Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить: стягувати на її користь з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4\~000 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня позовної заяви і до закінчення навчання 30.06.2026 та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16.01.2015 між нею та відповідачем було розірвано шлюб. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Зараз син навчається на першому курсі Львівського національного університету природокористування. Однак, всі обов`язки щодо утримання сина вона несе самостійно, оскільки відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання сина. Відповідач інших дітей не має, аліменти нікому не сплачує, працює, тому має можливість щомісячно сплачувати аліменти на навчання сина у заявленому розмірі. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, її представник адвокат Керницький В.М. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча про місце, дату і час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку (а.с. 36). Відзиву на позов, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань суду не подавав. Спір між сторонами не вирішений. ІІ. Процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 07.02.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. 24 лютого 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Відзив на позов відповідач [PERSON] не подавав, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань не заявляв. Згідно із ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 04.11.1950, що набрала чинності для України 11.09.1997, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач у встановленому законом порядку повідомлявся про місце, дату і час судового засідання, клопотань про відкладення судового засідання не подавав, позивачка через свого представника не заперечила проти заочного розгляду справи, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за відсутності відповідача та ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Протокольною ухвалою суду від 03.04.2023 постановлено провести заочний розгляд даної справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: відповідно до світлокопії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 16.01.2015, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано Франківській області (а.с. 5), шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У сторін по справі [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується світлокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.02.2005 (а.с. 6). Згідно із довідкою №910 виданою начальником відділу кадрів Львівського національного університету природокористування М.Богач (а.с. 7), [PERSON] навчається у Львівському національному університеті природокористування на першому курсі за спеціальністю 122 «Комп`ютерні науки», освітнього ступеня «бакалавр», денної форми навчання за оплату згідно із договором. Термін навчання з 12.09.2022 до 30.06.2026. Отже, судом встановлено, що у сторін по справі є повнолітній син [PERSON] , [INFO] , який навчається у ВНЗ на платній формі навчання, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги батьків. Таким чином, між сторонами виник спір щодо участі батька в утриманні повнолітнього сина, який продовжує навчання. ІV. Оцінка суду: заслухавши представника позивачки, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Главою 16 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання. Згідно із ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 2, 3 ст. 199 СК України). При цьому, Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи дочці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Як передбачено ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Верховний Суд у правовій позиції викладеній у постанові від 13.04.2021 в справі №308/4214/18 зазначив, що при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, \~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що син сторін по справі [PERSON] , [INFO] , навчається на платній формі навчання, тому потребує матеріальної допомоги батьків. Позивачка [PERSON] просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] в розмірі 4\~000 грн. Судом взято до уваги, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, законом визначено його обов`язок надавати матеріальну допомогу сину, оскільки останній продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, обставин, які б свідчили про відсутність можливості надавати таку допомогу, відповідачем не надано, а тому виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи матеріальне становище сторін та обставини, визначені в ст. 182 СК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти у розмірі 4 000 грн щомісячно. Такий розмір аліментів, на думку суду, є об`єктивним з огляду на принцип рівності батьків в утриманні дитини, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України. Визначаючи дату, з якої слід стягувати аліменти, суд враховує вимоги ст. 79 СК України та те, що у даному випадку має місце стягнення аліментів на повнолітнього сина. Таким чином, стягнення аліментів слід розпочати з 06.02.2023. Отже, суд приходить висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягувати аліменти на повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4 000 грн щомісячно, стягнення аліментів необхідно розпочати з 06.02.2023 і проводити до закінчення останнім навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. V. Розподіл судових витрат між сторонами: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи, остання відносить оплату витрат за надання професійної правничої допомоги. Щодо понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що основні положення про витрати на професійну правничу допомогу містяться у ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Підсумовуючи вищевикладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Позивачка на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу надала такі документи: договір про надання правової допомоги від 10.01.2023, квитанцію до прибуткового касового ордера від 13.01.2023 на суму 3\~000 грн., ордер серії АТ №1034818 на надання правової допомоги (а.с. 8, 9, 17). \~Враховуючи те, що суд прийшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути 3 000 гривень понесених нею та документально підтверджених витрат за надання професійної правничої допомоги. При цьому, відповідачем не було ні подано, ні заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, не були наведені ним також і обставини, за яких, як на його думку, заява не підлягала б задоволенню. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1\~073,60 гривень судового збору. На підставі викладеного, ст. 81, 141 ЦПК України, ст. 7, 79, 141, 181, 182, 199, 200 СК України,

Outcome: approved