Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-23 00:00:00

28 червня 2022 року [PERSON] в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, в якій просить суд: - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; - стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , на користь бабусі [PERSON] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що співвласниками квартири за адресою [ADDRESS] є позивачка та її донька [PERSON] . Фактично за вказаною адресою проживає позивачка, онука [PERSON] та син [PERSON] (батько онуки). З 15.06.2022 на обліку Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації перебуває малолітня [PERSON] , [INFO] , яка постраждала від жорстокого поводження батька - відповідача. Мати дитини, [PERSON] , заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.07.2013 (справа № 754/3407/13-ц) позбавлена батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] . Позивачка та її онука постійно з 2017 року потерпають від психологічного та фізичного насилля [PERSON] . Конфлікти починаються через онуку, адже коли він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, постійно кричить на дитину нецензурною лайкою. На зауваження позивачки відповідає погрозами. Неодноразово позивачка зверталася до Служби у справах дітей сім"ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації щодо психологічного та фізичного насилля. Спеціалісти Служби викликали [PERSON] для бесіди, але він не відповідав на дзвінки та на запрошення до Служби, відповідач не з`являвся. За результатами розгляду трьох протоколів про вчинення домашнього насильства була встановлена вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, однак 21.04.2022 справи № 754/1117/22, № 754/1112/22, № 754/338/22 були закриті у зв`язку із закінченням строків накладання адміністративного стягнення. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/3592/22 було ухвалено про видачу обмежувального припису [PERSON] на строк 6 (шість) місяців. Позивачка вважає, що батько свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виховання та навчання дитини, не проявляє щодо неї батьківської турботи, не цікавиться їх життям та здоров`ям, не утримує матеріально. Регулярно здійснює психологічне та фізичне насилля. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 04 липня 2022 року вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків. Позивачем, на виконання вимог ухвали суду, подано заяву про долучення документів. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22 липня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі; постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 26 вересня 2022 року від Служби у справах дітей та сім`ї Деснянського районної в місті Києві державної адміністрації надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. 27 жовтня 2022 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання 24 березня 2023 року позивач та її представник з`явилися, підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити. Представник третьої особи не з`явився. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ), однак поштове відправлення повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також було розміщено судову повістку на офіційному сайті суду. Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, який повідомлений належним чином та не повідомив суду причини своєї неявки. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. З матеріалів справи вбачається, що батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 16.09.2010. Мати дитини, [PERSON] , заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 12.07.2013 у справі № 754/3407/13-ц позбавлена батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . На даний час малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом з бабою, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини - [PERSON] також зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24.05.2022 у справі № 754/3592/22, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 28.09.2022, видано обмежувальний припис [PERSON] строком на 6 місяців з заборонами щодо: 1. наближення на 100 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалої особи [PERSON] , в тому числі місця проживання за адресою: [ADDRESS] ; місця навчання онуки середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 259 Деснянського району міста Києва за адресою: місто Київ, проспект Маяковського Володимира, будинок № 21-Г; 2. особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 3. ведення листування, телефонних переговорів з постраждалою особою або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Малолітня [PERSON] , [INFO] , з 15.06.2022 перебуває на обліку Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, як така, що постраждала від жорстокого поводження батька та опинилась в складних життєвих обставинах. Відповідно до довідки Центру у справах сім`ї та жінок Деснянського району міста Києва від 20.06.2022 № 01-16/04 [PERSON] та її малолітня онука [PERSON] , [INFO] , були поселені в Притулок для осіб, які постраждати від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі Центру, який створений розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.10.05 № 1081 (зареєстрований в Деснянському районному управлінні юстиції у м. Києві за № 22/113 від 24 жовтня 2005 року), для тимчасового проживання та отримання соціальних послуг, де проживали з 29 січня 2021 року по 24 лютого 2022 року та з 01.06.2022 по теперішній час (20.06.2022). Відповідно до наданої інформації школи I-III ступенів № 259 Деснянського району міста Києва, [PERSON] , [INFO] , відвідує даний навчальний заклад з 2017 року. Має переважно достатній та середній рівень навчальних досягнень. Не повною мірою використовує свої здібності. Не завжди виконує домашнє завдання (основному через обставини в сім`ї). Протягом 2021-2022 навчального року, класний керівник помічала тривожний стан дитини, що пов`язаний відносинами з батьком. У [PERSON] є не сприйняття власного батька (боязнь та недовіра). Постійні погрози батька дитині. Небажання учениці йти додому після уроків. Батько дитини, [PERSON] , не бере участі у вихованні дитини, не займається її фізичним, духовним та моральним розвитком. На батьківські зустрічі в школі приходить тільки баба, [PERSON] , яка займається вихованням дитини. Відповідно до наданої інформації КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Деснянського району м. Києва, малолітню [PERSON] при зверненні до лікаря-педіатра з профілактичною метою чи з приводу захворювань завжди супроводжує баба (по лінії батька), рекомендації виконувалися в повному обсязі. Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. У абзаці четвертому статті 1 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III визначено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Відповідно до ст. 12 цього ж Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною восьмою статті 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з положеннями статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. У рішенні від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України" (заява №2091/13), та в п. 100 рішення від 16 липня 2015 року "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) ЄСПЛ наголосив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Стаття 51 Конституції України та статті 151, 180 СК України встановлюють для батьків обов`язок виховувати та утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в п. 16 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не створюють умов отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У Висновку органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав № 102/02/38-3051 від 23.09.2023 зазначено, що батько дитини, [PERSON] під час засідання комісії повідомив, що заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , відмовився пояснювати причину винесення рішення Деснянського районного суду міста Києва про обмежувальний припис, оскільки не вбачає зі свого боку ніяких порушень. Зазначив, що психологічне насильство в його родині відсутнє. Одноголосним рішенням комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації було рекомендовано органу опіки та піклування надати до суду висновок про позбавлення батьківських прав батька, [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що матеріальним забезпеченням та піклуванням про [PERSON] , [INFO] , займається її бабуся - [PERSON] . Таким чином, своїми свідомими діями відповідач тривалий час порушує права дітей на отримання від батька належного виховання, спілкування, уваги, турботи та матеріального забезпечення. Зазначені факти, враховуючи поведінку батька, суд розцінює як ухилення від виховання дитини. За результатами дослідження доказів суд доходить висновку, що відповідачем допущено невиконання обов`язків з утримання та виховання своєї дочки протягом тривалого часу та байдуже ставлення до її розвитку, вчиняє щодо дитини психологічне насильство. У судовому засіданні встановлено відсутність об`єктивних підстав, які б зумовлювали таку тривалу неналежну поведінку батька по відношенню до дочки, тому суд доходить висновку, що інші заходи впливу на відповідача, окрім позбавлення його батьківських прав, будуть недостатніми. За таких обставин суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини, у зв`язку з чим позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) батька щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до приписів частини третьої статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до положень постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що відповідає приписам ч. 3 ст. 181 СК України. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою статті 182 СК України визначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Доказів того, що за станом здоров`я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання дитини, суду не надано. Також суду не надано доказів щодо наявності у відповідача інших утриманців. З огляду на зазначене вище, з урахуванням обставин, які перелічені в ст.182 СК України, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача, а саме стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 червня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір за розгляд вимоги про позбавлення батьківських прав та про стягнення аліментів, від сплати якого позивачка була звільнена відповідно положень Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved