Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та 3% річних. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11 травня 2019 року між ним та відповідачами укладено договір позики, що підтверджується розпискою, відповідно до якого він передав відповідачам грошові кошти у розмірі 165\~100,00 доларів США. Відповідачі зобов`язались\~повернути\~позику\~до 10\~травня 2020\~року, однак\~в\~повному обсязі\~борг не\~повернули. Так, у період з 24.06.2019 року по 22.12.2019 року відповідачі щомісячно повертали борг частинами, що в сукупності становить 20\~300 доларів США. Фіксування часткового повернення боргу відбувалось без зустрічних розписок. З урахуванням повернутих коштів сума боргу складає 144\~800,00 доларів США. Позивач звертався до відповідачів з вимогою про сплату вищевказаної суми заборгованості, однак відповідачі грошові кошти не повернули. Оскільки відповідачі не виконали взяті на себе зобов`язання у встановлений у розписці строк, то позивач, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), має право на одержання 3 процентів річних від суми позики за невиконання грошового зобов`язання. Термін прострочення виконання зобов`язання - повернення позики, становить період: -з 12 травня 2020 року по 31 грудня 2020 року, тобто 234 дні; -з 01.01.2021 року по 01.09.2022 року 609 днів. Розрахунки проведені по формулі: сума боргу х 3 % річних х кількість днів у періоді : кількість днів у році : 100, тобто: 144\~800,00 х 3 % х 234 : 366 : 100 = 2\~777,31; 144\~800,00 х 3 % х 609 : 365 : 100 = 7 247,93. Загальна сума процентів складає 10\~025,24 доларів США. Позивач просить\~суд стягнути\~на його\~користь з\~відповідачів борг\~за договором\~позики у\~розмірі 144\~800,00\~доларів СШАта\~3%\~річних, що становить 10\~025,24 доларів США, у гривні за курсом НБУ на день такої виплати. Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 28.09.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.25). Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27.01.2023 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.83). Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, на позовних вимогах наполягають, проти заочного рішення не заперечують (а.с.48, 93-96, 112). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] \~у судове засідання повторно не з`явилися, про місце, день та час слухання справи були повідомлені належним чином згідно з порядком, встановленим ст. 128 ЦПК України (а.с. 84-85, 86-90, 91, 92, 100-101, 105-111). Відповідачі про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило, відзивів на позов не подавали, а тому суд відповідно до ст.\~280\~ЦПК України за наявності згоди позивача розглядає справу при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~20 березня 2023 року судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках /ч.1\~ст.13 ЦПК України/\~і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень /ч.3\~ст.12 ЦПК України/. Згідно ч.2\~ст.77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти\~ або\~ інші речі,\~ визначені\~ родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму\~ позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, а згідно ч. 2 даної статті договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~ \~ \~ \~Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій\~ формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який\~ посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів. Аналіз частини другої статті 1047\~ЦК\~України дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Відповідний правовий висновок також мітиться у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц. Судом встановлено, що 11 травня 2019 року між позивачем [PERSON] (Позикодавцем) та відповідачем [PERSON] (Позичальником) укладено договір позики, у п.3 якого зазначено, що на підтвердження факту отримання грошей Позичальник зобов`язується видати розписку. Згідно п.1, п.5 договору, строк повернення позики до 11 травня 2020 року. У п. 12 вказаного договору зазначено, що на момент його укладення позичальник перебуває у шлюбі з [PERSON] , яка надала згоду на укладання договору позики (а.с.11, 114). Відповідач [PERSON] надав 11.05.2019 позивачу [PERSON] розписку, у якій вказав, що позичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 165 100 доларів США та зобов`язується повернути по місцю проживання позивача. Також Позичальник відповідач [PERSON] підтвердив, що його дружина [PERSON] надала свою згоду на отримання займу, поставивши підпис у розписці. Дана розписка містить підписи відповідачів [PERSON] , [PERSON] (а.с. 10, 113). У розписці чітко зазначено, що відповідач [PERSON] позичив у позивача грошові кошти у сумі 165 100 доларів США. Також зі змісту розписки вбачається, що дружина відповідача [PERSON] відповідачка [PERSON] надала згоду на отримання позики. Оцінивши зміст розписки від 11.05.2019, суд доходить висновку, що вона підтверджує передання грошових коштів від позивача до відповідача і отримання останнім грошових коштів у позику за згодою відповідачки. Отже, судом встановлено, що позивач з відповідачами перебувають у договірних відносинах та між ними було укладено саме договір позики у письмовій формі згідно вимог ч. 1 ст.1047 ЦК України, що підтверджується наданою суду позивачем розпискою. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач [PERSON] зобов`язався повернути позику у строк до 11.05.2020 р., про що зазначено у договорі позики, однак, вказаної у розписці суми грошей позивачу у повному обсязі не повернув. Позивач у позовній заяві зазначив, що відповідачі частково повернули борг у сумі 20\~300 доларів США. Наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Відповідачами не надано суду доказів, які б спростували факт укладення між сторонами договору позики, дійсність його умов та передачі коштів, також не надано доказів про погашення усієї суми заборгованості за розпискою від 11.05.2019р. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 144\~800,00 доларів США є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення суми боргу в іноземній валюті, суд зазначає наступне. Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до\~ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом\~статті 524 ЦК України, грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти\~на день\~платежу,\~якщо інший\~порядок її\~визначення не встановлений договором або законом\~чи іншим нормативно-правовим\~актом. Згідно укладеного між сторонами договору позики суму позики надано в іноземній валюті доларах США та позика мала бути повернена в доларах США. У пунктах 47, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №\~\~761/12665/14-ц, провадження № 14-134цс18, зазначено, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням. У вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду містяться висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц викладено правовий висновок, згідно якого заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству. Частиною 4\~ст. 263 ЦПК України\~встановлено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. \~Отже, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті доларах США є обґрунтованою. \~ \~ \~ \~Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачів\~суми 3% річних, суд зазначає таке. Позивач на підставі ст.625 ЦК просить стягнути з відповідачів 3%\~річних за період з 12.06.2020 р. по 01.09.2022 р., що становить 10\~025,24 доларів США, у гривні за курсом НБУ на день такої виплати. Так, захист прав та інтересів позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) врегульовано частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Стаття 625 ЦК України\~визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №758/1303/15-ц). \~ \~ \~ \~Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга\~статті 625 ЦК України). \~ \~ \~ \~З огляду на те що відповідачі порушили грошове зобов`язання з повернення заборгованості за договором позики, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до\~статті 625 ЦК України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку\~3\~%\~річних за\~основу має\~братися прострочена\~сума,\~визначена у\~договорі чи\~судовому рішенні,\~а не\~її еквівалент\~у національній\~валюті України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц). Отже, 3 % річних щодо боргу 144\~800 доларів США розраховуються множенням цієї суми на кількість днів прострочення, помноженої на 3, поділеної на 100 та поділеної на кількість днів у році. Таким чином, за період прострочення виконання зобов`язання з 12.05.2020 по 31.12.2020 включно, що становить 234 дні, 3% річних становить суму 2777, 31 доларів США (144\~800 доларів США х 234 дні х 3 : 100 : 366). За період прострочення виконання зобов`язання з 01.01.2021 по 01.09.2022 включно, що становить 609 дні, 3% річних становить суму 7247, 93 доларів США (144\~800 доларів США х 609 дні х 3 : 100 : 365). Загальна сума 3% річних становить 10\~025,24 доларів США ( 2777, 31 + 7247, 93 = 10\~025,24). Враховуючи, що суму позики надано в іноземній валюті доларах США, то суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з відповідачів 3% річних у сумі 10\~025,24\~доларів США, а не еквівалент у національній валюті України. Що стосується стягнення суми заборгованості з відповідачів солідарно, суд зазначає наступне. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається як на підставу солідарного стягнення боргу факт перебування відповідачами у шлюбі та наявність згоди дружини відповідача [PERSON] на укладення договору позики. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 08 жовтня 2011 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14.12.2020 р., яке набрало законної сили 14.01.2021, що підтверджується копіює актового запису про шлюб № 92 від 08 жовтня 2011 року, копією рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14.12.2020 р. у справі № 201/100567/20 (а.с.104, 115-116). Як встановлено судом, відповідачка [PERSON] , яка являлась дружиною відповідача [PERSON] на час укладення договору позики, надала свою згоду на отримання позики та підписала розписку від 11.05.2019. Статтею 63 СК України\~передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено\~статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої\~статті 61 СК України\~кореспондує з частиною четвертою\~статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга\~статті 65 СК України). Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Відповідачка не надала належних та допустимих доказів, що договір, який укладений відповідачем [PERSON] , не був укладений в інтересах сім`ї. Суд же розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, … в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках / ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України/ і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень / ч. 3 ст. 12 ЦПК України/. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що 11 травня 2019 року відповідач [PERSON] отримав у борг у позивача грошові кошти за згодою відповідачки [PERSON] на потреби та в інтересах сім`ї. У статті 541 ЦК України встановлено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. Таким чином, у зв`язку з тим, що ні разом, ні кожним окремо відповідачами не було виконано свого зобов`язання за договором по поверненню суми позики в повному обсязі перед позивачем, порушені права позивача підлягають захисту у спосіб стягнення солідарно з відповідачів грошових коштів на користь позивача, а саме: суми позики у розмірі 144\~800,00 доларів США та 3 % річних у розмірі 10\~025,24 доларів США. Позивач при зверненні до суду оплатив судовий збір у сумі 12 405 грн. 00 коп. (а. с.1). Відповідно до \~ч.1 ст. \~141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним витрати на оплату судового збору у сумі 12 405 грн. 00 коп. (а. с.1),\~а саме,\~слід стягнути\~з відповідача\~ [PERSON] -\~6202\~грн.\~50\~коп.\~та з\~відповідачки [PERSON] 6202 грн. 50 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved