Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~У листопаді 2022 року представник [PERSON] [PERSON] через підсистему «Електронний суд» подав до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог, представником позивача зазначено, що у жовтні 2021 року позивач для особистих потреб та потреб членів своєї сім`ї вирішила придбати автомобіль. Здійснюючи пошуки потрібної моделі в мережі Інтернет, позивач знайшла оголошення про продаж ТОВ «Везем Шиппінг» автомобіля потрібної марки. З метою придбання автомобіля вона звернулася, в телефонному режимі, до відповідача, де їй було запропоновано укласти попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу. Необхідність укладення попереднього договору обґрунтована тим, що автомобіль необхідно транспортувати з іншого міста. Їй було надіслано попередній договір, який нею було підписано та відправлено відповідачу засобом поштового зв`язку. Таким чином, між позивачкою та відповідачем 12.10.2021 року укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, згідно умов якого сторони зобов`язалися укласти в майбутньому договір купівлі-продажу на належний транспортний засіб строком до 28.02.2022 року. Відповідно до пункту 2.1 Договору, продаж транспортного засобу вчиняється між Сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 174107,80 грн., у тому числі ПДВ 29017,97 грн., та сплачується позивачем в безготівковій формі на поточний рахунок відповідача в національній валюті України гривні. Згідно пункту 2.3 Договору Сторона-2 сплачує в день підписання цього Договору Стороні-1 в якості завдатку першу частину суми вартості Транспортного засобу на розрахунковий рахунок Сторони-1 в розмірі 102619,48 грн., у тому числі ПДВ 17103,16 грн. Додаток № 1. На виконання зазначеного Договору, 13.10.2021 року позивачем було сплачено на користь Відповідача грошові кошти в розмірі 102619,48 грн. Таким чином, договір вважається укладеним, тому як Сторони прийняли його до виконання. Відповідно до умов договору та з урахуванням оплати послуг відповідач повиненнна була укласти з позивачем Основний договір на належний позивачу автомобіль (п.1.1) до 28 лютого 2022 року, однак прострочив виконання такого зобов`язання на 255 днів. Крім того, як виявилось пізніше, транспортний засіб відповідачу взагалі не належить і до теперішнього часу, право власності останній на нього не набув, що робить неможливим виконання в подальшому умов Договору з боку відповідача. Відповідно до пункту 4.1 на теперішній час, термін дії договору закінчився, позивач сплатила кошти, але відповідач свої зобов`язання не виконав. Позивачем неодноразово були ініційовані спроби вирішити конфлікт з відповідачем у позасудовому порядку шляхом усного спілкування, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав. При цьому, позивач не отримала від відповідача жодного письмового чи усного повідомлення із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення основного Договору. Зважаючи на вищевикладене, попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений між сторонами є нікчемним через введення позивача в оману щодо істотних його умов. Оскільки, сплачена позивачем сума коштів згідно п. 2.3. попереднього договору є авансом, то вона підлягає поверненню у повному обсязі, з урахуванням індексу інфляції, а також нарахованої пені. Враховуючи наведене представник позивача просить: визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений 03 листопада 2021 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг»; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» на користь [PERSON] суму сплаченого авансу в розмірі 102619,48 гривень, суму інфляційних втрат в розмірі 18828,05 гривень, пеню в розмірі 785039,02 гривень, а всього 906486,55 гривень; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 гривень. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 17 листопада 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, щодо подачі відзиву на позовну заяву, відповідач не скористався. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, натомість в матеріалах справи наявні заяви останніх про здійснення розгляду справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити та не заперечують проти ухвалення заочного рішення суду Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані стороною документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 12 жовтня 2021 року між [PERSON] (Сторона-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» (Сторона-1) укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №ПКП-9206 (далі - Попередній договір). Згідно з п. 1.1. - 1.2. Попереднього договору сторони зобов`язались укласти в майбутньому до 28.02.2022 договір купівлі-продажу (Основний договір) на належний ТОВ «Везем Шиппінг» транспортний засіб марки Ford, модель Focus SE, рік випуску 2014, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Відповідно до п. 1.3. Попереднього договору ТОВ «Везем Шиппінг» гарантує, що на момент укладання основного договору транспортний засіб, визначений у п. 1.1. цього договору, буде належати йому та не буде знаходитись під забороною відчуження, арештом, не буде предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними та юридичними особами, а також не буде обтяжений будь-яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством. Згідно з п. 1.5. попереднього договору ТОВ «Везем Шиппінг» здійснило придбання транспортного засобу з онлайн-аукціону автомобілів після його погодження з [PERSON] , яка жодних заперечень та претензій щодо придбання транспортного засобу з метою подальшого укладення Основного договору не має. Згідно з п. 2.1. попереднього договору продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 6605,00 Доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладання Договору становить 174107,80 гривень, у тому числі ПДВ - 29017,97 гривень. На підставі п. 2.2. Попереднього договору сторони домовилися, що [PERSON] на умовах передоплати сплачує в день підписання цього договору ТОВ «Везем Шиппінг» - 3893,00 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладання Договору становить 102619,48 гривень, у тому числі ПДВ 17103,16 гривень. 12.10.2021 року ТОВ «Везем Шиппінг» виставило позивачу рахунок на оплату №9206-ВШ0163 та відповідно до Квитанції № 0.0.2299185220.1 від 13.10.2021 року, [PERSON] на користь ТОВ «Везем Шипінг» здійснено оплату по вказаному рахунку у розмірі 102619,48 гривень. Згідно з положеннями розділу 4 Попереднього договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, а саме 12.10.2021, і діє до 28.02.2022, або до укладання Основного договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання взятих на себе зобов`язань. Відомості про укладання між сторонами основного договору купівлі-продажу транспортного засобу відсутні. Таким чином, між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом\~України (далі ЦПК України). Вирішуючи позовну вимогу про визнання недійсним попередного договіру купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного 03 листопада 2021 року між [PERSON] та ТОВ «Везем Шиппінг», суд виходить з наступного. Статтею 16 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно з ч. 1, 2, 4\~ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно із вимогами ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Частиною 1ст. 230 ЦК України передбачено, що\~обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З\~огляду на наведене, аналізу норм чинного законодавства та обставин справи, суд доходить висновку про те, що попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-9206 від 12 жовтня 2021 року та його зміст відповідає вимогам ст. 203 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів», і підстав для визнання його недійсним немає, оскільки умови договору, порядок і строк його виконання були узгоджені сторонами. Позивачем не доведено, що відповідачем умисно вчинено дії із введення її в оману з метою заволодіння відповідачем певними коштами позивача, а невиконання чи неналежне виконання договору самі по собі не є підставою для його недійсності. З огляду на викладене, відсутні підстави для визнання недійсним попередного договіру купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного 03 листопада 2021 року між [PERSON] та ТОВ «Везем Шиппінг», а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо вимоги про стягнення з ТОВ «Везем Шиппінг» на користь [PERSON] суми сплаченого авансу в розмірі 102619,48 гривень, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. (ст.635 ЦК України). Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. В силу положень ст.ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями\~610,\~611 ЦК України\~встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплатою неустойки і відшкодування збитків та моральної шкоди. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. (ч.1,2\~ст. 651 ЦК України). Статтею 655 ЦК України\~встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 570 ЦК України\~завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до абзацу 2 ч. 1, 2-3\~ст. 571 ЦК України\~якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Як встановлено судом - між сторонами був укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до якого позивачем на рахунок відповідача були перераховані грошові кошти в погодженому сторонами розмірі. (п. 2.2 попереднього договору). Станом на день розгляду справи, Основний договір купівлі-продажу транспортного засобу, зазначеного в п. 1.1. Попереднього договору, в строк до 28.02.2022 року, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між позивачем та відповідачем не укладено. Таким чином, оскільки сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому під час укладання попереднього договору, то передана позивачем відповідачу сума коштів в розмірі 102619,48 грн. є авансом, в розумінні\~ст. 570 ЦК України, який підлягає поверненню позивачу, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та пені суд зазначає, що вони підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Аналізуючи зміст попереднього договору, суд приходить до висновку, що оскільки сторони лише домовилися укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу у майбутньому, а фактично такий договір не був укладений, а попереднім договором передбачалась придбання автомобіля на аукціоні за межами України і його митне оформлення, то на правовідносини, які виникли між сторонами, не поширюється\~Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки цей нормативний акт захищає права споживачів під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб. Відтак, вимоги про стягнення пені, на підставі ч.5\~ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів»\~задоволенню не підлягають. У той же час,\~статтею 625 ЦК України\~встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, позивач, у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, має право вимагати сплати індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, за весь період прострочення. Однак, позивачем пред`явлено вимогу, лише щодо стягнення інфляційних втрат з підстав, встановлених статтею\~625 ЦПК України. При цьому, вимоги про стягнення трьох процентів річних, із зазначених вище підстав, позивач не заявляла. Отже, вирішуючи вимоги [PERSON] , в межах пред`явлених позовних вимог, оскільки ТОВ «Везем Шиппінг» до листопада 2022 року не виконало зобов`язання за попереднім договором від 12.10.2021, то у нього з 01.03.2022 року виник обов`язок з повернення авансового платежу, який був сплачений позивачем, у зв`язку з чим, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати. Відповідно до розрахунку, здійсненого представником позивача у позовній заяві, який не оспорювався відповідачем в ході розгляду справи, розмір інфляційних витрат за період березень 2022 року листопад 2022 року складає 18828,05 гривень. Враховуючи наведене, дослідивши наданий позивачем розрахунок, суд вважає, що його проведено вірно, з урахуванням положень вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд доходить висновку про те, що вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до \~ст.141 ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частинами 6,7\~ст.\~141\~КПК України\~передбачено,\~що якщо\~сторону,\~на користь\~якої ухвалено\~рішення,\~звільнено від\~сплати судових\~витрат,\~з другої\~сторони стягуються\~судові витрати\~на користь\~осіб,\~які їх\~понесли,\~пропорційно до\~задоволеної чи\~відхиленої частини\~вимог,\~а інша\~частина компенсується\~за рахунок\~держави у\~порядку,\~встановленому Кабінетом\~Міністрів України.\~Якщо обидві\~сторони звільнені\~від оплати\~судових витрат,\~вони компенсуються\~за рахунок\~держави у\~порядку,\~встановленому Кабінетом\~Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачем, яка звільнена від сплати судового збору, заявлено дві позовні вимоги (одна немайнового та одна майнового характеру). Оскільки позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню лише в частині заявленої вимоги майнового характеру, суд приходить до висновку, що у відповідності до ст. 141 КПК України, з ТОВ «Везем Шипінг» на користь держави підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 992,40 гривень Окрім того, \~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2\~ст.\~137\~ЦПК України). Так,\~відповідно до\~вимог вказаної\~статті витрати,\~пов`язані\~з правничою\~допомогою адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави.\~За результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат:\~1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництвов суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 21 серпня 2022 року між адвокатом Гончаровим Віталієм Миколайовичем та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги. У відповідності до умов договору, розмір гонорару є фіксованою сумою у розмірі 8000 гривень, які було сплачено позивачем на рахунок адвоката Гончарова В.М., що підтверджується копією квитанції № 0.0.2663233983.1 від 04.09.2022 року. Оцінюючи наявні у справі докази, відсутність клопотань відповідача про зменшення розміру витрат, оскільки позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 4000,00 гривень.

Outcome: partial