Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15 червня 2018 року сторони зареєстрували шлюб у Таращанському районному відділі реєстрації актів цивільного стану Головного територіального органу управління юстиції у Київській області (актовий запис № 33). У шлюбі в них є малолітня донька [PERSON] , [INFO] . Сторони мають різні характери та погляди на сімейне життя. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу стало неможливим. З дитиною відповідач фактично не спілкується, не відвідує, не проявляє ініціативи щодо проведення спільного часу. Від моменту народження дитина постійно проживає з позивачкою. За таких обставин шлюб носить формальний характер і тому зберігати сім`ю немає сенсу. Ухвалою судді від 21 лютого 2023 року відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала суду заяву, у якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Щодо заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву не подав. Згідно ч. 4 ст. 23 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. У зв`язку\~з неявкою\~учасників справи,\~з підстав,\~передбачених ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ознайомившись із позовною заявою, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини справи. 15 червня 2018 року сторони зареєстрували шлюб у Таращанському районному відділі реєстрації актів цивільного стану Головного територіального органу управління юстиції у Київській області, актовий запис № 33, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 15 червня 2018 року. У шлюбі в сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 08 лютого 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. У судовому засіданні встановлено, що між подружжям погіршилися відносини, вони тривалий час не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. За змістом ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Враховуючи викладенні обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з огляду на засади добровільності шлюбу, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. При реєстрації шлюбу можна вибрати прізвище: дружина чоловіка, або чоловік дружини, тобто вони вільні у виборі прізвища, в тому числі і подвійного (ст. 35 Сімейного кодексу України). Право подружжя після розірвання шлюбу взяти своє дошлюбне прізвище або залишити шлюбне належить йому при розірванні шлюбу як в судовому засіданні, так і в органі реєстрації актів цивільного стану, що також передбачено ст. 113 Сімейного кодексу України. Відтак, суд вважає за можливе залишити позивачці шлюбне прізвище [PERSON] . Вирішуючи питання про залишення проживаня\~ [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю після розірвання шлюбу, суд виходив із наступного. Так, під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житловопобутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18. Ураховуючи, що матеріали справи не містять доказів про наявність спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини, втім позивачкою заявлено вимогу про залишення проживання спільної доньки разом із нею після розірвання шлюбу, то у розрізі заявлених вимог в межах розгляду даної цивільної справи судом не вирішується питання про визначення місця проживання спільної дитини. Судом вирішується лише питання про залишення проживання дитини з тим із батьків після розірвання шлюбу, з ким наразі дитина проживає, а відтак суд доходить висновку про залишення [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю. При цьому, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Суд роз`яснює, що у разі виникнення спору щодо визначення місця проживання спільної дитини, такий спір вирішується у порядку ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1073,60 грн сплаченого судового збору.

Outcome: approved