Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

Стислий виклад позиції заявника. [PERSON] (позивач) подав до суду позов до Свеської селищної ради Шосткинського району Сумської області про встановлення батьківства [PERSON] , 1937 року народження який помер [INFO] відносно [PERSON] , крім того, просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , 1937 року народження який помер [INFO] . Позивач мотивує позов тим, що [INFO] в селі Марчихина-Буда Ямпільського району Сумської області помер [PERSON] , після смерті якого залишилась спадщина у виді земельної ділянки (паю) посвідченого Державним актом на право приватної власності на землю серія ІІІ-СМ №018406. Позивач бажає прийняти спадщину після смерті батька, проте не може підтвердити факт батьківства, оскільки відомості про батька у свідоцтві про народження [PERSON] записані зі слів матері, і батьком записано « [PERSON] ». Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. Спадщину ніхто із спадкоємців не прийняв. Позивач зазначає що проживав з матір`ю і [PERSON] однією сім`єю, вважав його батьком, оскільки про це казала і мати позивача. Із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] позивач не звертався оскільки вважав що не має для цього юридичних підстав, через те що не може підтвердити факт батьківства. Таким чином приватний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, роз`яснивши [PERSON] що він має надати підтвердження батьківства [PERSON] по відношенню до позивача, крім того нотаріус зазначив, що [PERSON] пропустив строк для прийняття спадщини. Позивач вважає що, з поважних причин пропустив строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а саме через те що не має підтвердження батьківства по відношенню до спадкодавця [PERSON] якого вважає своїм батьком. Представником відповідача відзив не подано. Позивач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до відкриття провадження у справі надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника Свеської селищної ради Сумської області, позовні вимоги [PERSON] визнали повністю. Згідно з ч. 2 ст.\~247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заяви чи клопотання від учасників справи. Позивачем 14.11.2022 подано заяву про розгляд справи без її участі (а.с.17). Представником відповідача 18.01.2023 подано заяву про розгляд справи без участі представника Свеської селищної ради Сумської області. (а.с.30). Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 20.12.2022 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 20.01.2023 на 10 год 00 хв. Справу призначено до судового розгляду ухвалою Ямпільського районного суду Сумської області від 23.02.2023. З`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, суд доходить такого висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. З матеріалів справи слідує, що позивач [PERSON] , народився [INFO] в Мар-Буді Ямпільського району Сумської області. Відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] ід 10.07.1974 року батьками [PERSON] записані: в графі «Батько [PERSON] » (мовою оригіналу), в графі «Мати [PERSON] » (мовою оригіналу) (а.с.9). Згідно із довідки № 153 від 30.11.2022 року виданої виконкомом Свеської селищної ради Шосткинського району Сумської області, [PERSON] , 1974 року народження, є сином [PERSON] та [PERSON] . З 1972 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю вели спільне господарство, за час їх проживання в 1974 році у них народився син, [PERSON] . За життя [PERSON] визнав сином [PERSON] . [PERSON] називав сином [PERSON] , а той в свою чергу його батьком (а.с.10). Із наданої довідки-характеристики № 1039 від 19.02.2021 року яка видана для пред`явлення до Ямпільської нотаріальної контори, слідує що [INFO] в селі Марчихина Буда Ямпільського району Сумської області помер [PERSON] на день смерті якого залишилось спадкове майно, до складу якого входить земельна ділянка згідно із Державного акта на право приватної власності на землю ІІІ-СМ № 018406, виконкомом Марчихинобудської сільської ради Ямпільського району Сумської області від імені померлого [PERSON] заповіт не посвідчувався. (а.с.11). [PERSON] помер [INFO] у віці 75 років в селі Марчихина Буда Ямпільського району Сумської області про що в книзі реєстрації актів про смерть 13.08.2012 року зроблено актовий запис №19, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.5). Відповідно до копії Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 70764749 від 30.11.2022, за параметрами пошуку « [PERSON] », який помер [INFO] , інформація у Спадковому реєстрі відсутня (а.с.8). Відповідно до копії Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 70764761 від 30.11.2022, за параметрами пошуку « [PERSON] » у Спадковому реєстрі міститься інформація про зареєстровані заповіти: заповідача [PERSON] [INFO] , який проживав в м.Київ, заповідача [PERSON] , який народився [INFO] в с.Михайлівка Черкаської області (а.с.7,7 зв.). До матеріалів справи долучено копію Державного акта на право приватної власності на землю серія ІІІ-СМ №018406 виданого на ім`я [PERSON] який мешкав в с.Марчихина Буда, відповідно до якого у приватну власність [PERSON] передано земельну ділянку площею 5,36 гектарів для ведення сільськогосподарського виробництва (а.с.6, 6зв.) Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, наданої приватним нотаріусом Шосткинського районного нотаріального округу Сумської області Янкової Є.О. від 30.11.2022, після смерті [INFO] [PERSON] , для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки (паю) розміром 5,36 га згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ №018406 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 514, звернувся [PERSON] , 1974 р.н., однак останній спадщину після смерті [PERSON] не прийняв, відсутні документи що підтверджують факт батьківства (а.с.12). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у пункті 3 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі КпШС України). Оскільки [PERSON] народився [INFO] , то спірні правовідносини регулюються положеннями КпШС України. Відповідно до частини другої статті 53 КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 53 КпШС України визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем. Таким чином за змістом наведених норм закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин. Підстави для визнання батьківства, передбачені у статті 128 СК України, відрізняються від підстав його встановлення згідно із статтею 53 КпШС України, яка не містить такої підстави встановлення батьківства, яка ґрунтується на проведеній медичній молекулярно-генетичній експертизі. Проте частина третя статті 53 КпШС України не обмежує коло доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, згідно із статтею 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2022 року у справі справа № 521/4820/19 (провадження № 61-21037св21). Підставою для встановлення батьківства є належні і достатні відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі №543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18) зазначено, що «доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги». За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд вважає, що надані позивачем докази не містять жодного достовірного підтвердження визнання [PERSON] батьком [PERSON] , спільного проживання й ведення спільного господарства померлим та матір`ю позивача до його народження, спільного виховання або утримання ними дитини тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Щодо вимоги позивача про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , суд виходить із такого. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, однак позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що у нього були об`єктивні перешкоди для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Враховуючи що вимога [PERSON] про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] є похідною від вимоги про визнання батьківства, яка в свою чергу є безпідставною, і не може бути задоволена, отже позивач не належить до спадкоємців першої черги за законом, тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині, оскільки в силу вимог ч.3 ст.1272 ЦК України такий строк може бути визначений лише за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, діючи в межах заявлених позовних вимог, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які покликався позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову [PERSON] встановлення батьківства й визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed