Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 05.08.2021 року Перший заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Гвардійської сільської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про повернення земельної ділянки у власність територіальної громади. 24.09.2021 року прокурором змінено предмет позову та просить суд визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, зобов`язати повернути земельну ділянку у власність громади, визнати незаконним та скасувати державну реєстрацію посилаючись на те, що внаслідок перевірки встановлено, що земельна ділянка площею 2 га., кадастровий номер 6825081800:02:004:0315, що розташована за межами села Гелетинці Гвардійської сільської ради Хмельницького району та перебуває у власності відповідача. Видачею зазначеної ділянки для ведення особистого селянського господарства у 2016 році із земель водного фонду України на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 17.03.2016 року №22-5872-СГ на думку прокурора, порушуються інтереси держави в особі Гвардійської сільської ради. В судове засідання прокурор з`явилася, підтримала позовні вимоги, надала суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання з`явився, заперечив проти задоволення позову посилаючись на те, що прокурор не доведено порушення інтересів держави щодо належності спірної земельної ділянки до водного фонду. Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області направило до суду клопотання про розгляд справи без участі представника. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 19.08.2021 року відкрито провадження, справу призначено у підготовче засідання у загальному проваджені. 24.09.2021 року прокурором за три дні до судового засідання 27.09.2021 року заявлено клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, розгляд справи відкладено через не направлення зазначених клопотань відповідачу та захиснику та необхідністю ознайомлення останніх з змістом зазначених клопотань. 26.04.2022 року протокольною ухвалою суду клопотання задоволено та залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та відкладено розгляд справи у зв`язку з необхідністю дотримання прав залученої сторони у справі. Ухвалою суду 26.04.2022 року закінчено підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 31.05.2022 року. 31.05.2022 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою представника співвідповідача Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області. 03.08.2022 року розгляд справи відкладено за клопотанням представника відповідача [PERSON] 28.09.2022 року представником відповідача заявлено клопотання про призначення судової земельно - технічної експертизи та з метою забезпечення законних прав та інтересів позивача, враховуючи подане клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, розгляд справи відкладено на іншу дату. 20.10.2022 року позивачем подано заперечення на клопотання про призначення експертизи, також судом зобов`язано представника відповідача представити у судове засідання технічну документацію з обмінним файлом на спірну земельну ділянку у зв`язку з необхідністю розгляду клопотання про призначення експертизи. 04.11.2022 року представником відповідача [PERSON] подано клопотання про долучення до матеріалів справи зазначених документів. Ухвалою суду 04.11.2022 року призначено судову земельно - технічну експертизу, провадження по справі зупинено. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 27.12.2022 року зазначену ухвалу скасовано та справу повернуто для продовження розгляду. Ухвалою суду 18.01.2023 року поновлено провадження та справу призначено до судового розгляду. 31.03.2023 року ухвалено рішення по справі. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Встановлено, що у власності [PERSON] перебуває земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 2 га., кадастровий номер 6825081800:02:004:0315, що розташована за межами села Гелетинці Гвардійської сільської ради Хмельницького району, згідно даних інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформованої 25.05.2021 року. Право власності відповідача зареєстроване на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 13.05.2016 року №22-11777-СГ, рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:31983881 від 21.10.2016 року. Згідно дослідженого проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки за межами населеного пункту с. Гелетинці Хмельницького району, замовником якого є [PERSON] судом вбачається, що в матеріалах знаходиться висновок №3402 від 08.12.2015 року Управління Держгеокадастру у Хмельницькому районі про погодження зазначеного проекту, завдання на виконання робіт, затверджених замовником 16.10.2015 року, пояснювальна записка розробника ФОП [PERSON] , який здійснює землевпорядні роботи на підставі кваліфікаційного свідоцтва сертифікованого інженера - землевпорядника ([NUMBER] від 11.03.2014 р.), наказ №22-2755-СГ від 11.09.2015 року ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на зазначену ділянку з викопіюванням. Даними довідки з зазначеного проекту з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх власниками земель, землекористувачами, угіддями №32-28-99.1-3991/0/15-15 від 30.11.2015 року Управління Держгеокадастру у Хмельницькому районі підтверджується, що відповідно до статистичної звітності (форма №6-зем) земельна ділянка яка відводиться у власність [PERSON] , загальною площею 1,37 га., відноситься до сільськогосподарських угідь - «сіножаті». Заступник прокурора посилається, що даними акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту земельної ділянки від 29.01.2021 року №4-ДК/30/АП/09/01/-21 підтверджується, що на вказаній земельній ділянці розташовано водний об`єкт та його прибережно - захисні смуги, а саме: на земельній ділянці з кадастровим номером 6825081800:02:004:0315 знаходиться джерело з якого починається витік струмка, природний водотік якого проходить через зазначену земельну ділянку. Встановлено, що дана земельна ділянка розташована по обидва береги вищенаведеного струмка без назви. Інша частина даної земельної ділянки вкрита природною та болотною рослинністю. Площа прибережної захисної смухи в межах даної земельної ділянки, відповідно до ст..60 ЗК України та 88 ВК України, складає 1,1255 га. Крім цього, у зазначеному вище акті перевірки також зазначається, що спірна земельна ділянка розташована на території урочища «Гелетинецький ліс», загальною площею 84,9 га. Дані землі лісогосподарського призначення перебувають у постійному користуванні ДП «Проскурівське лісове господарство» на підставі планово - картографічних матеріалів лісовпорядкування. Зазначені твердження залишилися