Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення даного позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог вказала,\~22 грудня 2007 року між нею та відповідачем по даній справі був зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації про шлюб зроблено актовий запис № 61. Шлюб був укладений в Відділі реєстрації актів цивільного стану Єланецького районного управління юстиції Миколаївської області. Від спільного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в свідоцтві про народження дітей відповідач по справі записаний батьком. Сумісне господарство та проживання з відповідачем по даній справі ми не ведемо останні чотири місяці 2022 року. На сьогоднішній час вона мешкає окремо від відповідача. Матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх синів відповідач по справі i оказує але не регулярно в сумі 1000 гривень і тому вона вирішила звернутися до суду про стягнення з нього аліментів на утримання немонолітних синів в примусовому порядку тобто через суд. В теперішній час неповнолітні сини [PERSON] та [PERSON] майже повністю знаходиться на її утриманні, так як відповідач по справі в добровільному порядку достатню матеріальну допомогу не оказує, а їй самій повністю важко утримувати синів, тому що їх потрібно постійно одягати і повноцінно годувати, так як вони зростають і потребують постійного матеріального утримання. Відповідач працює на ТОВ «Метінвест Криворізький ремонтно механічний завод його середній заробіток складає 20000 гривень щомісяця.. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального i розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII i набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Таким чином, дитині, у всякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий рівень позивачка одна не зможе забезпечити, згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до положень ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно положень ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При стягненні аліментів з відповідача просить врахувати, що він є працездатною особою, інших дітей чи непрацездатних членів сім`ї на утриманні немає. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. При цьому подав до суду заяву, в якій вказав, що заперечує проти задоволення позовної заяви частково, просить стягувати аліменти на дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 17 січня 2023 року (з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] ) і до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні 22.02.2023 року позивачка надала пояснення, з яких вбачається, що вона з відповідачем та дітьми жили разом до березня 2022 року. Потім вона пішла з дітьми від відповідача, стала жити у Єланецькому районі у своїх батьків, разом з дітьми. З 2003 року до 5 січня 2023 року працювала у Фонді соціального страхування на посаді головного спеціаліста за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Мира. З 05.01.2023 року вона постійно проживає разом із дітьми у с. Єланець Миколаївської області. На час подання позову до суду проживала у м. Кривому Розі на м-ні Сонячний. Діти проживали у бабусі в с. Єланець, куди вона їх відвезла на час війни. Діти зареєстровані в м. Кривому Розі по бульвару Маршала Василевського. [PERSON] казав, що хоче забрати дітей, але вона цього не хотіла і тому вони жили в с. Єланець. В судовому засіданні 22.02.2023 року відповідач надав пояснення, що після розірвання шлюбу діти з ним не проживали. Вони не домовлялись про те, з ким будуть проживати діти після розірвання шлюбу. Він звернувся до суду з позовом для визначення місця проживання дітей. В судовому свідок [PERSON] , показала, що позивачка колишня дружина її сина [PERSON] . З невісткою перебуває в гарних відносинах і на цей час. Діти мешкають з батьками позивачки із березня 2022 року. Декілька разів, щоб навідати дітей, вони забирали позивачку з м. Кривого Рогу. Раніше позивачка працювала у м. Кривому Розі до кінця 2022 року. Останній раз бачила онуків в с. Єланець в грудні 2022 року, там у своїх батьків на той момент була і позивачка. Відповідач дає гроші на утримання дітей. У судовому засіданні дослідженні наступні письмові докази: свідоцтво про народження (а.с. 9, 10), свідоцтво про шлюб (а.с. 11), рішення (а.с. 37-38), акт обстеження фактично місця проживання (а.с. 39), довідка (а.с. 40). Суд,

Outcome: approved