Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позов мотивований тим, що 02.09.2012 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. В останній час між ними постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожен із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в їхній сім`ї, не хоче підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин. Просить розірвати між ним та відповідачем шлюб. За час перебування у шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні. Відповідач є працездатною особою, вад здоров`я та інших осіб на утриманні не має, офіційно не працює. Матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Просить суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до повноліття сина. Позивач в судове засіданні не з`явився. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, щодо розірвання шлюбу не заперечував, просив відновити відповідачу дошлюбне прізвище [PERSON] . Щодо стягнення аліментів просив відмовити у задоволенні даної позовної вимоги з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснив, що спільний син незаконно проживає з батьком, так як спільної згоди батьків не має з даного питання. Крім того ні суд, ні орган опіки та піклування такого рішення не приймав. Також вказав, що малолітній [PERSON] більше року проживає з батьком за усною домовленість між позивачем та відповідачем. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу, суд зазначає наступне. 02.09.2012 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Сальківської селищної ради Гайворонського району Кіровоградської області, актовий запис № 3 (а.с. 8). Даючи оцінку обставинам по справі, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню, оскільки сторони спільно не проживають, сім`я розпалась та існує формально. Шлюб існує формально і тому суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання сина, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що відповідач записана матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно частини 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. На час розгляду справи 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років складає 2833 грн. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд лише за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як вбачається з п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З наведених вище норм права, можна зробити висновок, що Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. На підставі наведеного, враховуючи, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] , котрий проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, а саме, що відповідач є особою працездатного віку, має на утриманні дитину від іншого шлюбу, а також враховуючи вимоги розумності та справедливості і той факт, що утримання дитини є законодавчим обов`язком батьків, а також беручи до уваги той факт, що позивачем не подано суду жодних доказів на підтвердження того, що у відповідача наявні на праві власності, володінні та/або користуванні майно та майнові права, у тому числі рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, виключні права на результати інтелектуальної діяльності, корпоративні права, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визначити аліменти, які підлягають стягненню з відповідача в розмірі 1/5 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Стаття 430 ЦПК України передбачає випадки обов`язкового і факультативного негайного виконання рішення суду. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За таких підстав, позов в цій частині підлягає задоволенню. Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Крім того, положенням ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, станом на 02.03.2023 року відповідач визнала позовні вимоги частково, а саме в частині розірвання шлюбу, а розгляд справи по суті ще не відбувся, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого за позовною вимогою про розірвання шлюбу, що становить 496 грн. 20 коп. та стягнути з [PERSON] на користь позивача лише 496 грн. 20 коп. судових витрат. Крім того, з відповідача на користь держави слід стягнути 992,40 грн. судових витрат за позовною вимогою про стягнення аліментів. На підставі викладеного та

Outcome: partial