Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Репарюк О.В. звернулась до Рахівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом № 1-1884 від 21.10.2021 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 280487552 від 21.10.2021 року. В даному житловому будинку крім позивачки та інших членів її сім`ї, числиться зареєстрованим відповідач [PERSON] , [INFO] , що стверджено довідкою ЦАП Рахівської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 1096 від 02.11.2022 року. Відповідач, є знайомим позивачки, родичем та членом її сім`ї не являється, відповідач зареєстрований в житловому будинку позивачки за його проханням, оскілька така реєстрація йому була необхідна для працевлаштування. Фактично, відповідач з моменту реєстрації у вищевказаному будинку, а саме з 25.10.2021 року та по сьогоднішній день в будинку [ADDRESS] не проживав, а зареєстрований в ньому тільки формально. Вказана обставина підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов № 436 від 02.11.2022 року. У вказаному житловому будинку позивачка проживає одна, що стверджується довідкою виконкому Рахівської міської ради, с. Білин № 349 від 02.11.2022 року. Зняти з реєстрації місця проживання відповідача у добровільному порядку для позивачки не є можливим, оскільки відповідач від цього відмовляється, що змушує позивачку звернутись до суду за вирішенням даного спору, шляхом прийняття відповідного судового рішення. У зв`язку із реєстрацію в даний час відповідача у належному позивачці будинку на праві приватної власності, порушується її право на саме житло, як на власність, так і на право її вільного та безперешкодного використання, володіння та розпорядження за цільовим призначенням. Враховуючи викладене позивачка вимушена звернутись до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] ,\~таким,\~що втратив\~право користування\~житловим приміщенням,\~а саме\~будинком [ADDRESS] . Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, представник позивачки надала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності, інших заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що відповідно копії Свідоцтва про право на спадщину за законом серії НРН № 530226 від 21.10.2021 року, на праві приватної власності [PERSON] належить будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , розмір частки 1/1, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 280487552 від 21.10.2021 року. Згідно з: копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданим Рахівським РВ УМВС України в Закарпатській області від 21.04.2006 року; Акту обстеження матеріально-побутових умов; встановлено, що позивачка [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Крім того відповідно до довідки № 349 від 02.11.2022 року виданої Рахівською міською радою с. Білин, встановлено, що у будинку [ADDRESS] , позивачка проживає одна. Відповідно до довідки № 350 від 02.11.2022 року виданої Рахівською міською радою с. Білин, встановлено, що позивачка та відповідач в родинних стосунках не перебувають. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 47 Конституції України\~визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно ст. 317 та ст. 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника\~житлового будинку,\~квартири визначені\~ст.\~383\~ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК Української РСР, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», коли особа була відсутня понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на жилу площу. Відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає понад рік, будинком не користуються, житлово-комунальні послуги та витрати на його утримання не сплачує, домовленості з позивачем про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої реєстрації відповідача у будинку позивачки наразі немає, внаслідок чого суд приходить до висновку про необхідність визнання відповідача таким, що втратили право користування вищевказаним будинком. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд враховує, що позивачка, звертаючись до суду з позовом, просила стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати у розмірі 2992 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто дві) гривні, які згідно з матеріалами справи складаються з судового збору 992 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.. На підставі викладеного і

Outcome: approved