поза увагою прокурора, також суд був позбавлений можливості перевірити зазначені обставини через скасування ухвали про призначення експертизи. Проте, поза увагою прокурора залишається той факт, що державному земельному кадастрі цільове призначення спірної земельної ділянки значиться, як для ведення особистого селянського господарства. Факт перебування в межах вказаної земельної ділянки в межах вказаної земельної ділянки на думку позивача, підтверджується інформацією Регіонального офісу водних ресурсів у Хмельницькій області, викладеної у листі від 29.12.2020 року №1427. На думку прокурора, даними викопіювання з кальки контурів справи по коректуванню планово - картографічних матеріалів зйомок минулих років колгоспу «Шлях Леніна» с. Гелетинці Хмельницького району, збірного кадастрового плану, виконаного Хмельницькою філією ДП «Вінницький науково - дослідний та проектний інститут землеустрою, із зазначенням місць розташування вказаних земельних ділянок відносно водного об`єкта, струмок без назви - ліва притока ІІ порядку річки Смотрич - ліва притока річки Дністер вже існував на час передачі земельних ділянок у приватну власність і був відображений на землевпорядній документацію минулих років. 4. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення Суд вважає, що прокурором не взято до уваги, що вище зазначені матеріали зйомок проведені шляхом накладення земельних ділянок на планово - картографічні матеріали без виїзду на місце дослідження, що є припущенням на думку суду, а не доказом на підтвердження належності спірної земельної ділянки до категорії земель водного фонду. Окрім цього, з досліджених матеріалів проектно - технічної документації, доданих представником відповідача та досліджених у судовому засіданні судом вбачається, що згідно даних державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх власниками земель, землекористувачами, угіддями станом на 30.11.2015 року земельна ділянка, яка відводилася [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га., належала та належить на даний час до сільськогосподарської землі «сіножаті». Крім цього, з доданої схеми угідь, матеріалів геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування, звіту вимірювань та відомості координат планової знімальної основи та абрису меж землеволодінь і розташування окремих угідь та матеріалів перенесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевість), не вбачається протікання струмка через спірну земельну ділянку на момент погодження проектних матеріалів та перенесення меж земельної ділянки. Тобто, на момент погодження видачі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки згідно наказу від 11.09.2015 року та видачі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 13.05.2016 року №22-11777-СГ, про затвердження проекту для передачі земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності відповідачу були відсутні дані про наявність струмка та належність цієї землі до водного фонду. Тому на думку суду, твердження прокурора, що струмок без назви - ліва притока ІІ порядку річки Смотрич - ліва притока річки Дністер вже існував на час передачі земельних ділянок у приватну власність і був відображений на землевпорядній документацію минулих років є обставиною, яка потребує доказування у судовому засіданні так, як до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації об`єктів водного фонду, виконують певні захисні функції. Не береться судом до уваги твердження прокурора щодо визнання незаконним та скасування державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку яка отримана на думку суду, беручи до уваги досліджені матеріали технічної документації у встановленому законом порядку на момент перевірки враховуючи, що з часу виділення спірної ділянки до встановлення порушень вимог закону пройшло майже шість років. 5. Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав З досліджених у судовому засіданні доказів судом не встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах водного фонду України також, в межах законодавчо визначеної статтею 88 ВК України стометрової захисної смуги зазначеного струмка так, як матеріали справи місять лише оціночні судження без аргументованих та допустимих доказів з місця розташування спірної ділянки. Також не здобуто доказів, що спірна земельна ділянка за цільовим призначенням належить до категорії водного фонду, а не до лісового фонду, хоча зареєстрована як сільськогосподарського призначення, що не спростовує встановленої у акті перевірки обставини розташування спірної ділянки на території урочища «Гелетинецький ліс», загальною площею 84,9 га., а також не спростовано, що дані землі лісогосподарського призначення перебувають у постійному користуванні ДП «Проскурівське лісове господарство» на підставі планово - картографічних матеріалів лісовпорядкування. Таким чином, суд вважає, що прокурор дійшов помилкового висновку про те, що оскаржуваний наказ від 13.05.2016 року №22-11777-СГ «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства площею 2 га з кадастровим номером 6825081800:02:004:0315, прийнято всупереч вимогам ЗК України ВК України, з огляду на те, що прокурором не представлено доказів, що відбулась незаконна передача землі з водного фонду станом на 2016 рік. З наведеного судом вбачається, що вимога про визнання недійсним вище зазначеного наказу є необґрунтованою, не підтверджується належними та допустимими доказами та не знайшла підтвердження у судовому засіданні тому в її задоволенні слід відмовити. Суд приходить до висновку, що Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області під час прийняття наказів про надання дозволу та про затвердження проекту землеустрою для передачі спірної земельної ділянки відповідачу на території Гелетинської сільської ради Хмельницького району діяло у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України на час прийняття таких рішень. Крім того, необґрунтованим та не знайшло підтвердження під час судового розгляду посилання прокурора щодо прояву відповідачем [PERSON] , розумної обачності, яка могла та повинна була знати, що спірна земельна ділянка перебуває в межах водного об`єкту та його прибережної смуги, а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить добросовісність цього відповідача під час набуття спірної ділянки у власність під обґрунтований сумнів. Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка не належала до земель водного фонду на момент виділення цієї землі про що свідчить проектно - технічна документація щодо виділення спірної земельної ділянки відповідачу. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді. Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача. Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках, закріплені у частині другій статті 16 ЦК України. Глава 29 ЦК України передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов). Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України). Перелік способів захисту земельних прав викладений у частині третій статті 152 ЗК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним зазначеною частиною, або ж іншим способом, який передбачений законом. Суд вважає, що зазначений спосіб захисту є передчасним та не відповідає обставинам справи так, як позивачем не доведено та не представлено доказів щодо порушення законних прав та інтересів територіальної громади (держави) щодо не повернення спірної земельної ділянки відповідачем по справі. Разом з цим, перевіривши доводи позовних вимог суд доходить висновку про те, що у цій справі обраний позивачем спосіб захисту порушеного права у вигляді зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку є неефективним. Щодо позовної вимоги про визнання незаконною та скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації спірної земельної ділянки. Суд вважає, що вони є безпідставними та необґрунтованими так, як у змісті позову прокурором не наведено підстав та під час розгляду справи не представлено доказів необхідності вирішення зазначеної вимоги та не наведено аргументованості саме такого способу захисту. Відповідно до п.8 ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру здійснюється державними кадастровими реєстраторами. Тобто, лише державний кадастровий реєстратор може прийняти рішення про реєстрацію чи відмову у реєстрації земельної ділянки. Як уже зазначалося, для реєстрації земельної ділянки кадастровому реєстратору надається документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки. Сертифікований інженер-землевпорядник, як особа з відповідною землевпорядною освітою, що дозволяє проводити проектування землевпорядної документацій повинен досліджувати та аналізувати наявні документи для розробки проекту землеустрою. Частиною 4 статті 25 Закону України «Про землеустрій» визначено, що відповідність документації із землеустрою положенням нормативно-технічних документів, державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою засвідчується у паперовій формі - підписом та особистою печаткою сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою. Суд рахує, що Державним реєстратором реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області було правомірно внесено відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 6825081800:02:004:0315. Тобто під час реєстрації земельної ділянки згідно статті 28 Закону України «Про землеустрій» подавалася документація із землеустрою, відповідальність за достовірність якої покладена на розробника. Доказів неправомірності дій розробника чи реєстратора позивачем у судовому засіданні, не представлено. Беручи до уваги, що відсутні підстави для визнання недійсним та скасування наказу головного управління про затвердження проекту землеустрою для передачі спірної земельної ділянки у власність відповідачу на території Гелетинської сільської ради Хмельницького району тому суд рахує і відсутні підстави і для скасування державної реєстрації права власності. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення прав територіальної громади а саме, відповідачем [PERSON] та Головним управлінням Держгеокадастру в Хмельницькій області. Також, згідно з висновками, викладеними у Постанові ВП ВС від 22.01.2020 року по справі №910/1809/18, власник з дотриманням вимог ст.388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна. Подібні за змістом висновки сформульовані, зокрема, у п.86 Постанови ВП ВС від 14.11.2018 року у справі №183/1617/17. Тому судом ставиться під сумнів обраний прокурором спосіб захисту порушеного права територіальної громади. Зважаючи на вище викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та приймає рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 6. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. (ст. 78 ЗК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України). Згідно ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до статті 2 Закону України «Про охорону земель» об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. Статями 19, 20 ЗК України передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема землі сільськогосподарського призначення й землі водного фонду. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Згідно з пунктом «а» статті 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. Частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України передбачено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації об`єктів водного фонду, виконують певні захисні функції. Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту. Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених ВК України. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. У межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води, що включає: території, розташовані між лінією максимального відпливу та лінією максимального напливу хвиль, зареєстрованих під час найсильніших штормів, а також територію берега, яка періодично затоплюється хвилями; прибережні території - складені піском, гравієм, камінням, ракушняком, осадовими породами, що сформувалися в результаті діяльності моря, інших природних чи антропогенних факторів; скелі, інші гірські утворення. Відповідно до статті 61 ЗК України, статті 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг. Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434 в редакції, чинний на час виникнення спірних правовідносин (наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 12 червня 2017 року № 217), у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження, шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486 (далі - Порядок № 486), з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються статтями 50, 54 Закону України «Про землеустрій». Таким чином, землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється спеціальний порядок надання й використання. Прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойми, на якій встановлено особливий режим. Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (стаття 60 ЗК України, стаття 88 ВК України). Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку № 486. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1,2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 7. Судові витрати Судові витрати у справі не підлягають до стягнення з відповідача так, як в задоволенні позову відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed