Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

07 лютого 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області та просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , житлова площа - 44,9 кв. м, загальна площа - 98,9 кв.м, до складу якого входять: житловий будинок - «А», погріб - «А/п», прибудова нежитлова - «а», ганок - «а1», господарська будівля з гаражем - «Б», погріб - «Б/п», огорожа - «1-6». В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої серед іншого увійшов житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] . Даний житловий будинок був побудований спадкодавцем у 1991 році на земельній ділянці, наданій йому на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, зареєстрованого державним нотаріусом Крижопільської державної нотаріальної контори 24 грудня 1991 року за р.№ 2683. Позивачка вказує, що у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , є його єдиною спадкоємицею першої черги за законом та оформила свої спадкові права на частину спадкового майна. Однак, оформити спадкові права на вищезазначене будинковолодіння вона не в змозі через те, що за життя [PERSON] не зареєстрував у встановленому законом порядку право власності на нього, в зв`язку з чим нотаріус відмовила їй в оформлені спадщини на вказаний житловий будинок. 09 лютого 2023 року ухвалою судді Крижопільського районного суду Вінницької області відкрито загальне позовне провадження у справі, вирішено питання про витребування доказів. Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 02 березня 2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Глушкова Т.І. підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача - адвокат Панасюк В.Б. вказав, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового провадження та дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що [INFO] в смт. Крижопіль Вінницької області помер [PERSON] . Позивачка [PERSON] на час відкриття спадщини перебувала із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, була зареєстрована та проживала разом із ним по [ADDRESS] . 27 квітня 2017 року за заявою [PERSON] . Крижопільською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 86/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] 16 листопада 2021 року державним нотаріусом Крижопільської державної нотаріальної контори Деревянчук А.В. на ім`я [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1183, на належну [PERSON] , який помер [INFO] , земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1770 га, кадастровий номер 0521955100:03:001:0901, яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН № б/н, виданого Крижопільською селищною радою 22.06.2006 на підставі рішення 7-ої сесії 4-го скликання Крижопільської селищної ради від 12.06.2003 року. Вказані обставини підтверджуються: копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 19 вересня 2016 року, копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 24 травня 1970 року, паспортними даними позивачки, а також матеріалами спадкової справи № 86/2017, заведеної 27 квітня 2017 року Крижопільською державною нотаріальною конторою до майна померлого [INFO] [PERSON] . Отже, єдиним спадкоємцем [PERSON] є його дружина [PERSON] , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину та оформила спадкові права на частину спадкового майна. Судом також встановлено, що до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшов житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] . Так, на підставі рішення виконкому Крижопільської селищної ради народних депутатів від 01 жовтня 1991 року № 8 [PERSON] було надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на чотири кімнати, житловою площею 65,00 кв.м і господарчих будівель для власного підсобного господарства площею 90,00 кв.м в [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,12 га. Дана земельна ділянка виділена [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 01 жовтня 1991 року, зареєстрованого державним нотаріусом Крижопільської державної нотаріальної контори 24 грудня 1991 року за р.№ 2683. 24 грудня 1991 року за № 332 було зареєстровано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника [PERSON] в [ADDRESS] на будівництво індивідуального будинку. Однак, за життя [PERSON] рішення про прийняття спірного житлового будинку в експлуатацію не приймалось, правовстановлюючий документ на його ім`я не видавався й відповідно право власності на вказаний будинок у встановленому на той час порядку не реєструвалось. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У відповідності до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. 14 грудня 2022 року [PERSON] звернулася до Крижопільської державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Однак, завідуюча Крижопільською державною нотаріальною конторою Деревянчук А.В. повідомила [PERSON] про відсутність можливості видати свідоцтво про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок та відсутність реєстрації права власності на нього за померлим (повідомлення від 14.12.2022 № 149/01-16). У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту, виготовленого на замовлення позивачки [PERSON] КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 07 листопада 2022 року за результатами технічної інвентаризації будинку садибного типу з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , будівництво житлового будинку «А» (загальна площа 98,9 кв. м, житлова площа 44,9 кв. м), погребу - «А/п», прибудови нежитлової - «а», господарської будівлі з гаражем - «Б», погребу - «Б/п» здійснено у 1991 році, ганку «а1» - у 1992 році. Тобто, спірний житловий будинок побудовано до 05 серпня 1992 року, а отже, [PERSON] , який помер [INFO] , набув за життя право власності на вказане домоволодіння, яке переходить у порядку спадкування до його єдиного спадкоємця - дружини [PERSON] . Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. У відповідності п. 24 зазначеної постанови такі заяви подаються до спадкоємців, що прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від їх прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що мотивовано нотаріусом відсутністю документа про право власності на дане нерухоме майно, оскільки за життя спадкодавець [PERSON] не отримував правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок та у встановленому законом порядку не проводив його державну реєстрацію. Отже, позивачкою обрано належний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, який є найбільш ефективним у спірних правовідносинах. Оскільки спірне нерухоме майно набуто спадкодавцем у законний спосіб і належало йому за життя на праві власності, тому воно увійшло до складу спадщини після його смерті. Враховуючи викладене, за позивачкою [PERSON] слід визнати в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Так як відповідачем у даній справі є орган місцевого самоврядування, тому суд вважає за можливе віднести судові витрати на рахунок позивачки.

Outcome: approved