Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування поданого позову зазначено, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,6789 гектарів (кадастровий номер 5122384600:01:001:0268). яка належала їй на підставі державного акту серії ОД № 088268 від 10.06.2004 року. За життя спадкодавець залишила заповіт, яким заповідала позивачу своє майно. У встановлений законом строк позивач звернулася до Державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак листом Ізмаїльської державної нотаріальної контори від 18.09.2014 року № 2200/2-15 позивачу було відмовлено у оформленні спадщини та рекомендовано звернутися до суду. На підставі вищезазначеного, позивач просить суд: -визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,6789 гектарів (кадастровий номер 5122384600:01:001:0268), що належала [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області в підготовче судове засідання не з`явився, надав відзив в якому заявлені вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу у його відсутність. На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд за відсутності сторін, ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне: Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 088268, виданого 10.06.2004 року Кілійською районною державною адміністрацією встановлено, що [PERSON] на підставі розпорядження Кілійської районної державної адміністрації від 27.02.2003 року № 90, є власником земельної ділянки площею 3, 68 га (кадастровий номер: 5122384600:1:001:0268), яка знаходиться на території Трудівської сільської ради Кілійського району Одеської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 6239, /а. с. 55/. Відповідно до листа Відділу Держкомзему у Кілійському районі Одеської області за вих. № 1416/2-15 від 08.07.2014 року, встановлено, що згідно витягу з технічної документації та довідки про нормативну грошову оцінку на земельну ділянку площею 3, 68 га, що розташована на території Трудівської сільської ради Кілійського району Одеської області з кадастровим номером - 5122383900:01:001:0268, виділена земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 088268, виданого 10.06.2004 року, /а.с. 53/. Згідно заповіту від 23.09.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області за реєстровим № 5030 встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй на праві власності земельну ділянку площею 3, 68 га, яка розташована на території Трудівської сільської ради Кілійського району заповіла - [PERSON] , /а. с. 56/ Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21.02.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 195 від 21.02.2005 року, /а. с. 46/. Згідно заяви [PERSON] поданої 08.07.2005 року до Ізмаїльської державної нотаріальної контори встановлено, що заявник приймає спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , /а. с. 45/. Згідно листа державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області за реєстровим № 2200/2-15 від 18.09.2014 року встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ОД № 088268, виданого 10.06.2004 року Кілійською районною державною адміністрацією Одеської області є підчистка, /а. с. 15/. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами: Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що в зв`язку з тим, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, позбавлена можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, відповідно її право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved