Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остпанко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Доготар Микола Вікторович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи позов тим, що 29 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №248419 про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № 3248517677/466511 від 20.01.2020 року, який був укладений між ним та TOB «Кредитна Установа «Європейська кредитна група», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором відступлення прав вимоги №ЕМ-6 від 26.05.2021 року є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». За даним виконавчим написом сума заборгованості складає 15604,50 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 4500 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 10174,50 грн. На підставі вчинення виконавчого напису відповідач звернувся до приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, в результаті винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Вважає, що виконавчий напис є незаконним та таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що вчинений без врахування всіх необхідних документів, передбачених Законом України «Про нотаріат», які підтверджують безспірність вимоги. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 248419 від 29.06.2021 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. Представник позивача [PERSON] - адвокат Цокало Т.М. в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Третя особа приватний виконавець Доготар М.В. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Так, як вбачається з виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. від 29 червня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 248419, нотаріусом запропоновано стягнути із [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № 3248517677/466511 від 20.01.2020 року, укладеним з TOB «Кредитна Установа «Європейська кредитна група», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором відступлення прав вимоги №ЕМ-6 від 26.05.2021 року є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», заборгованість у розмірі - 15604,50 гривень за період з 25.05.2021 року по 25.06.2021 року. Постановою про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 68005642 від 28.12.2021 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису №248419, виданого 29.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662 від 26 листопада 2014 року перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині. Кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Вчиняючи виконавчий напис №248419 від 29.06.2021 р., приватний нотаріус Остапенко Є.М. неправомірно видав такий, зокрема щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, оскільки кредитний договір № 3248517677/466511 від 20.01.2020 року не є нотаріально посвідченим, а інших нотаріально посвідчених договорів про зобов`язання [PERSON] за кредитними договорами до матеріалів справи не долучено. Крім того, така ж правова позиція відображена в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». 21 вересня 2021 року Велика Палата Верховного Суду в рамках справи № 910/10374/17, провадження № 12-5гс21 (ЄДРСРУ № 100428590) досліджувала питання щодо вирішення виключної правової проблеми у застосуванні норм, викладених у статті 88 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», де зроблено висновок, що кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, при вчиненні спірного виконавчого напису приватний нотаріус Остапенко Є.М. не дотримався встановленої процедури, що потягло порушення законних прав позивача, а тому позов слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Щодо судових витрат на правову допомогу, суд приходить до наступних висновків. Так, частиною 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, що стосується понесених витрат позивача на професійну правничу допомогу по даній справі, то суд виходить із вимог ст. 137 ЦПК України, та враховуючи надані представником позивача акт приймання - передачі наданих послуг, квитанції, детальний опис робіт, вважає, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 5500,00 грн. було підтверджено та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved