Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

Представник позивача 15.06.2022 р. звернулась до суду з вищевказаним позовом, який був уточнений в процесі розгляду справи. В позові зазначила, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , зареєстрована та фактично в ній проживає. Позивач є побутовим споживачем природного газу, в квартирі індивідуальний лічильник газу не встановлений, а приміщення забезпечене газопостачанням з режимом використання газу для приготування їжі. [PERSON] вчасно оплачувала рахунки за використаний газ. До грудня 2017 р. нарахування плати за спожитий газ ТОВ «Запоріжгаз Збут» проводив позивачу відповідно до норм споживання, встановлених Постановою КМУ від 23.03.2016 р. № 203 в розмірі 3,3 кубометрів газу на одну зареєстровану особу. Проте, з грудня 2017 р. відповідачі почали здійснювати облік споживчого газу за показами лічильника, встановленого на три багатоквартирні будинки по [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] . АТ «ОГС «Запоріжгаз», з власної ініціативи, без погодження з мешканцями цього будинку, порушуючи права позивача як споживача на безкоштовне встановлення приладу обліку в її помешканні. В результаті цього щомісячна норма нарахувань почала становити 8,64 і більше куб.м. газу на місяць на одну зареєстровану особу, тобто розмір оплати істотно збільшився і виявився неспівмірним із оплатою, яка нараховується споживачам, квартири яких ПАТ «Запоріжгаз» обладнало індивідуальними лічильниками газу. Цей вузол обліку було встановлено з порушенням порядку, визначеного ст.10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» - без відповідних рішень зборів співвласників. Власники квартир неодноразово зверталися до відповідача АТ «ОГС «Запоріжгаз» з заявами, в яких зазначали, що вони не надають згоди на встановлення та використання загальнобудинкового лічильника газу та просять встановити індивідуальні лічильники газу в кожну квартиру окремо, оскільки нарахування плати за спожитий газ за показниками загальнобудинкового лічильника порушують їх права як споживачів, ставлять їх в нерівні умови в порівнянні з тими споживачами, в помешканнях яких стоять індивідуальні лічильники обліку газу, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору. За позовом представник, посилаючись на положення Законів України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», «Про захист прав споживачів», просить захистити право позивача, як споживача, та визнати протиправними дії АТ «ОГС «Запоріжгаз» щодо [PERSON] в частині визначення об`єму та обсягу спожитого газу, виходячи із показників загальнобудинкового вузла обліку газу; визнати протиправними дії ТОВ «Запоріжгаз збут» щодо [PERSON] в частині нарахування плати за спожитий газ, виходячи із показників загальнобудинкового вузла обліку газу; зобов`язати ТОВ «Запоріжгаз Збут» припинити дії щодо [PERSON] в частині нарахування плати за спожитий газ, виходячи із показників загальнобудинкового вузла обліку газу; зобов`язати АТ «ОГС «Запоріжгаз», поновити [PERSON] режим нарахування природного газу за період: з 01 грудня 2017 року і до 07 лютого 2019 року відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою КМУ від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників»; з 08 лютого 2019 року і до 06 березня 2019 року відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою КМУ від 30 січня 2019 року № 63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами»; з 07 березня 2019 року (і до затвердження нових норм) відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 року № 1433 «Питання споживання природного газу»; стягнути з відповідачів судові витрати. Ухвалою від 20.06.2022 р. відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 26.07.2022 р. 26.07.2022 р. судове засідання відкладено на 26.10.2022 р. на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України за клопотанням представника позивача. 26.10.2022 р. судове засідання відкладено на 16.12.2022 р. на підставі п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України. 16.12.2022 р. розгляд справи відкладено на 01.03.2023 р. на підставі наказу № 8 від 08.09.2022 р. 01.03.2023 р. розгляд справи відкладено на 28.03.2023 р. на підставі п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України. Представник позивача в судовому засіданні пітримала позов, просила його задовольнити з підстав, викладених в уточненій позовній заяві. Зазначила, що наразі вимоги про зобов`язання ТОВ «Запоріжгаз збут» припинити дії щодо [PERSON] в частині нарахування плати за спожитий газ, виходячи із показників загальнобудинкового вузла обліку газу, не підтримує. Представник відповідача АТ «ОГС «Запоріжгаз» просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с.52-59), та застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Представник ТОВ «Запоріжгаз Збут» до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, в процесі розгляду справи подав відзив, за змістом якого просив відмовити в задоволенні позову (а.с.45-46). Суд розглянув справу за відсутності представника відповідача ТОВ «Запоріжгаз Збут» на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України. Заслухавши пояснення представників сторін, приймаючи до уваги позицію ТОВ «Запоріжгаз збіт», дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Як встановлено з наданих позивачем письмових документів, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та є споживачем газу, на її ім`я відкрито особовий рахунок за згаданою адресою (а.с.28, 29, 30, 31, 32). В квартирі позивача індивідуальний лічильник газу не встановлений, а квартира забезпечена газопостачанням з режимом використання газу для приготування їжі. На виконання вимог\~Закону України № 3533 від 16.06.2011 року «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», за адресою: [ADDRESS] відповідно до Тимчасового положення за ініціативи та кошти ПАТ «Запоріжгаз», встановлено загальнобудинковий вузол обліку газу. З моменту введення в експлуатацію лічильника споживачам будинку, а саме з 01.12.2017 року нарахування обсягів спожитого природного газу здійснюється згідно показників загальнобудинкового лічильника газу. Цей вузол обліку було встановлено з порушенням порядку, визначеного\~ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»\~без відповідних рішень зборів співвласників. З 01.09.2017 року будинки по вул. Військбуд обслуговуються ТОВ «Управляюча компанія «Мрія». За інформацією ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» згідно з їх листом від 27.04.2018 № М-0560-Ш між ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» та ПАТ «Запоріжгаз» договірні відносини щодо зняття показань лічильника, або будь-яких інших питань відсутні, а встановлення вузла обліку природного газу на будинок [ADDRESS] здійснено ПАТ «Запоріжгаз» без узгодження з ТОВ «Керуюча компанія «Мрія». Вказані обставини встановлені постановою Запорізького апеляційного суду від 17.12.2019 р Згідно з частиною першою\~статті 5 Закону № 1023-XII\~«Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. За змістом\~статті 21 цього Закону\~права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої\~статті 21 Закону № 1023-XII\~крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Як зазначено в преамбулі\~Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги"\~(далі - Закон № 1875-IV, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), цей\~Закон\~визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до\~статті 1 Закону № 1875-IV\~у цьому\~Законі\~наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно зі\~статтею 2 Закону № 1875-IV\~державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим\~Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян. Як наведено у\~статті 3 Закону № 1875-IV, предметом регулювання цього\~Закону\~є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього\~Закону\~є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини першої\~статті 14 Закону № 1875-IV\~залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених\~законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи. Згідно з частиною першою\~статті 19 Закону № 1875-IV\~відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга\~статті 20 цього Закону). Згідно з пунктом 1 частини другої\~статті 21 Закону № 1875-IV\~виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Як зазначено у частині першій\~статті 30 Закону № 1875-IV, державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій. Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені\~Законом № 3533-VI. Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. АТ "Запоріжгаз" є Оператором ГРМ. Відповідно до частини першої\~статті 3 Закону № 3533-VI\~фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Згідно з положеннями\~статті 6 Закону № 3533-VI\~та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до\~розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р "Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу", газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту "а" пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із\~Законами від\~21\~грудня 2017\~року №\~2260-VIII - тільки для приготування їжі - з 01 січня 2021 року.) Встановлено, що позивач є споживачем природного газу, а відповідач АТ "Запоріжгаз"- Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням. Оскільки позивач сплачувала за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до частини першої\~статті 6 Закону № 3533-VI\~забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2021 року. Стаття 6 Закону № 3533-VI\~визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку. В цій справі відсутня згода співвласників багатоповерхового будинку [ADDRESS] на встановлення загальнобудинкового лічильника газу, а тому до моменту їх встановлення облік газу повинен здійснюватися за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України (абзац 2 ч.1\~ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»). В даному спорі самовільне встановлення газопостачальником загальнобудинкового лічильника газу не має жодного правового значення у правовідносинах сторін і не повинно впливати на розмір плати за спожитий газ. Висновки суду ґрунтуються на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року справа № 214/2435/17 пров. № 14-347цс18. Враховуючи наведене, позов в межах підтриманих представником позивача вимог, підлягає задоволенню. Вирішуючи заяву представника відповідача щодо застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, суд виходив з наступного. В силу вимог ст. 267 ч. ч. 3,4 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257\~ЦК України встановлено трирічний строк загальної позовної давності, перебіг якого починається від дня, коли особа довідалась або мала довідатись про порушення свого права. Позивач, звернувшись 15.06.2022 р. до суду з даним позовом (а.с.1), просить захистити її право, як споживача, на нарахування плати за спожитий газ у відповідності до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановами КМУ, шляхом зобов`язання відповідачів вчинити певні дії. Згідно ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного або кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.3 ст.264 ЦКУ). З постанови Запорізького апеляційного суду від 17.12.2019 р. вбачається, що позивач в червні 2018 р. зверталась до суду з позовом до відповідачів про зобов`язання вчинити певні дії, а тому строк позовної давності переривався і з грудня 2019 р. почався заново. Таким чином, позивач звернулась до суду за захистом права в межах трирічного строку з дня, коли довідалась про це порушення. За ч.3\~ст.137 ЦПК\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 8\~ст.141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судові витрати понесені [PERSON] на правничу допомогу підтверджуються ордером на надання правничої допомоги АР № 1076894 від 19.01.2021 р.; свідоцтвом про зайняття адвокатською діяльністю; договором № 34 про надання правової допомоги від 15.12.2021 р.; розрахунком витрат на правову допомогу від 19.01.2022 р.; актами № 1 від 15.12.2021 р. та № 2 від 19.01.2022 р. про прийняття грошових коштів за надання юридичних послуг ; квитанціями про сплату правових послуг від 25.12.2021 року та 19.01.2022 року. Частиною 2\~статті 141 ЦПК України\~передбачено, що інші судові витрати, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Оскільки вимоги [PERSON] задоволено частково, з відповідачів на користь позивача підлягає стягнення сума понесених витрат на професійну правову допомогу у розмірі: 3500,00 грн. з АТ «ОГС «Запоріжгаз» та 500 грн. з ТОВ «Запоріжгаз збут». Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору за звернення до суду з відповідним позовом на підставі ч. 3\~ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача в дохід держави підлягає стягнення сума судового збору в розмірі 992,40 грн. У зв`язку з перебуванням судді у відпустці з 03 по 14 квітня 2023 року, повний текст складений 17 квітня 2023 року. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial