Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-16 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із вищенаведеним позовом, у якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просив: 1. Визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, яка поширена [PERSON] у мережі Інтернет на його персональній сторінці у соціальній мережі «Фейсбук», у тому числі на відеозаписах, наступного змісту: - «Щойно ми підловили його на згоді отримати 50К $ за голосування в Раді ... Через таких титульних "арійців", які за полтос готові продати все і всіх ми й досі з таким президентом і з таким курсом $. Хоча з цим у [PERSON], я так розумію, все гаразд»; - «щодо цікавих фактів його співпраці з головою громади Заводська в Чортківському районі [PERSON], які стосуються питань дерибану місцевого бюджету»; - «Реакція нардепа на питання про сьогоднішнє кнопкодавство. Тиснув одночасно тричі, за себе і «за того парня», «Барна тричі тисне кнопку «за». І ще раз. Ховає руку під папірці і знову»; - «Ми звертались до регламентного комітету, який [PERSON] до цього ігнорував»; - « [PERSON] повівся ніби то на пропозицію повернутись до Києва і проголосувати за винагороду потрібний президентові законопроект… Я точно знаю, що він з декількома депутатами зі своєї фракції вже домовився, те що вони спільним фронтом спробують вичавити мене задля того, аби я не заважав їм кнопкодавити та вирішувати по 50 К плюс і інше»; - «до наших рук потрапило смс з телефона нардепа [PERSON] ». 2. Зобов`язати [PERSON] протягом 10 (десяти) календарних днів, з моменту набрання рішенням суду у справі законної сили, видалити зазначену недостовірну інформацію. 3. Зобов`язати [PERSON] протягом 10 (десяти) календарних днів з дня набрання рішенням суду в справі законної сили, спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення на його персональній сторінці в соціальній мережі Фейсбук за адресою https://www.facebook.com/igor.koltunov.1 вступної та резолютивної частини судового рішення у справі під заголовком «Спростування». В обґрунтування заявлених вимог вказує, що відповідач на своїй підтвердженій персональній сторінці в соціальній мережі «Фейсбук» поширював недостовірну інформацію про нібито прийняття позивачем пропозиції отримати неправомірну вигоду (хабар) та про вчинення інших правопорушень позивачем. Позивач вказує, що поширена відповідачем інформація є недостовірною, оскільки позивач не давав згоди на отримання грошей за голосування у Верховній Раді України, не займався «дерибаном» місцевого бюджету та не вчиняв інших дій, про які стверджує відповідач. Позивач зазначає, що поширена відповідачем інформація є негативною та завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації. Ухвалою Подільського районного суду від 24 травня 2019 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду (суддя Корнілова Ж. О.). На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 24.09.2020 року матеріали даного позову передані для розгляду судді Васильченку О.В. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 20.05.2021 року матеріали даного позову передані для розгляду судді Рибалці Ю.В. Відповідач подав відзив по позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що відповідно до частини першої статті 41 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідач звертав увагу суду на стандарти захисту журналістської діяльності, вказував, що головний обов`язок журналіста всебічно обговорювати гострі соціальні проблеми. На думку відповідача, оприлюднена ним інформація про позивача носить характер оціночних суджень, які не підлягають спростуванню. Оскільки позивач є публічною особою, то межі допустимої критики щодо нього є значно ширшими відповідно до Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість особистого життя. Також у відзиві відповідач зазначає, що позивач не довів належними та допустимими доказами той факт, що оспорювана інформація була поширена саме відповідачем. Водночас факт поширення ним спірної інформації відповідач не заперечував. Представник позивача надав відповідь на відзив, в якій заперечив проти доводів відповідача. У відповіді на відзив зазначив, що поширена відповідачем інформація не є оціночними судженнями, оскільки містить повідомлення про факти, яких насправді не було. Відповідач поширив інформацію про вчинення позивачем дій, які мають ознаки кримінального правопорушення, що суперечить принципу презумпції невинуватості. Законодавство України та практика ЄСПЛ не передбачає право журналіста поширювати недостовірну інформацію навіть про публічних осіб. Позивач вважає некоректним посилання відповідача на Резолюцію № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість особистого життя, оскільки предметом спору у цій справі є не захист особистого життя позивача, а спростування недостовірної інформації, яку поширив відповідач. Представник позивача зазначив, що факт поширення спірної інформації відповідачем підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: Довідкою з відомостями про власника веб-сайту від 06.02.2020 року № 26/2020-Д та Експертним висновком за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 21.01.2020 року № 4/2020-ЕВ, стенограмою засідання комітету з питань регламенту Верховної Ради України від 17.10.2018 року та стенограмою засідання комітету Верховної Ради України з питань свободи слова від 06.02.2019 року. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, від представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити та ухвалити відповідне рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити рішення. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним в ній доказам у сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з огляду на наступне. Судом встановлено, що 07.09.2018 року відповідачем на його сторінці в соціальній мережі Фейсбук за адресою в мережі Інтернет: https://www.facebook.com/igor.koltunov.1/posts/1830004703720850 була розміщена публікація, яка містила наступну інформацію: «Щойно ми підловили його на згоді отримати 50К $ за голосування в Раді …. Через таких титульних "арійців", які за полтос готові продати все і всіх ми й досі з таким президентом і з таким курсом $. Хоча з цим у [PERSON], я так розумію, все гаразд». 27 вересня 2018 року відповідачем на його сторінці в соціальній мережі Фейсбук за адресою в мережі Інтернет: [INFO] була розміщена публікація, яка містила наступну інформацію: «щодо цікавих фактів його співпраці з головою громади Заводська в Чортківському районі [PERSON], які стосуються питань дерибану місцевого бюджету». 02 жовтня 2018 року відповідачем на його сторінці в соціальній мережі Фейсбук за адресою в мережі Інтернет: https://www.facebook.com/igor.koltunov.1/videos/1857133377674649 була розміщена публікація, яка містить відеозображення та текст наступного змісту: «Реакція нардепа на питання про сьогоднішнє кнопкодавство. Тиснув одночасно тричі, за себе і «за того парня.» Також на відеозаписі міститься напис: «Барна тричі тисне кнопку «за». І ще раз. Ховає руку під папірці і знову.» 17 жовтня 2018 року відповідачем на його сторінці в соціальній мережі Фейсбук за адресою в мережі Інтернет: [INFO] була розміщена публікація, яка містить відеозображення. На вказаному відеозаписі Відповідач, серед іншого, стверджує наступне: «Ми звертались до регламентного комітету, який [PERSON] до цього ігнорував». 08 листопада 2018 року відповідачем на його сторінці в соціальній мережі Фейсбук за адресою в мережі Інтернет: [INFO] була розміщена публікація, яка містить відеозображення. На такому відеозаписі відповідачем, серед іншого стверджується, що « [PERSON] повівся ніби то на пропозицію повернутись до Києва і проголосувати за винагороду потрібний Президентові законопроект». Також у зазначеному відео Відповідач стверджує, наступне: «Я точно знаю, що він (мова йде про Позивача) з декількома депутатами зі своєї фракції вже домовився, те що вони спільним фронтом спробують вичавити мене задля того, аби я не заважав їм кнопкодавити та вирішувати по 50 К плюс і інше.» 08 листопада 2018 року Відповідачем на його сторінці в соціальній мережі Фейсбук за адресою в мережі Інтернет: [INFO] була розміщена публікація наступного змісту: «Цілком випадково до наших рук потрапило смс з телефона нардепа Олег Барна». Факт поширення зазначеної інформації відповідачем підтверджується Довідкою з відомостями про власника веб-сайту від 06.02.2020 року № 26/2020-Д та Експертним висновком за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 21.01.2020 року № 4/2020-ЕВ. Додатково факт поширення спірної інформації відповідачем підтверджується стенограмою засідання комітету з питань регламенту Верховної Ради України від 17.10.2018 року та стенограмою засідання комітету Верховної Ради України з питань свободи слова від 06.02.2019 року. Доказів на спростування обставини поширення спірної інформації відповідачем не надано. Також у відзиві на позовну заяву відповідач не заперечував факту поширення ним спірної інформації про позивача. Стаття 34 Конституції України гарантує право кожного вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом із цим у статті 3 Конституції України закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтями 21, 28 Конституції України передбачено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах. Кожен має право на повагу до його гідності. Частина 4 статті 32 Конституції України гарантує кожному судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Частиною 1 ст. 201 Цивільного кодексу України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, зокрема, є честь, гідність і ділова репутація особи. За змістом статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до вимог статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до частини другої статті 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Частиною другою статті 62 Конституції України встановлено принцип презумпції невинуватості, згідно з якими особа вважається невинуватою у вчиненні злочину доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Практика Європейського суду з прав людини стосовно порушення принципу невинуватості до суб`єктів, винних у порушенні цього принципу, відносить не лише осіб, які здійснюють досудове провадження, судовий розгляд кримінальних справ, а й інших осіб, які вважають особу винною у вчиненні злочину ще до ухвалення обвинувального вироку у кримінальній справі (справа Альне Де Рібемон проти Франці від 10 лютого 1995 року, п.33, п.38, п.41). Як зазначив Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 року у справі № 757/46387/15-ц презумпція невинуватості має призначення не лише оберігати честь і гідність особи від необґрунтованих звинувачень у вчиненні злочину, а й має запобігати формуванню громадської думки щодо винуватості/невинуватості особи за відсутності остаточного судового рішення, тому свобода вираження поглядів та переконань (ст. 34 Конституції України, ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) не є абсолютним правом, а має межі, окреслені правами інших осіб або ж законодавчо встановленими обов`язками (ст. 68 Конституції України). Таким чином, свобода вираження поглядів не є абсолютними правами, а має межі, окреслені іншими правами, зокрема, правом на повагу до честі, гідності та ділової репутації. У разі поширення інформації, яка завдає шкоду зазначеним особистим немайновим благам, особа має право на захист своїх прав на повагу до честі, гідності та ділової репутації. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто, доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто, позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Верховний Суд у постанові від 24 грудня 2021 року у справі № 757/9133/18-ц зазначив, що аналіз чинного законодавства дає підстави стверджувати про існування презумпції неправдивості відомостей, які завдають шкоди честі, гідності та діловій репутації, а тому обов`язок доведення правдивості такої інформації покладається на особу, яка таку інформацію поширила. Відповідач не довів будь-якими належними та допустимими доказами, що викладені ним у публікаціях на його сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» відомості про дії позивача дійсно мали місце. Тому поширена відповідачем інформація є недостовірною. Поширена відповідачем інформація є негативною, оскільки ній стверджується про порушення позивачем норм законодавства та принципів моралі. Така негативна інформація завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації позивача. Таким чином, наявний склад правопорушення, який є підставою для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації, а саме: поширення інформації відповідачем, поширена відповідачем інформація стосується позивача, поширена інформація є недостовірною, поширена інформація є негативною та порушує особисті немайнові права позивача. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд має визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною 2 даної статті встановлено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Поширена відповідачем інформація містить фактичні дані, а саме твердження про вчинення певних певний дій позивачем, тому вона не може бути віднесена до оціночних суджень. За таких умов поширена відповідачем недостовірна, негативна інформація про позивача підлягає спростуванню. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved