Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що наприкінці 1993 року вона та відповідачі [PERSON] , [PERSON] дійшли згоди щодо здійснення обміну своїми квартирами, а саме позивач віддала свою квартиру [ADDRESS] у свою чергу відповідачі надали їй квартиру [ADDRESS] . В подальшому, на виконання вказаної домовленості у січні 1994 року позивачка разом із своєю сім`єю переїхала у вказану квартиру в м.Чернівці, а відповідачі в свою чергу вселилися у квартиру [ADDRESS] . 07 червня 1994 року Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради народних депутатів було прийнято рішення №292/11 відповідно до п. 8 якого " [PERSON] сім`я 3 особи, по [ADDRESS] , на 9 поверсі, займає 2 кімнати жилою площею 27,3 кв.м. із вигодами, з гр. [PERSON] сім`я 4 особи у [ADDRESS] , на 1 поверсі, займає 3 кімнати жилою площею 30,2 кв.м. із вигодами. Гр. [PERSON] - бажає наблизитись до родичів. Гр. [PERSON] - бажає поміняти місце проживання." 09 червня 1994 року Виконавчим комітетом Чернівецької міської радою народних депутатів на виконання рішення № 292/11 від 07 червня 1994 р. був виданий ордер (обмінний) на жиле приміщення №230 серія БО. Та 07 жовтня 1994 року [PERSON] зареєструвала своє місце проживання в квартирі [ADDRESS] . В подальшому, у вересні 2017 році, бажаючи реалізувати своє право на приватизацію житла, позивачці стало відомо що на квартиру [ADDRESS] накладено арешт на підставі ухвал Народного суду Ленінського району м. Чернівці від 04 січня 1995 р. та на підставі ухвали цього ж суду від 27 січня 1995 року. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23.04.2018 року звільнено з-під арешту вказане вище нерухоме майно. В ході судового розгляду справи № 725/4316/17 про звільнення майна з-під арешту на запит суду було отримано свідоцтво про право власності на житло від 22 квітня 1994 року, виданого Чернівецьким машинобудівним заводом, на підставі розпорядження (наказу) № 156 від 20 квітня 1994 р. про передачу на праві спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] . Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначала, що приватизація зазначеної квартири відповідачами відбулася із порушенням, оскільки у ній брали участь особи, які не проживали в даній квартирі на момент приватизації, так як вони у цей період отримали у користування квартиру [ADDRESS] . В подальшому, відповідачі, знаючи про те, що обмін квартирами вже здійснено, отримавши у користування квартиру у місті Мирноград (обмінний ордер на жиле приміщення від 09 червня 1994 p.), 18 червня 1994 року уклали договір купівлі-продажу із [PERSON] на підставі якого останній набув у власність квартиру [ADDRESS] . Вважає, що вказаний договір слід визнати недійсним, оскільки на момент його укладання продавці не були наділені правом власника квартири та їм було відомо, що предмет договору їм не належить. Звертала увагу на те, що після укладання оспорюваного договору не відбулась і передача самої квартири, а тому і не відбулося виникнення право власності у відповідача [PERSON] . Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, посилаючись на норми матеріального права, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, відповідно до останньої редакції позовних вимог просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 22 квітня 1994року, виданого Чернівецьким машинобудівним заводом та недійсним розпорядження № 156 від 20 квітня 1994 року, про передачу на праві спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] ; визнати недійсним договір від 18 червня 1994 р. посвідчений державним нотаріусом Третьої чернівецької нотаріальної контори Такачук В.О. укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] щодо купівлі останнім квартири [ADDRESS] та якій зареєстровано 22 листопада 1994 р. у Чернівецькому обласному бюро технічної інвентаризації за [PERSON] . В рамках судового розгляду даного спору судом витребувано наступні докази, а саме з Відділу ведення реєстру територіальної громади ДНАП Чернівецької міської громади (58001, м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 7) інформацію щодо реєстрації [PERSON] , [PERSON] , у квартирі [ADDRESS] станом на січень 1994 року; з Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації (58001, м. Чернівці, вул. Синагоги, 18-20) інвентаризаційну справу на квартиру [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилась, в її інтересах діяв представник, який звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Справа слухалась у відсутності відповідачів, які не з`явились в судове засідання незважаючи на те, що вважаються