197, доказів зворотного позивачем надано не було, а тому вони є законними та не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження. Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження №12-161гс19) дійшла висновку, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювана шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Як вбачається, боржник [PERSON] був обізнаним про перерахування коштів на виконання постанови про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця № 65884197 та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 65884197 від 23.06.2021, на користь приватного виконавця Русецького П.С., і не оскаржував в цій частині дії виконавця, що виключає факт безпідставного набуття приватним виконавцем Русецьким П.С. коштів. Факт обізнаності боржника з арештом та примусовим списанням грошових коштів підтверджується тим, що в процесі примусового виконання виконавчого документа до приватного виконавця представником боржника було подано заяву від 21.07.2021 про зняття арешту з коштів, розміщених на рахунку боржника, тобто з рахунку, з якого було примусового списано грошові кошти. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі №201/8493/18 - суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні статті 1212 ЦК України. Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про не доведення позивачем безпідставності набуття приватним виконавцем основної винагороди та витрат виконавчого провадження в межах виконавчого провадження №65884197. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача пред`явлених до приватного виконавця про стягнення на користь позивача 350 грн витрат виконавчого провадження та 1 503,92 грн основної винагороди приватного виконавця. Також не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з приватного виконавця 3% річних та інфляції за прострочення повернення коштів. Разом з тим, суд вважає доведеною вимогу позивача про стягнення з відповідача АТ «Альфа-Банк» коштів в розмірі 15 039,15 грн, оскільки з моменту набрання законної сили (29.10.2021) рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28.09.2021 по справі №752/17286/21, щодо вказаного майна підстава, на якій майно набувалося, відпала. Наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання встановлені ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Обов`язок відповідача АТ «Альфа-Банк» повернути позивачу кошти в розмірі 15 039,15 грн виник після набрання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28.09.2021 по справі №752/17286/21 законної сили, тобто з 29.10.2021. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача АТ «Альфа-Банк» 3% річних в сумі 411,62 грн та інфляції в сумі 3 190,14 грн за період прострочення виконання грошового зобов`язання (з 29.10.2021 по 29.10.2021) ґрунтується на положеннях чинного законодавства, а відтак підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача АТ «Альфа-Банк» моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн слід зазначити наступне. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31 березня 1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю посадових чи службових осіб АТ «Альфа-Банк» позивачу була завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача та його вини в заподіянні моральної шкоди, не зазначено з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди. З огляду на викладене позов підлягає частковому задоволенню. З урахуванням часткового задоволення позову, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача АТ «Альфа-Банк» на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 992,40 грн. З огляду на викладене,

Outcome: partial