Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

26 липня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 19\~265, 65 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що відповідач з вересня 2019 року ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини, які стягнуто з нього судовим наказом Приморського районного суду м. Одеси від 06.09.2019 року (справа №522/14538/19). Заборгованість Відповідача по аліментам за період з 27.08.2019 року по 01.07.2022 року становила 40693,50 (сорок тисяч шістсот дев`яносто три) грн. 50 коп. 09.06.2021 року Позивач зверталася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Відповідача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.09.2019 року по 01.02.2021 року. Відповідно до Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03.12.2021 року справа №522/10912/21 позовні вимоги Позивача були задоволені в повному обсязі та з Відповідача було стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.09.2019 року по 01.02.2021 року в розмірі 19030,00 (дев`ятнадцять тисяч тридцять) грн. Відповідач продовжує не сплачувати аліменти, а відтак Позивач вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. У зв`язку з вищевикладеним, з врахування уточнень від 14 жовтня 2022 року та заяви про збільшення позовних вимог від 07 грудня 2022 року, Позивач просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за період з 01 лютого 2021 року по 01 вересня 2022 року за прострочення сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 21 248 грн. 68 коп. та відшкодувати судові витрати у розмірі 1500,00 гривень. Ухвалою суду від 16 вересня 2022 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи. 29 листопада 2022 року від представника Відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого просили відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав відсутності вини платника аліментів. 29 листопада 2022 року від представника Відповідача до суду надійшли додаткові пояснення по справі. У відповідності до яких Відповідач частково визнає позовні вимоги, а саме вважає можливим стягнути пеню за несплату аліментів з Відповідача за період з квітня 2022 року по 01 червень 2022 року у розмірі 2618,00 грн. 07 грудня 2022 року від представника Позивача до суду надійшла відповідь на відзив. 14 лютого 2023 року від представника Позивача до суду надійшла заява про стягнення судових витрат. 14 березня 2023 року від представника Відповідача до суду надійшло клопотання про зменшення судових витрат. Також просили провести судове засідання за відсутності, проти задоволення позову заперечували та просили зменшити розмір пені з врахуванням тривалого лікування та смерті матері Відповідача. Представник Позивача 14 березня 2023 року надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності. Позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. В судове засідання 14 березня 2023 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, суд дійшов наступних висновків. Судовим наказом Приморського районного суду м. Одеси від 06.09.2019 року по справі № 522/14538/19 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня подання заяви про видачу судового наказу, а саме з 27.08.2019 року і до повноліття сина, тобто до [INFO] . Державним виконавцем Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Бурлею К.Я. 07.10.2019 року за вказаним судовим наказом, виданим 06.09.2019 року, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60224781. Після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, у відповідача утворилась заборгованість по сплаті аліментів по судовому наказу № 522/14538/19 від 06 вересня 2019 року, яка станом на 01.09.2022 року склала 43704, 00 грн., за період з лютого 2021 року по вересень 2022 року, що підтверджується розрахунками державного виконавця (а.с. 147). Разом з цим, суд враховує ту обставину, що станом на 01.11.2022 року у [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів по судовому наказу № 522/14538/19 від 06 вересня 2019 року відсутня, що також підтверджується відповідною довідкою (а.с. 147). Згідно розрахунків, наданих позивачем, сума, яка підлягає стягненню з відповідача становить 21248 (двадцять одна тисяча двісті сорок вісім) грн. 68 коп. за період з лютого 2021 року по вересень 2022 року за прострочення сплати аліментів на утримання дитини. Зазначене не спростовано відповідачем. Суд не бере до уваги твердження відповідача відносно того, що з підстав тривалого лікування та смерті матері Відповідача необхідно зменшити розмір пені, оскільки зазначені обставини не свідчать про неможливість надавати матеріальну допомогу своїй дитині. Частиною 1\~статті 202 Сімейного кодексу України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази, що у Відповідача на утриманні перебували батьки чи інші діти. Також, суд не приймає до уваги доводи Відповідача стосовно того, що йому було невідомо про існування судового наказу про стягнення аліментів, оскільки з матеріалів справи вбачається спір між сторонами щодо стягнення відповідних аліментів. Суд бере до уваги позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Вирішуючи спір, суд виходив з наступного. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. За правилами ч. ч. 1, 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч .1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). На підтвердження наявності заборгованості зі сплати аліментів, позивачем надано довідку головного державного виконавця про наявність заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів на утримання дитини. Відповідно до наданої державним виконавцем довідки, позивачем на підставі положень ст. 196 СК України здійснено розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Законодавством передбачена спеціальна норма, яка встановлює умови та розміри санкцій за порушення зобов`язання із сплати аліментів (ст. 196 СК України). Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів необхідно вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Згідно з статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19. При вирішенні питання про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів, суд бере до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність сплати аліментів, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення. Судом встановлено, що [PERSON] не виконував свого обов`язку зі сплати аліментів, внаслідок чого виникла заборгованість, що підтверджується довідкою головного державного виконавця та не спростовано відповідачем. Відповідачем не надано суду належних доказів, які б з достовірністю підтверджували відсутність його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів. Також суд не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України, з огляду на недоведеність відповідачем тієї обставини, що його матеріальний або сімейний стан дають підстави для зменшення розміру неустойки, що підлягає сплаті відповідачем. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц викладений правовий висновок щодо обрахунку неустойки за прострочення сплати аліментів, який є обов`язковим для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, у якому відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 тавід 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. При цьому Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів. Розрахунок заборгованості зазначений в позові та додано до матеріалів справи. Жодних доказів які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, Відповідач суду не надав. За таких обставин, позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст. 141 ЦПК України. Представником позивача подано заяву про стягнення судових витрат. Позивачем по справі було проведено оплату витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6500 (шість тисяч п`ятсот) гривень, що підтверджується договором про надання правової допомоги від 30.05.2022 року, квитанціями про оплату послуг та актами виконаних робіт. Витрати, які понесені Позивач, документально доведені та обґрунтовані. Згідно з правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року справа № 757/47925/15-ц, від 20 червня 2018 року справа № 127/1284/14-ц, від 27 червня 2018 року справа №554/9348/15-ц, від 25 липня 2018 року справа № 522/4198/17-ц, від 13 березня 2019 року справа № 283/2065/14-ц, від 20 березня 2019 року справа № 753/23491/16-ц, від 23 січня 2019 року справа № 552/2145/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 635/5462/17, від 31 січня 2019 року справа № 204/6539/16-ц, , якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. За таких обставин, враховуючи складність справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, час розгляду справи, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 500,00 гривень. Зважаючи, що позивач при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1073, 60 грн.

Outcome: approved