Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДКП Фармацевтична фабрика» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 01 грудня 2021 року Вінницьким апеляційним судом по справі № 127/15014/20 було ухвалено постанову, якою зокрема було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 червня 2020 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 481697,37 грн. (без утримання податку й інших обов`язкових платежів). На виконання вище наведеної постанови Вінницьким міським судом Вінницької області було видано виконавчий лист №127/15014/20 від 13.12.2021 року про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 червня 2020 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 481697,37 грн. (без утримання податку й інших обов`язкових платежів). 14 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Авторговим Андрієм Миколайовичем відкрито виконавче провадження № 67892528 з виконання виконавчого листа № 127/15014/20 від 13.12.2021 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 червня 2020 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 481697,37 грн. (без утримання податку й інших обов`язкових платежів). Також одночасно з відкриттям виконавчого провадження 14 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Авторговим А.М. було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та які належать ТОВ «ДКП Фармацевтична фабрика». Арешт накладено в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, всього на суму 549742,19 грн., в тому числі 481697,37 грн. стягнутих постановою Вінницького апеляційного суду від 01.12.2021 р. по справі №127/15014/20 з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 червня 2020 року по 30 листопада 2021 року у (без утримання податку й інших обов`язкових платежів). 17 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Авторговим А.М. було примусово стягнуто з ТОВ «ДКП Фармацевтична фабрика»\~ 549742,19 грн., в тому числі 481697,37 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В подальшому ці грошові кошти були перераховані [PERSON] 20 грудня 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Авторговим А.М. виконавче провадження № 67892528 закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням. Однак, під час виконання вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Авторговим А.М. не проведено відрахування всіх обов`язкових платежів з середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В результаті чого відповідач отримав середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі більшому, ніж встановлено чинним законодавством України та визначено постановою Вінницького апеляційного суду по справі № 127/15014/20 від 01 грудня 2021 року, у зв`язку з чим відповідач безпідставно набула грошові кошти в сумі 93930,99 грн.. Так, виконавець при виконанні постанови Вінницького апеляційного суду по справі №127/15014/20 від 01 грудня 2021 року щодо стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 481697,37 грн. повинен був стягнути суму середнього заробітку без врахування 18 % ПДФО в сумі 86705,53 грн. та 1,5 % військового збору в сумі 7225,46 грн.. 13 грудня 2022 року ТОВ «ДКП Фармацевтична фабрика»\~ як податковий агент сплатило за [PERSON] 18 % ПДФО в сумі 86705,53 грн. та 1,5 % військового збору 7225,46 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Частиною другою цієї статті передбачено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Позивач вважає, що відповідач, отримавши у порядку примусового виконання постанови Вінницького апеляційного суду по справі № 127/15014/20 від 01 грудня 2021 року, грошові кошти набула їх частину, а саме 93930,99 грн. без достатньої правової підстави, адже повинна була бути сплачена її податковим агентом в дохід держави, а враховуючи те, що ТОВ «ДКП Фармацевтична фабрика» сплачені всі необхідні податки та збори, то вони підлягають стягненню із відповідача на користь ТОВ «ДКП Фармацевтична фабрика».\~ Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.01.2023 року відкрите спрощене позовне провадження без виклику сторін. Представником позивача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідачем позов не визнається в зв`язку з безпідставністю вимог. Представник позивача зазначив про те, що ТОВ «ДКП Фармацевтична фабрика»\~відповідно до п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПКУ як податковий агент зобов`язано було при нарахуванні (виплаті) доходу утримати із виплачених сум ПДФО та військовий збір, проте позивач в порушення вказаної норми закону цього не зробив. Вказану суму як податковий агент позивач сплатив тільки через рік після виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] , а саме 13 грудня 2022 р., тоді як виплата спірних сум [PERSON] була проведена в грудні 2021 р., тобто позивач порушив норми п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПКУ та несвоєчасна сплата податків відбулась саме зв`язку з недбалістю позивача. Позивач достеменно знав про прийняття Вінницьким апеляційним судом 01 грудня 2021 р. постанови про поновлення на посаді [PERSON] , так як 01 грудня 2021 р. позивачем було прийнято наказ №135/к «Про поновлення на роботі [PERSON] », в якому було зобов`язано бухгалтера провести виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. У позовній заяві позивач посилається на правові висновки Верховного Суду у справах № 359/10023/16-ц від 18.07.2018 р., № 523/14396/19 від 07.10.2020 р., №607/3509/17 від 16.11.2020 р. Відповідач вважає, що таке посилання є безпідставним з огляду на інші предмет та підстави позовів у даних справах. Позивач не оскаржував дії, рішення чи бездіяльність приватного виконавця Авторгова А.М. з приводу накладення арешту на рахунки позивача без врахування необхідності перерахування ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика»\~із стягуваних сум ПДФО та військового збору до бюджету, що на її думку є належним способом захисту його прав та можливість такого оскарження на даний час з урахуванням строків такого оскарження позивачем втрачена. Перерахування вказаних коштів приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Авторговим А.М. відповідачу було проведено добровільно, за відсутності рахункової помилки, відповідач жодної недобросовісності виплати вказаних сум не допускала, до її обов`язків утримання та сплата ПДФО та військового збору до бюджету не входить, вказані суми були перераховані приватним виконавцем, який стягнув ці суми із позивача добровільно, без допущення рахункової помилки (в даному випадку можна припускати протиправність дій приватного виконавця, що має бути встановлено рішенням суду, проте дії приватного виконавця позивачем у встановлений законом строк оскаржені не були). Зважаючи на норми ст. 1215 ЦК України відсутні підстави для стягнення з [PERSON] сум податків, які не були вчасно , у строки, передбачені Податковим кодексом України утримані із стягнутих сум позивачем, як безпідставно отримані кошти. Також представник відповідача вважає, що за відсутності врегулювання ст. 83 Цивільного кодексу України врегулювання питання повернення майна особі, якщо таке майно, а саме заробітна плата і прирівняні до неї платежі отримані особою саме в результаті виконання рішення суду за відсутності недобросовісності такої особи, то при вирішення питання повернення безпідставно отриманих коштів має бути застосована аналогія закону, а саме норми ч. 2 ст. 445 ЦПК України, ч. 2 ст.388 ЦК України. В зв`язку із клопотанням відповідача проводити розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін ухвалою суду від 01.02.2023 р. здійснено перехід до розгляду в спрощеному позовному провадженні в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01 грудня 2021 року Вінницьким апеляційним судом по справі № 127/15014/20 ухвалено постанову, якою було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКП «Фармацевтична фабрика» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 червня 2020 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 481697,37 грн. (без утримання податку й інших обов`язкових платежів). На виконання вказаної постанови Вінницьким міським судом Вінницької області було видано виконавчий лист № 127/15014/20 від 13.12.2021 року про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «ДКП «Фармацевтична фабрика» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 червня 2020 року по 30 листопада 2021 року у розмірі 481697,37 грн. (без утримання податку й інших обов`язкових платежів). 14 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Авторговим А.М. відкрите виконавче провадження № 67892528 з виконання виконавчого листа № 127/15014/20 від 13.12.2021 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області. 14 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Авторговим А.М. винесено постанову про арешт коштів ТОВ «ДКП Фармацевтична фабрика» в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, всього на суму 549742, 19 грн. 14 грудня 2021 р. приватним виконавцем Авторговим А.М. було примусово стягнуто з ТОВ «ДКП Фармацевтична фабрика»\~ 549742, 19 грн. при примусовому виконанні виконавчого листа № 127/15014/20, виданого 13.12.2021 р. Вінницьким міським судом Вінницької області, що підтверджується меморіальним ордером № 67892528-3. 20 грудня 2021 року постановою приватного виконавця виконавче провадження №67892528 закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням. 13 грудня 2022 року ТОВ «ДКП Фармацевтична фабрика» перерахувала до бюджету платіжним дорученням № 18472 7225,46 грн. військового збору і як призначення платежу у платіжному дорученні вказано «військовий збір 1,5% з доходу [PERSON] (код [NUMBER] ) за червень 2020 р. листопад 2021р. Строк платежу 13.12.2022 р.». 13 грудня 2022 року ТОВ «ДКП Фармацевтична фабрика» перерахувала до бюджету платіжним дорученням № 18471 86705,53 грн. податку з доходів фізичних осіб і як призначення платежу у платіжному дорученні вказано «податок з доходу фізичних осіб з [PERSON] (код [NUMBER] ) за червень 2020 р. листопад 2021р. Строк платежу 13.12.2022 р.». П.п. 163.1.1п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування фізичної особи резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого включаються, зокрема:дохід у виді заробітної плати, нарахованої (виплаченої) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту) (пп. 164.2.1 ст. 164 ПКУ);інші доходи, крім зазначених у ст. 165 Кодексу (пп. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 ПКУ). Пунктом 167.1 ст. 167 ПКУ передбачено, що ставка податку з доходів фізичних осіб становить 18 % бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику (крім випадків, визначених у п. 167.2?167.5 ст. 167 ПКУ). Крім того, доходи, визначені статтею 163 ПКУ, є об`єктом оподаткування військовим збором (п.п. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПКУ). Ставка військового збору становить 1,5 % об`єкта оподаткування, визначеного п.п. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПКУ (пп. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПКУ). Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст. 168 ПКУ. Так, згідно із п.п. 168.1.1 ст. 168 ПКУ податковий агент, визначення якого наведене у п.п. 14.1.180 ст. 14 ПКУ, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок і військовий збір із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 ПКУ, і ставку військового збору, встановлену п.п. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПКУ. Податковим агентом визнається особа, на яку податковим кодексом України покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків (п. 18.1 ст. 18 ПКУ). При цьому податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені Кодексом для платників податків (п. 18.2 Кодексу). Дохід у виді середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виплачений юридичною особою на користь платника податків фізичній особі (звільненому працівнику), включається до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу як інший дохід та оподатковується податком з доходів фізичних осіб і військовим збором на загальних підставах. ТОВ «ДКП Фармацевтична фабрика»\~ відповідно до п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПКУ як податковий агент зобов`язано було у грудні 2021 р. при нарахуванні (виплаті) доходу [PERSON] утримати із виплачених сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 червня 2020 року по 30 листопада 2021 року ПДФО та військовий збір. У судовому засіданні представник позивача підтвердив, що дії приватного виконавця Авторгова А.М. щодо стягнення з ТОВ «ДКП Фармацевтична фабрика» середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 червня 2020 року по 30 листопада 2021 року у сумі 481697,37 грн. без урахування податків і зборів позивачем не оскаржувались. Відповідно до\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Ця стаття визначає загальні умови існування цивільно-правових зобов`язань, що виникають у зв`язку із так званим безпідставним збагаченням, тобто набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави. Положення 83 глави\~ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Разом із тим, згідно\~із статтею 1215 ЦК України\~не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Роз`яснення рахункової помилки в повній мірі надано у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №501/2500/15-ц, де зазначено, що згідно з п. 24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~24\~грудня 1999\~року N\~13\~"Про\~практику застосування\~судами законодавства\~про оплату\~праці" до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, що має місце по даній справі. Це може бути, наприклад, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних в комп`ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Обов`язок щодо утримання та перерахування ПДФО та військового збору до бюджету при виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу несе ТОВ «ДКП Фармацевтична фабрика» як податковий агент, також ТОВ «ДКП Фармацевтична фабрика» мало право оскаржити дії приватного виконавця Авторгова А.М. щодо накладення арешту на кошти в сумі , які позивач мав перерахувати до бюджету в якості ПДФО та військового збору, проте позивач цього не зробив. Приватний виконавець Авторгов А.М. є суб`єктом незалежної професійної діяльності, особою, уповноваженою державою здійснювати діяльність із примусового виконання рішень. Кошти, які ТОВ «ДКП Фармацевтична фабрика» мало перерахувати до бюджету як податковий агент приватний виконавець Авторгов А.М. добровільно перерахував відповідачу [PERSON] при виконанні рішення Вінницького апеляційного суду від 01 грудня 2021 р. по справі № 337/5503/21. При цьому докази небросовісності [PERSON] при отриманні неї спірних коштів до суду не надано, також відсутні підстави вважати, що підставою отримання відповідачем коштів була рахункова помилка. Відповідач отримала спірні кошти в результаті виконання судового рішення приватним виконавцем. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітною платою і платежами, що прирівнюються до неї, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Такі ж висновки щодо застосування статті 1215 ЦК України викладені у: постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року, справа N 6- 151цс13, від 02 липня 2014 року, справа N 6-91 цс 14; постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року, справа N517/186/17, від 28 березня 2018 року, справа N 173/166/17, від 03 травня 2018 року, справа N 473/2859/17. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно із Законом України «Про оплату праці» та Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України №5 від 13.01.2004 року не є елементом, який входить до фонду оплати праці, але за своєю правовою природою у даних правовідносинах він є платежем, який прирівнюєтья до заробітної плати, оскільки є компенсаційною виплатою за незаконно втрачений працівником не з її волі заробіток, з якого підлягають відрахуванню податки та збори. Оскільки кошти перераховувались позивачем для передачі відповідачу не безпідставно, а на виконання рішення суду про стягнення середнього заробітку, за відсутності рахункової помилки зі сторони позивача і недобросовісності з боку набувача (відповідача), тому застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, відповідно до якої зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Також суд зазначає про те, що позивач мав можливість звернутися до суду із заявою про роз`яснення постанови Вінницького апеляційного суду від 01 грудня 2021 року, якщо був не зрозумілий порядок виконання постанови апеляційного суду в частині утримання податків та інших обов`язкових платежів. Статтею 3 Цивільного Кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання має грунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до\~статті 129-1\~Конституції України \~суд ухвалює\~рішення іменем\~України.\~Судове рішення\~є обов`язковим\~до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Приватний \~виконавець \~ Авторгов\~ А.М.\~є \~суб`єктом незалежної\~професійної діяльності,\~особою,\~уповноваженою державою\~здійснювати діяльність\~із примусового\~виконання рішень.\~Законом України\~«Про органи\~та осіб,\~які здійснюють\~примусове виконання\~судових рішень\~і рішень\~інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Відповідно до ст. 1 Закону України примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених\~Законом України\~"Про виконавче провадження" випадках на приватних виконавців. При розгляді цієї справи суд враховує також рішення Європейського Суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року в справі "Рисовський проти України" щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, щодо необхідності додержання принципу "належного урядування" при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном. У цьому рішенні Європейський суд з прав людини вказує, що принцип "належного урядування" як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов"язків (рішення у справі "Рисовський проти України", заява № 29979/04, від 20 жовтня 2011 року). Також суд вважає безпідставним посилання позивача в обгрунтування позовних вимог на правові висновки Верховного Суду справах № 359/10023/16-ц від 18.07.2018 р., № 523/14396/19 від 07.10.2020 р., №607/3509/17 від 16.11.2020 р. з огляду на інші предмет та підстави позовів у вказаних справах. Судом встановлено, що факт недобросовісності відповідача при отриманні нею спірних коштів не підтверджено наданими позивачем доказами. А відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані і задоволенню не підлягають. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed