Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Санаторій «Перлина Карпат» про стягнення суми 57786,41 грн. (в т.ч. 43329,17 грн - інфляційних втрат\~за період\~з 2018\~по 2022\~р.р.;\~14457,24\~грн -\~3%\~річних за\~період з\~29.03.2018\~по 30.09.2022), нарахованих за несвоєчасне виконання судового наказу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.02.2018 по справі №303/1024/18 (надалі Судовий наказ). Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про наявність невиконаного грошового зобов`язання визначеного на підставі Судового наказу. Доводячи підставність своїх вимог позивач зазначає, що на підставі вказаного Судового наказу було присуджено до стягнення з Комунального підприємства «Санаторій «Перлина Карпат» невиплачену заробітну плату в сумі 99605,49 грн., і на вказану суму заборгованості ним нараховано 3% річних та інфляційні втрати. Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи ст. 625 Цивільного кодексу України. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. На підставі\~Судового наказу\~присуджено до\~стягнення \~з Комунального\~підприємства «Санаторій\~«Перлина Карпат» на користь [PERSON] суму 99605,20 грн. (в т.ч.: 6105,49 грн. основна заборгованість по заробітній платі; 93500,00 гривень середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.01.2011 по 31.01.2018). По відношенню до заявлених позовних вимог суд зазначає, що судовий наказ\~є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених\~ статтею 161\~Цивільно процесуального кодексу України. Відповідно до\~частини четвертої\~статті 82\~Цивільного процесуального\~кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини щодо наявності заборгованості у відповідача перед позивачем не підлягають доказуванню у справі, яка розглядається, оскільки мають преюдиційне значення. На підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.05.2018 відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №303/1024/18, виданого 28.02.2018 Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області. \~ \~ \~ \~29.09.2022 виконавче провадження з примусового виконання Рішення суду по справі №303/1024/18 закінчено на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про Виконавче провадження» у зв`язку з повним виконанням рішення суду. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних нарахованих на підставі частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України за несвоєчасне виконання Судового наказу. \~ \~ \~ \~Приймаючи такі доводи позивача на предмет їх відповідності нормам законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне. Частиною першою\~статті 15 Цивільного кодексу України\~ гарантовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. По відношенню до ситуації, яка склалася по справі слід зазначити, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену статтею 625 Цивільного кодексу України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Водночас, передбачена статтею 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК не поширюється на трудові правовідносини (з приводу заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва тощо) та сімейні правовідносини. Аналогічний правовий висновок містить у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року в справі № 6-2759цс15 та постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 757/14073/16-ц (провадження № 61-29305сво18). При цьому частина п`ята статті 11 Цивільного кодексу України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України у разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами трудового законодавства. З огляду на вищенаведене судом, позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed