Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до Дрогобицького міськрайонного суду області із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою, просять зобов`язати відповідачів не чинити їм в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом визначення порядку користування квартирою, а саме виділити [PERSON] та [PERSON] у користування житлову кімнату, позначену у технічному паспорті «5» площею 8,6 кв.м., житлову кімнату, позначену у технічному паспорті «7» площею 19,2 кв.м. з лоджією площею 1,8 кв.м.; вбудовані шафи, позначені у технічному паспорті «9», «10», а [PERSON] та [PERSON] виділити у користування житлову кімнату, позначену у технічному паспорті «2» площею 11,4 кв.м. з лоджією площею 1,4 кв.м.; вбудовану шафу, позначену у технічному паспорті «6». Приміщення, позначені у технічному паспорті «1» (коридор), «8» (кухня), «4» (ванна кімната), «2» (вбиральня) та вхід в квартиру залишити у спільному користуванні. В обґрунтування з врахуванням уточнень позову зазначили, що вона - [PERSON] є співвласником 2/3 ідеальних частин квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 30.04.1998р., свідоцтв про право на спадщину за законом від 05.12.2018р., зареєстрованих в реєстрі відповідно за № 1385 та за № 1386. Крім того, 1/3 ідеальна частина згаданої квартири належить її брату [PERSON] , який помер [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 23.07.2022р. Згадана квартира загальною площею 67,5 кв.м. складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 39,2 кв.м., а саме: житлова кімната, позначена «2» площею 11.4 кв.м., житлова кімната, позначена «5» площею 8,6 кв.м. та житлова кімната, позначена «7» площею 19,2 кв.м.; з приміщень загального користування: коридор, позначений «1»; кухня, позначена «8»; ванна кімната, позначена «4»; вбиральня, позначена «2»; вбудовані шафи, позначені «6», «9», «10», а також з двох лоджій відповідно 1,8 кв.м. та 1,4 кв.м. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , із заявою про прийняття спадщини звернулася тільки [PERSON] . У квартирі [ADDRESS] крім [PERSON] проживають її мати [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі у вказаній квартирі проживають, однак не зареєстровані. Зареєстроване місце проживання відповідачів в будинку [ADDRESS] , де вони забезпечені житлом. Оскільки, відповідачі чинять їм перешкоди у користуванні згаданою квартирою, що зумовило їх винаймати житло за адресою: [ADDRESS] , а вона є інвалід 3-ї групи, а її чоловік інвалід 2-ї групи, проте, користування вказаною квартирою є неможливе через проживання в ній відповідачів, які в цій квартирі не зареєстровані, та водночас чинять їм перешкоди у користуванні квартирою, до квартири не допускають, перешкоджають їм в ній проживати, що свідчить про порушення їх прав на користування згаданою квартирою, та змусило їх звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Возняк В. Й. позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові, просить їх задоволити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні допитана як свідок ( за її згодою) позовні вимоги заперечила та суду пояснила, що у спірній квартирі проживає з 1999 року. Проживає там разом зі своїми дітьми. Кожен має свою кімнату. Проживати спільно з позивачами не має можливості. Однак користуватися квартирою ніхто не забороняє. Позивачка [PERSON] має вільний доступ до квартири. Приходить коли захоче. Вони в хороших відносинах. Позивач [PERSON] взагалі категорично відмовляється проживати у спірній квартирі. Крім того вказала, що не заперечує, той факт, що позивачка [PERSON] має частку у спірній квартирі [ADDRESS] , однак не визнає розмір частки зазначений останньою. Вважає, що розмір частки у спірній квартирі [PERSON] є набагато менше 5/12 . Просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Даньків О.В. в судовому засіданні позовні вимоги заперечив та суду пояснив, що дійсно позивач [PERSON] має частку у спірній квартирі, однак розмір частки не співпадає з розміром вказаним у позовній заяві, так як є 5/12 , а не 2/3. Будь - яких суперечностей між сторонами не має. Позивачка має доступ до квартири, вона має ключі від квартири. Ніхто їй не чинить будь - яких перешкод у користуванні квартирою. Позивач [PERSON] наміру проживати у спірній квартирі не має. Щодо порядку користування квартирою зазначеного у позовній заяві, то позивачами не вирішено питання щодо відповідача [PERSON] , який є членом сім`ї [PERSON] є її братом, і який проживає у цій квартирі. Крім того зазначив, що позивачами не долучено висновку експерта, який би визначив порядок користування квартирою з врахуванням часток співвласників. А тому просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги заперечує та просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру ( будинок) від 30.04.1998 р. виданого Дрогобицьким міським бюро з приватизації державного житлового фонду та зареєстрованого у реєстрову книгу за № 10100 вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом видане приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Спариняк Л.В. зареєстрованого в реєстрі за № 1385 вбачається, що спадкоємцями частки у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , і яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] -1/3 частка у спадщині, її син [PERSON] -1/3 частка у спадщині та її чоловік [PERSON] -1/3 частка у спадщині. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом видане приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Спариняк Л.В. зареєстрованого в реєстрі за № 1386 вбачається, що спадкоємцем частки у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , і який помер [INFO] , є її дочка [PERSON] -3/4 частка у спадщині.. З технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] від 18.03.2018 року, вбачається, що загальна площа квартири 67,5 кв.м. складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 39,2 кв.м., а саме: житлова кімната, позначена «2» площею 11.4 кв.м., житлова кімната, позначена «5» площею 8,6 кв.м. та житлова кімната, позначена «7» площею 19,2 кв.м.; з приміщень загального користування: коридор, позначений «1»; кухня, позначена «8»; ванна кімната, позначена «4»; вбиральня, позначена «2»; вбудовані шафи, позначені «6», «9», «10», а також з двох лоджій відповідно 1,8 кв.м. та 1,4 кв.м. Як вбачається з довідки виданої відділом Центру надання адміністративних послуг від 25.07.2022 року , за адресою [ADDRESS] , зареєстрована тільки позивачка [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дрогобич Дрогобицького району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Львів) від 23.07.2022 року вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . Згідно долученої до матеріалів справи копії спадкової справи № 185/2022 відкрито. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , вбачається, із заявою про прийняття спадщини звернулася тільки відповідачка [PERSON] . Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частинами 1 та 2 ст. 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Згідно зі ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи те, що позивач [PERSON] є співвласником [ADDRESS] , вона має право безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю часткою. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Вказане свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому, критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року №6-1500цс15. Вказане право суду випливає також із роз`яснень, які містяться в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності», згідно якої квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" якщо виділ частки квартири в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (в т.ч. кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Даних про те, що квартира [ADDRESS] може бути поділена співвласниками в окремі квартири, в матеріалах справи немає, та сторони на можливість поділу вище вказаної квартири в натурі не вказують. Домовленості щодо порядку користування квартирою [ADDRESS] сторони не досягли, оскільки існуючий порядок користування вказаною квартирою не влаштовує позивача через побутові незручності та невідповідність порядку її законному інтересу у повній мірі реалізувати своє право на частку у цій квартирі. Таким чином, суд вважає необхідним встановити порядок користування Квартирою [ADDRESS] та погоджується із запропонованим позивачем способом користування квартирою [ADDRESS] частково, за яким в користування виділити [PERSON] житлову кімнату, позначену у технічному паспорті «5» площею 8,6 кв.м., житлову кімнату, позначену у технічному паспорті «7» площею 19,2 кв.м. з лоджією площею 1,8 кв.м.; вбудовані шафи, позначені у технічному паспорті «9», «10», а [PERSON] виділити у користування житлову кімнату, позначену у технічному паспорті «2» площею 11,4 кв.м. з лоджією площею 1,4 кв.м.; вбудовану шафу, позначену у технічному паспорті «6». Приміщення, позначені у технічному паспорті «1» (коридор), «8» (кухня), «4» (ванна кімната), «2» (вбиральня) та вхід в квартиру залишити у спільному користуванні сторін [PERSON] та [PERSON] . Встановлення порядку користування приміщенням квартири між співвласниками відповідно до змісту статей 319, 358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток, належних кожному зі співвласників. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Крім того, відповідно до ст. 156 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК України) члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відтак, проживання у квартирі [ADDRESS] інших членів сім`ї співвласників у вище вказаній квартирі визначається за їх згодою. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На думку суду, при такому порядку користуванні приміщеннями квартири житлові умови сторін будуть відповідати можливостям реалізації ними своїх прав співвласників майна з врахуванням балансу інтересів кожного зі співвласників. Таким чином, якщо декілька власників приміщення не можуть домовитися між собою стосовно порядку користування приміщенням, такий порядок може бути встановлений судовим рішенням за позовом одного із співвласників. З огляду на вищевикладене та беручи до уваги, що відповідачі факту користування квартирою [ADDRESS] , саме позивачкою [PERSON] не заперечують, однак інших способів користування вище вказаною квартирою не надали, відтак з метою захисту прав іншого співвласника майна, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення, а саме в частині що стосується: Виділення [PERSON] у користування житлову кімнату, позначену у технічному паспорті «5» площею 8,6 кв.м., житлову кімнату, позначену у технічному паспорті «7» площею 19,2 кв.м. з лоджією площею 1,8 кв.м.; вбудовані шафи, позначені у технічному паспорті «9», «10»., виділення [PERSON] у користування житлову кімнату, позначену у технічному паспорті «2» площею 11,4 кв.м. з лоджією площею 1,4 кв.м.; вбудовану шафу, позначену у технічному паспорті «6». Приміщення, позначені у технічному паспорті «1» (коридор), «8» (кухня), «4» (ванна кімната), «2» (вбиральня) та вхід в квартиру залишити у спільному користуванні сторін [PERSON] та [PERSON] . В решті позовних вимог позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З врахуванням вищезазначеного з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 496.20 грн \~

Outcome: partial