Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

У лютому 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» (далі по тексту - позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), в якому позивач просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» заборгованість за договором у загальному розмірі 22950,00 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 28 грудня 2021 року між ним та [PERSON] у порядку Закону України «Про електронну комерцію» укладено договір позики «Льготный» №3207520336-2083702, за допомогою офіційного веб-сайту https://e-groshi.com/ шляхом його підпису одноразовим ідентифікатором (смс-кодом). Укладенням договору, як вказано у позовній заяві, відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись правил, які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 13 500, 00 грн., що за вирахуванням комісії становило - 13 162, 50 грн., які того ж дня були зараховані на банківську картку відповідача. Строк кредитування (строк позики) за договором складає 30 календарних днів. Протягом строку дії договору позики розмір відсотків за користування коштами склав 2, 0 % від суми позики щоденно, що за календарний рік становить 730 % річних. За користування позикою також передбачено одноразову комісію за видачу позики, за обслуговування позики, за обслуговування особистого кабінету позичальника і за смс-інформування позичальника про актуальний розмір заборгованості. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого в останнього виникла заборгованість за кредитним договором, від сплати якої у добровільному порядку він ухиляється, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 31 травня 2022 року відкрито провадження у справи, вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення копії ухвали суду подати відзив на позовну заяву у відповідності до статті 274 ЦПК України. Так, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовну заяву з доданими до неї документами відповідачу направлено рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (штрих-код Укрпошти 0305719233932), проте, відповідно до довідки відділення поштового зв`язку копія ухвали суду разом з доданими до неї документами, не вручені та повернуті на адресу суду «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву на позову заяву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням пункту 3, пункту 4 частини 1 статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» та [PERSON] укладено договір позики «Льготный» № 3207520336-2083702 у вигляді електронного правочину в порядку положень статей 10-12 Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року №675-VIII за допомогою офіційного веб-сайту https://e-groshi.com/ шляхом його підпису одноразовим ідентифікатором (смс-кодом) (далі по тексту - договір позики). Відповідно до пункту 1.2. договору позики позичальник підтвердив, що усвідомлює наслідки підписання цього договору аналогом власноручного підпису - електронним підписом одноразовим ідентифікатором, і погоджується з такою формою укладення договору та з його наслідками. Згідно правил надання грошових коштів у позику, клієнт надав згоду на укладення Електронного договору шляхом направлення повідомлення кредитодавцю, яке підписується відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Договір є укладеним після введення відповідачем у відповідне поле на сайті позивача всіх особистих даних та отриманого ним одноразового ідентифікатора у вигляді смс-повідомлення. За умовами договору позики позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 13500 грн, що за вирахуванням комісії становило - 13162,50 грн, які того ж дня були зараховані на банківську картку відповідача. Строк кредитування (строк позики) за договором складає 30 календарних днів, позика мала бути повернута у термін до 26 січня 2022 року включно. Протягом строку дії договору позики, розмір відсотків за користування коштами складав 2,00 % від суми позики щоденно, що за календарний рік становить 730% річних. Більш того, згідно умов укладеного договору позики за користування позикою також передбачено: одноразову комісію за видачу позики у розмірі 2,5 % від суми позики, але не менше 100, 00 грн.; комісію за обслуговування позики у розмірі 0,2 % від суми позики, вказаної у пункті 1.1. договору, яка нараховується щоденно; комісію за обслуговування особистого кабінету позичальника у розмірі 10,00 грн на тиждень; комісію за смс-інформування позичальника про актуальний розмір заборгованості у розмірі 12,00 грн, яка нараховується щоденно. При цьому, відповідно до пунктів 1.4.1., 1.4.2. та 3.1. договору позики, комісії визначені як плата за обслуговування позики, яка нараховується за фактичний період користування позикою до дня повного виконання своїх зобов`язань позичальником за цим договором та не обмежена виключно періодом кредитування. Крім того, умовами пунктом 4.3 договору позики передбачено, що у разі прострочення виконання договору, позичальник зобов`язаний сплатити 4,00 % від суми позики за кожен день прострочення з першого дня прострочення, у разі прострочення сплати заборгованості більш ніж на 30 календарних днів, пеня збільшується на 2 %. Згідно частини 1статті 628 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 статті 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частини 1, 2 статті 1046 ЦК України). Пунктом 5 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII (далі по тексту - Закон України від 03 вересня 2015 року №675-VIII) передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно частини 7 статті 11 Закону України від 03 вересня 2015 року №675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина 12 статті 11 Закону України від 03 вересня 2015 року №675-VIII). Абзацом 2 частини 3 статті 11 Закону України від 03 вересня 2015 року №675-VIII передбачено, що електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. У відповідно до положень частини 6 статті 11 Закону України від 03 вересня 2015 року №675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (частина 5 статті 11 Закону України від 03 вересня 2015 року №675-VIII). Частиною 1 статті 12 Закону України від 03 вересня 2015 року №675-VIII передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 зазначив: «…Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.» З матеріалів справи вбачається, що відповідачем була прийнята пропозиція (оферта) укласти електронний договір позики, розміщений на веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші Ком», шляхом реєстрації та заповнення заявки з накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, надісланим кредитором у смс-повідомленні засобом зв`язку. Наведене свідчить, що договір позики між сторонами у справі було укладено з дотриманням встановленої Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року №675-VIII форми правочину. Водночас, слід зазначити, що позивач не є фінансовою установою, у зв`язку з відкликанням (анулюванням) на підставі рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг Національного банку України від 27 липня 2020 року №21/1963-ж у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» ліцензій на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів). Водночас з матеріалів справи вбачається, що 31 березня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Є Гроші» (код ЄДРПОУ 41538600) (Виконавець) укладено договір №01-04/20 про організацію взаємодії при зарахуванні платежів, відповідно до умов якого останнє надає послугу з зарахування та переказу платежів, запит на надання яких поданий одержувачем за допомогою ПЗ позивача з використанням параметрів картки одержувача, к тому числі із залученням Банку - еквайера, у відповідності до умов договору та правил МПС для сервісів Visa Money Transfer / MasterCard Money Send (пункт 1.11. розділу 1 договору). Пунктом 3.1. розділу 3 вказаного вище договору передбачено, що для виконання умов цього договору замовник та виконавець здійснюють інформаційний обмін між серверами та/або електронними обліковими системами замовника та виконавця, включаючи такі дії, але не обмежуючись ними: 3.1.1. виконавець здійснює перерахування платежів одержувачам за цим договором виключно за умови попереднього отримання від замовника інформації, яка однозначно дозволяє здійснити подальший переказ. Платежі, що зараховані виконавцем без отримання від замовника підтвердження, не вважаються платежами, що зараховані в рамках цього договору. 3.1.2. перерахування замовником виконавцю забезпечувального платежу здійснюється на рахунок виконавця, визначений в пункті 1.12. цього договору. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії витягу з Державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензії для здійснення діяльності з надання фінансових послуг Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Фін Пей» (код ЄДРПОУ 41538600) видано ліцензію для здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків від 15 серпня 2019 року №72. Зі змісту довідки Акціонерного товариства «АКБ «Конкорд» №108 від 03 лютого 2022 року вбачається, що відповідно до договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам №95.15.000576 від 29/01/2020, укладеного між Акціонерним товариством «АКБ «Конкорд» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» через EG A2C успішно виконано транзакцію поповнення картки № [NUMBER] у розмірі 13 162, 50 грн 28 грудня 2021 року о 18:41:12. Таким чином, судом встановлено, а позивачем доведено факт укладення 28 грудня 2021 р. договору позики «Льготный» № 3207520336-2083702 та факт переказу відповідно до умов цього договору на банківську картку відповідача грошових коштів у розмірі 13 162, 00 грн. Так, у відповідності до частини 1 статті 1049 ЦК України, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статей 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно частини 1статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як вже було зазначено судом, відповідно до умов договору позики сторони визначили, що позика в сумі 13 500, 00 грн надається строком до 26 січня 2022 року включно (п.1.1, 1.3 Договору). Згідно наданого суду розрахунку заборгованості за кредитним договором №3207520336-2083702 від 28 грудня 2021 року станом на 07 лютого 2022 року, загальна сума заборгованості відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» становить 22 950, 00 грн, яка складається із заборгованості у вигляді тіла позики 13 500, 00 грн., заборгованості у вигляді процентів - 8 084, 00 грн. та у вигляді комісій - 1 366, 00 грн. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, останнім днем повного повернення позики, сплати процентів за користування грошовими коштами сторони договору встановили 26 січня 2022 року, тобто, після настання цієї дати право позикодавця на нарахування процентів за користування позикою припинилося. Водночас, розрахунком заборгованості встановлено, що після закінчення строку дії договору позики з 27 січня 2022 року позивачем нараховувалися відсотки та комісія. Так, частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування грошовими коштами за період з 28 грудня 2021 року по 07 лютого 2022 року в розмірі 8 084,00 грн на підставі умов договору позики від 28 грудня 2021 року, строк дії якого закінчився 26 січня 2022 року. Велика Палата Верховного у своїй постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зробила правовий висновок про те, що у правовідносинах з неналежного виконання грошового зобов`язання поза межами строку дії договору права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Слід також зазначити, що під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики на підставі статті 536 ЦК України необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі, якщо період нарахування процентів від суми позики є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг, оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалася. Саме такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц, для відступу від якої у суду в даному випадку відсутні правові підстави. Таким чином, вимога про стягнення процентів за користування грошовими коштами, нарахованих поза строком дії договору, не ґрунтується на вимогах закону, а тому, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Згідно наявного в матеріалах справи графіку платежів, який містить розрахунок реальної річної ставки та загальної вартості позики відповідача, нараховані проценти за користування позикою в межах строку дії договору становлять 810, 00 грн. Тобто, саме цей розмір нарахований процентів за користування позикою підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, позивачем на виконання умов пунктів 1.3.,1.4., 4.3 договору, нараховано суму комісії у розмірі 1 366,00 грн. На переконання суду, нарахування комісії не суперечить нормам чинного законодавства та повністю відповідає умова укладеного договору, відповідно, підлягає стягнення з відповідача на користь позивача. Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що всього підлягає стягненню: сума заборгованості за тілом позики - 13 500,00 грн., 810, 00 грн. - сума заборгованості у вигляді процентів за користування позикою та 1 366, 00 грн. - сума заборгованості у вигляді нарахованої комісії, що разом складає 15 676,00 грн. Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, відповідно до частин 1-3, 5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За наведених обставин позов підлягає задоволенню частково, а стягненню з відповідача на користь позивача підлягає загальна сума заборгованості за договором позики «Льготный» № 3207520336-2083702 від 28 грудня 2021 року в розмірі 15 676, 00 грн. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути із відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1 694 грн. 65 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial