Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

У грудні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» (далі - ТОВ «ФК «Є Гроші Ком») звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь товариства заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 жовтня 2021 року між ТОВ «ФК «Є Гроші Ком» та відповідачем було укладено договір позики «Простой» №3388400704-1850762 у вигляді електронного правочину в поряду ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою офіційного веб-сайту https://e-groshi.com/ шляхом його підпису одноразовим ідентифікатором (смс-кодом). Укладенням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись правил, які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам. За умовами договору позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 10500 грн., що за вирахуванням комісії становило 10237 грн. 50 коп., які 19 жовтня 2021 року були зараховані\~на банківську\~картку відповідача.\~Строк кредитування\~(строк\~позики)\~за договором\~складає 30\~календарних днів,\~позика мала\~бути повернута\~у термін\~до 17.11.2021\~року включно.\~Протягом строку\~дії договору позики розмір відсотків за користування коштами склав 2,20% від суми позики щоденно, що за календарний рік становить 803% річних. За користування позикою також передбачено одноразову комісію за видачу позики у розмірі 2,5% від суми позики, але не менше 100 грн.; комісію за обслуговування позики у розмірі 0,2% від суми позики, вказаної у п. 1.1. договору, яка нараховується щоденно; комісію за обслуговування особистого кабінету позивальника у розмірі 10 грн. на тиждень, яка нараховується з наступного дня за днем отримання позики; комісію за смс-інформування позичальника про актуальний розмір заборгованості у розмірі 12 грн., яка нараховується щоденно та сплату пені у разі прострочення виконання договору. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого у нього перед ТОВ «ФК «Є Гроші Ком» виникла заборгованість, в загальному розмірі 36982 грн. 76 коп., з яких: 10500 грн. тіло позики; 13599 грн. 82 коп. проценти; 702 грн. 94 коп. комісії; 12180 грн. пеня, від сплати якої він ухиляється, в зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду із позовом про стягнення боргу в примусовому порядку. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 17.06.2022 року скасовано заочне рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 18.05.2022 року по даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.142-144). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 15.08.2022 року задоволено клопотання відповідача про витребування доказів (а.с.163-164). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 січня 2023 року прийнято справу до провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.183). В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання в якому просив розглядати справу без її участі, вимоги підтримав, додатково зазначивши, що жодного списання з соціальної картки відповідача позивач не здійснював, оскільки чинним законодавством України не передбачено механізм списання грошових коштів з соціальних карток клієнта банку. У той же час, з поточного рахунку з метою погашення заборгованості відповідача здійснювались списання грошових коштів на рахунок відповідача. Вказані списання грошових коштів здійснювались банком відповідача шляхом подання позивачем платіжних інструментів на списання коштів з рахунку у порядку п.2.1.1.4 укладеного договору позики (а.с.198-199). Подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що твердження відповідача про погашення заборгованості зі сплати процентів, комісії та пені за договором позики шляхом списання коштів з соціальної банківської картки останньої не підтверджено жодним доказом (а.с.159). Відповідач у судові засідання, призначені на 23.02.2023 року, 15.03.2023 року не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.189, 207). Подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги визнає частково, не заперечує щодо стягнення з неї заборгованості у вигляді тіла позики 10500 грн., в іншій частині позову просить відмовити. Зазначила, що з її соціальної банківської картки списувались кошти на погашення кредитних зобов`язань перед позивачем, на підтвердження чого не має можливості надати квитанції, оскільки банківська картка з якої списувались грошові кошти закрита, а тому не погоджується щодо стягнення з неї процентів, комісій, пені (а.с.153-156). Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 19\~жовтня 2021\~року між ТОВ «ФК «Є Гроші Ком» та [PERSON] укладено договір позики «Простой» №3388400704-1850762 у вигляді електронного правочину в поряду ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою офіційного веб-сайту https://e-groshi.com/ шляхом його підпису одноразовим ідентифікатором (смс-кодом) (а.с.9-20). За умовами договору позивач надав відповідачу грошові кошти в позику в сумі 10500 грн., що за вирахуванням комісії становило 10237 грн. 50 коп., які того ж дня були зараховані на банківську картку відповідача. Строк кредитування (строк позики) за договором складає 30 календарних днів, позика мала бути повернута у термін до 17 листопада 2021 року включно. Протягом строку позики розмір відсотків за користування коштами складав 2,20 % від суми позики щоденно, що за календарний рік становить 803% річних. За користування позикою також передбачено: одноразову комісію за видачу позики у розмірі 2,50% від суми позики, але не менше 100,00 грн.; комісію за обслуговування позики у розмірі 0,20% від суми позики, вказаної у п.1.1. договору, щоденно; комісію за обслуговування особистого кабінету позичальника у розмірі 10,00 грн. за тиждень; комісію за кожне смс-інформування позичальника про актуальний розмір заборгованості у розмірі 12,00 грн. Крім того, умовами договору передбачено (п.4.3), що у разі прострочення виконання договору, позичальник зобов`язаний сплатити 4,00 % від суми позики за кожен день прострочення з першого дня прострочення (пеня), у разі прострочення сплати заборгованості більш ніж на 30 календарних днів, пеня збільшується на 2%. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №3388400704-1850762 від 19.10.2021 року станом на 16.12.2021 року утворилася заборгованість в розмірі 36982 грн. 76 коп., яка складається з: 10500 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом позики, 13599 грн. 82 коп. - заборгованість за процентами, 702 грн. 94 коп. - заборгованість за комісією,\~12180\~грн.\~00\~коп.\~-\~заборгованість за\~пенею (а.с.29). Згідно із ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із ч.1 ст.641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.ч.1,2 ст.1046 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. З досліджених матеріалів справи встановлено, що відповідачем була прийнята пропозиція (оферта) укласти електронний договір позики, розміщений на веб-сайті ТОВ «ФК Є Гроші Ком», шляхом реєстрації та заповнення заявки з накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, надісланим кредитором у смс-повідомленні засобом зв`язку. Такі дії сторін свідчать про укладення договору позики з дотриманням встановленої Законом України «Про електронну комерцію» форми правочину. Відповідно до ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Приписами ч.1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18. За умовами договору сторони визначили, що позика надається строком до 17.11.2021 року включно. Відповідач взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк кошти (суму позики) та нараховані відсотки за користування позикою не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики 10500 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 19.10.2021 року по 17.11.2021 року в сумі 3435,82 грн. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування позикою за період з 18.11.2021 року по 16.12.2021 року є безпідставною та задоволенню не підлягає. Щодо стягнення з відповідача комісій суд зазначає наступне. Умовами договору за користування позикою передбачено: одноразову комісію за видачу позики у розмірі 2,50% від суми позики, але не менше 100,00 грн. (п.1.4); комісію за обслуговування позики у розмірі 0,20% від суми позики, вказаної у п.1.1. договору, щоденно (п.1.4.1); комісію за обслуговування особистого кабінету позичальника у розмірі 10,00 грн. за тиждень (п.1.4.2); комісію за кожне смс-інформування позичальника про актуальний розмір заборгованості у розмірі 12,00 грн. (п.3.1). Таким чином, у договорі сторонами погоджений порядок нарахування комісій та їх розміри. Відтак, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії в межах заявлених вимог у розмірі 702 грн. 94 коп. Стосовно позовних вимог про стягнення 12180 грн. пені суд зазначає наступне. Частинами першою, третьою ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Вказані положення набрали чинності 04 липня 2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11.03.2020 року (з подальшими змінами) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Виходячи з вимог п.15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають, оскільки позичальник звільнений від обов`язку сплати позикодавцю пені у період дії карантину, який діяв під час періоду, який зазначений у позовних вимогах про стягнення пені. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики «Простой» №3388400704-1850762 від 19 жовтня 2021 року в розмірі 14638 грн. 76 коп., з яких: 10500 грн. заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту); 3435,82 грн. заборгованість за відсотками; 702,94 грн. заборгованість за комісією. Суд відхиляє посилання відповідача про відсутність заборгованості через списання коштів з її соціальної банківської картки, оскільки не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 908 грн. 00 коп.

Outcome: partial