належним чином повідомленими судом про час та місце розгляду справи. Так, при звернені до суду з позовом позивач вказала останнім відомим місцем проживання відповідачів квартиру [ADDRESS] \~та \~за вказаною\~адресою \~були направлені\~копії матеріалів\~ позовної\~заяви з\~додатками,\~ухвала про\~відкриття \~провадження \~ з\~витягом про\~процесуальні \~права та\~ обов`язки,\~а також\~ \~відповідачів \~ повідомлено\~ про\~ час та місце розгляду справи по суті через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України http://ptr.cv.court.gov.ua/sud2408/. В подальшому, з отриманої на запит суду інформації було встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] , а тому в ході судового розгляду даного спору за вказаними адресами судом також здійснювались судові виклики відповідача [PERSON] (а/с 26, 27). Зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] встановити не представилось можливим, а тому про час та місце розгляду справи він повідомлявся за останнім відомим його міцсем проживання - [ADDRESS] , а також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України http://ptr.cv.court.gov.ua/sud2408/. Крім\~ того, зі змістом процесуальних рішень у даній справі сторони могли знайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою http://reyestr.court.gov.ua/ ,\~а також\~ інформація\~щодо даної\~справи розміщується\~на \~офіційному веб-порталі\~судової влади\~України в\~мережі Інтернет\~за наступною веб-адресою сторінки: http://ptr.cv.court.gov.ua/sud2408/, де в розділі «Громадянам» містяться відомості щодо стадії розгляду та дати призначення судових засідань у даній справі, про що також сторонам було повідомлено в ухвалі про відкриття провадження по справі. Крім того,\~у встановлений\~ строк\~відповідачами \~не було\~подано відзиву. Згідно ст.\~280\~ЦПК України,\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов:\~ відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили та не направили відзиву, а представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідачів, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Від представника третьої особи до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечувала. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, судом встановлено, що 09.06.1994 року на підставі рішення Чернівецького міськвиконкому №292/11 від 07.06.1994 року, яким затверджено протокол обміну й бронювання жилих приміщень №8 від 01.06.1994 року, позивач отримала обмінний ордер на жиле приміщення №230серії БО відповідно до якого їй на членам її родини (чоловіку, сину та доньці) надано право на зайняття в порядку обміну житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] (а/с 11). За змістом протоколу №8 від 01.06.1994 року дозволено обмін [PERSON] сім`я 3 особи, по [ADDRESS] , на 9 поверсі, займає 2 кімнати жилою площею 27,3 кв.м. із вигодами, з гр. [PERSON] сім`я 4 особи у [ADDRESS] , на 1 поверсі, займає 3 кімнати жилою площею 30,2 кв.м. із вигодами. Гр. [PERSON] - бажає наблизитись до родичів. Гр. [PERSON] - бажає поміняти місце проживання. (а/с 9). Отже, судом встановлено, що у червні 1994 року сторони [PERSON] з сім`єю та [PERSON] з сім`єю здійснили обмін квартирами за наслідками якого позивач вселилась у спірну кватиру отримала ордер на право зайняти вказане житлове приміщення та зареєструвала свої місце проживання за вказаною адресою, що також підтверджується довідкою ТОВ «ТД «Укрвторресурс» від 12.07.2018 року №668 (а/с 12). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтво про право власності на житло від 22 квітня 1994 року, виданого Чернівецьким машинобудівним заводом, на підставі розпорядження (наказу) № 156 від 20 квітня 1994 року відповідачам [PERSON] та [PERSON] передано на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS] ). Відповідно до повідомлення ТОВ «Машзавод» від 27.12.2022 року №11/10-Т, ЗАТ «Чернівецький машинобудівний завод» в 2012 року було ліквідовано, а ТОВ «Машзавод» не є його правонаступником, а тому відношення до спірної приватизації немає (а/с 41). Згідно листа Департаменту житлово-комунального господарства від 24.02.2012 року №К-237 спірна квартира [ADDRESS] органом приватизації Чернівецької міської ради у власність громадянам не передавалась (а/с 13). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. За змістом ч. 2 ст. 8 вказаного Закону в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Така ж вимога зазначена в п. 5 Положення про порядок передачі квартир у власність громадян, яке було дійсним на час спірної приватизації, затвердженого наказом № 56 від 15.09.1992 Державного комітету України по житлово-комунальному господарству, передача займаних квартир здійснюється у приватну та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Згідно з п. 20 вказаного Положення, при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення (додатки 4, 5). У відповідності до п. 21 вказаного Положення, у довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. У довідці вказуються новонароджені і на них враховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду. Наслідком порушення вимог частини другої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» є визнання приватизації недійсною. Так, судом встановлено, що спірна приватизація мала місце в період з 20 по 22 квітня 1994 року, оскільки 20 квітня 1994 року Чернівецьким машинобудівним заводом було видане розпорядження № 156, а 22 квітня 1994року свідоцтво про передачу відповідачам у власність спірної квартири, натомість у червні 1994 року сторони [PERSON] з сім`єю та [PERSON] з сім`єю здійснили обмін квартирами. За змістом довідки Департаменту надання адміністративних послуг від 03.01.2023 року №01/1950 [PERSON] станом на січень 1994 року за адресою [ADDRESS] зареєстрованим не значився, а [PERSON] знята з реєстрації за вказаною адресою 20.09.1994 року у зв`язку з вибуттям в м. Димитрів, Покровського р-ну, Донецької області. Окрім того, з матеріалів інвентаризаційної справи на будинок [ADDRESS] ) встановлено, що 18 червня 1994 року між відповідачами укладено договір купівлі-продажу на підставі якого із [PERSON] придбав у [PERSON] та [PERSON] вище вказану спірну квартиру та 22.11.1994 року у відповідності до встановленого на той час порядку ЧКОБТІ було зареєстровано право власності. Відповідно до ст. ст.\~57,\~58 Конституції України,\~ст. 5 ЦК України\~до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, згідно п.1\~прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. Відповідно до абз. 1 п. 4\~прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України\~до цивільних відносин, яки виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, положення цього\~Кодексу\~застосовуються до тих прав та обов`язків, що виникли або породжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки оспорюваний договір був фактично укладений у 1994 році, тому до правовідносин, що виникли слід застосовувати\~ЦК України\~в редакції, яка діяла з 1963 року (далі\~ЦК УРСР). Згідно зі\~ст. 41 ЦК УРСР\~угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. У \~відповідності до\~вимог \~ст.\~48\~ЦК УРСР,\~ в\~редакції,\~ що\~діяла \~на момент\~укладення оспорюваного\~ правочину,\~ недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. По недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Статтею 128 ЦК УРСР\~ передбачено, що право власності (право оперативного\~\~управління)\~\~у\~\~набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо\~\~інше\~\~не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві,\~\~а\~\~так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без\~\~зобов`язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа\~\~на\~\~речі. У відповідності до положень ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 49\~Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. За змістом ст.ст. \~128,\~153 ЦК УРСР\~право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Натомість, за наслідками розгляду справи встановлено, що з червня 1994 року у спірній квартирі постійно проживала позивач з родиною, покупець [PERSON] не отримав у користування відповідну квартиру згідно укладеного між ним та відповідачами договору. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28 квітня 1978 року № 3, чинної на час виникнення спірних правовідносин, за правилами\~статті 48 ЦК УРСР\~1963 року угода визнається недійсною при невідповідності її не тільки законові, а й іншим актам, виданим органами державної влади і управління в межах наданої їм компетенції.\~Стаття 48 ЦК УРСР 1963 року\~застосовується при порушенні встановленого порядку вчинення громадянами і організаціями дій, спрямованих на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обов`язків, при ущемленні угодою особистих або майнових прав неповнолітніх дітей, а також в інших випадках їх невідповідності вимогам чинного законодавства, якщо для них не встановлені особливі правила визнання угод недійсними (статті\~45-47,\~49-58 ЦК УРСР 1963 року). Враховуючи вище наведені обставини в їх сукупності, оспорюваний правочин слід визнати недійсним. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved