Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

у серпні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (по 1/3 частині кожному), згідно Свідоцтва про право власності на житло, видане 21 січня 2005 року згідно з розпорядженням від 13.12.2004 № 29600. Після смерті [PERSON] 1/3 частину вищезазначеної квартири успадкувала його дружина [PERSON] .. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О. Я. 10.03.2014 було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим номером 497. Позивач вказала, що знала сім`ю більше 10 років, вони дружили, позивач у всьому їм допомагала. [PERSON] , був інвалідом І групи з дитинства, потребував постійного догляду, нагляду та допомоги. Після смерті чоловіка [PERSON] на прохання [PERSON] з січня 2014 року позивач стала проживати з ними однією сім`єю, близьких родичів у них не було. [PERSON] була людиною похилого віку, хворіла на ряд серйозних захворювань, в тому числі хронічна ішемічна хвороба серця, тому потребувала сторонньої допомоги. Позивач готувала їсти, допомагала в побуті, купувала продукти, ліки, сплачувала за квартиру. Останні роки життя [PERSON] стан її здоров`я погіршився, у зв`язку з цим у побуті вона сама могла себе обслуговувати, однак доглядати свого сина вона не мала змоги. Між позивачем та [PERSON] , її сином [PERSON] були дуже теплі стосунки, вони підтримували один одного матеріально і морально, в усьому допомагала їм, доглядала за її сином, проживала з ними однією сім`єю, мали спільний бюджет. [PERSON] мала бажання укласти договір довічного утримання і навіть зверталася до нотаріуса з відповідною заявою. Однак в подальшому вирішила скласти заповіт, але між ними досягнуто домовленостей, що заповіт буде на сина [PERSON] 02 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заїзжай К.М. було посвідчено заповіт [PERSON] , за яким вона заповідала усе своє майно [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла і позивач та [PERSON] займалися її похованням. [PERSON] , належно успадкував 2/3 частини спірної квартири за заповітом після померлої [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивач залишилася проживати з її сином [PERSON] , оскільки обіцяла його матері доглядати та підтримувати. Після смерті матері [PERSON] дуже сумував за нею, я залишилася для нього єдиною людиною, яка зв`язувала його з навколишнім світом. Однак у нього загострилася ішемічна хвороба, стався гострий інфаркт міокарда задньо - перетинкової ділянки лівого шлуночка і [INFO] він помер. Позивач вказує, що займалася похованням [PERSON] , в цьому їй допомагав син [PERSON] . [PERSON] , як і його мати [PERSON] були підзахоронені до родичів на старому кладовищі в с. Хотів Києво-Святошинського району, що підтверджується листом ДКП «Хотів» від 18.11.2019 р. за № 103. У встановлений законом строк позивач звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Заїзжай К.М. з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , оскільки проживала з ним однією сім`єю не менше 5 років. Однак, листом приватного нотаріуса Заїзжай К.М. № 04/02-14 від 03.02.2020 позивачу в цьому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у підготовче судове засідання. У відзиві на позовну заяву [PERSON] вказав, що є власником 2/3 частини квартири [ADDRESS] , що успадкував після смерті [PERSON] за заповітом. Підтвердив, що дійсно після смерті [PERSON] з січня 2014 року позивач проживала з [PERSON] та її сином [PERSON] однією сім`єю, вели спільне господарством, мали спільний бюджет. Після смерті [PERSON] . [PERSON] залишилася проживати з її сином [PERSON] , так як вона обіцяла його матері доглядати та підтримувати його, оскільки він потребував стороннього догляду, нагляду та допомоги. Після смерті [PERSON] позивач займалася його похованням. Відповідач вказав, що не заперечує проти задоволення позову, оскільки вважає його законним та обґрунтованим. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження. Представник позивача [PERSON] у ході розгляду справи підтримав позовну заяву, просив її задовольнити з викладених підстав, ураховуючи позицію відповідача, який не заперечував проти задоволення позову та покази свідків, які були допитані у судовому засіданні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій вказав, що проти позову не заперечує, оскільки вважає його законним та обґрунтованим. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши осіб, які з`явилися у судове засідання, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Згідно зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 18.10.2019 Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, [PERSON] помер [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (по 1/3 частині кожному), згідно Свідоцтва про право власності на житло, видане 21 січня 2005 року згідно з розпорядженням від 13.12.2004 № 29600. Після смерті [PERSON] 1/3 частину вищезазначеної квартири успадкувала його дружина [PERSON] .. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О. Я. 10.03.2014 було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим номером 497. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відповідач [PERSON] успадкував за заповітом належні їй 2/3 частини квартири [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] належала 1/3 частина вищезазначеної квартири. У провадженні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Заїзжай К. М. перебуває спадкова справа №01/2020 за заявою [PERSON] до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] , який проживав за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №59241435 від 31.01.2020 відсутня інформація щодо наявних зареєстрованих заповітів від імені померлого [INFO] [PERSON] . Довідкою - роз`ясненням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Заїзжай К. М.№ 04/02-14 від 03.02.2020 позивачу рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Звертаючись до суду позивач просила встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] з січня 2014 року по день його смерті [INFO] . Частиною 1 статті 315 ЦПК України встановлено перелік справ про встановлення фактів, які розглядає суд. Даний перелік не є вичерпним та ч.2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Відповідно до абзацу другого п. 2 вказаної вище постанови якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки. Для підтвердження проживання однією сім`єю необхідно підтвердити факт спільного проживання, ведення спільного господарства зі спадкодавцями, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Позивачем, на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю позивача та померлого [PERSON] надано докази, які суд вважає достатніми, та такими що підтверджують факт проживання однією сім`єю не менше п`яти років, починаючи з січня 2014 року по день смерті спадкодавця. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , був інвалідом І групи з дитинства, потребував постійного догляду, нагляду та допомоги. Після смерті чоловіка [PERSON] на прохання [PERSON] з січня 2014троку позивач стала проживати з ними однією сім`єю, близьких родичів у них не було. [PERSON] була людиною похилого віку, хворіла на ряд серйозних захворювань, в тому числі хронічна ішемічна хвороба серця, тому потребувала сторонньої допомоги. Позивач готувала їсти, допомагала в побуті, купувала продукти, ліки, сплачувала за квартиру. Останні роки життя [PERSON] стан її здоров`я погіршився, у зв`язку з цим у побуті вона сама могла себе обслуговувати, однак доглядати свого сина вона не мала змоги. 02 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заїзжай К.М. було посвідчено заповіт [PERSON] , за яким вона заповідала усе своє майно [PERSON] . Крім того, вказані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Допитана у судовому засідання свідок [PERSON] пояснила суду, що є соціальним працівником ТЦСОП, товаришувала із сім`єю [PERSON] та їх дітьми, знає родину з 2014 року та їй відомо, що позивач постійно проживає у квартирі [ADDRESS] , та піклувалася про [PERSON] та її сина [PERSON] , оскільки він був особою з інвалідністю, та після потребував допомоги і стороннього догляду. Після смерті [PERSON] . [PERSON] проживала з [PERSON] однією сім`єю, піклувалася про нього, доглядала за ним, купувала їжу, оскільки він потребував сторонньої допомоги. Допитана у судовому засідання свідок [PERSON] пояснила суду, що їй відомо, що позивач проживає з родиною [PERSON] з 2014 року, після смерті [PERSON] позивач проживала з її сином [PERSON] однією сім`єю, купувала їжу, доглядала його, тому що він особа з інвалідністю та потребував сторонньої допомоги, а [PERSON] просила [PERSON] не залишати його, а доглянути після своє смерті. Вказала, що їй відомо, що [PERSON] постійно проживає разом з [PERSON] та займалася його похоронами , у чому їй допомагав син [PERSON] . Таким чином, судом встановлено що [PERSON] та [PERSON] проживали разом у квартирі, вели спільний побут, спільно несли витрати на оплату комунальних послуг та утримання квартири в належному стані, тобто фактично проживали однією сім`єю у період з січня 2014 року по 17.10.2019. Факт спільного проживання однією родиною підтверджується належними та допустимими доказами у справі, які у своїй сукупності підтверджують викладені позивачем у позові обставини. Факт проживання позивача з [PERSON] однією сім`єю підтверджується також показами свідків, які були допитані у судовому засіданні та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів. Отже позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем підлягають задоволенню. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Згідно ч. 1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України гарантовано власнику здійснення його прав власності: володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно приписів ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Враховуючи викладене, те що у день смерті [PERSON] відкрилася спадщина у виді 1/3 частини квартири [ADDRESS] , що належала на праві спільної часткової власності згідно Свідоцтва про право власності на житло, видане 21 січня 2005 року згідно з розпорядженням від 13.12.2004 № 29600, а також те, що позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину в установленому законом порядку, однак у позасудовому порядку не має можливості реалізувати своє право на спадщину, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання права власності на 1/3 частину спірної квартири підлягає задоволенню. На підставі викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки у позовній заяві позивач вказує на те, що судові витрати вона просить покласти на неї, тому суд не вирішує питання щодо їх відшкодування з відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved