Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

08.11.2021 [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] . Спадкоємцями вказаного майна є позивачка, якій належить 2/3 частки, та відповідачка, якій належить 1/3 частка, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину. Посилаючись на ст. 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] як співвласниці майна, у відшкодування понесених витрат на утримання майна, тобто оплату житлово-комунальних послуг, за період з січня 2020 року по вересень 2021 року включно у сумі 3090 грн. - пропорційно до частки відповідачки у спадковому майні: 1450 грн. - 1/6 від суми, сплаченої за 2020 рік та 1639.25 грн. - 1/6 від суми, сплаченої за період з 01.01.2020 по 31.09.2021. Крім того, просить суд стягнути на її користь понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. та 10000грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 25.11.2021 справу передано за підсудністю до Червонозаводського районного суду м.Харкова. Ухвалою від 24.12.2021 провадження у справі відкрито суддею Червонозаводського районного суду м. Харкова Власовою Ю.Ю. та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження до судового розгляду по суті. 08.02.2022 представником відповідача - адвокатом Загорульком Є.О. подано до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 250 грн, які підлягатимуть стягненню з відповідача у разі задоволення позову, оскільки зазначений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката у сумі 10000 грн є неспівмірним із складністю справи та об`ємом виконаних адвокатом робіт. 08.02.2022 представником відповідача до суду подано відзив, у якому він просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі з огляду на його безпідставність з тих підстав, що саме позивач чинить перешкоди [PERSON] у вільному користуванні вищевказаною квартирою, у зв`язку з чим у провадженні суду перебуває справа № 646/6153/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання частки кожного зі співвласників у спільній сумісній власності, встановлення порядку користування майном (квартирою), розподіл особистого рахунку, усунення перешкод у праві користування майном шляхом вселення. Відповідач не має доступу до квартири, ключі від квартири зберігаються лише у позивачки та лише вона має до неї доступ. Отже, створюючи відповідачці, як співвласнику квартири, перешкоди у користуванні квартирою, позивач фактично позбавила її можливості користуватися комунальними послугами, а отже у неї відсутній обов`язок щодо їх сплати. Вважає дії позивача в частині пред`явлення позову про відшкодування понесених витрат на комунальні послуги, якими фактично користувалася вона одноособово, такими, що суперечать моральним засадам суспільства. 22.02.2022 представником відповідача до суду подано клопотання про вирішення питання про розподіл понесених витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення по суті позовних вимог та зазначено, що попередній /орієнтовний/ розрахунок суми судових витрат складає 20000 грн. Надання до суду підтвердження виплати гонорару відповідно до умов договору від 12.03.2021 до закінчення судових дебатів у справі є неможливим. Відповідно до Розпорядження Верховного Суду від 10.03.2022 за № 4/0/9-22 територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м.Харкова змінено та визначено замість нього Ленінський районний суд м. Полтави. На виконання цього Розпорядження судові справи передано до Ленінського районного суду м. Полтави. Розпорядженням Верховного Суду від 17.11.2022 №65 територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м.Харкова відновлено з 23.11.2022, у зв`язку з чим Ленінським районним судом м.Полтави цю справу повернуто до Червонозаводського районного суду м.Харкова. Ухвалою від 02.02.2023 справу прийнято до провадження суддею Червонозаводського районного суду м.Харкова Демченко І.М. та призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Вайленко Г.О. позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача - адвокат Загорулько Є.О. у задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у відзиві. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши докази, встановив фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, які виникли у справі. Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13.12.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Товстолужською О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2464, спадкоємцями майна (1/2 частки квартири [ADDRESS] ) [PERSON] , 1954 року народження, який помер [INFO] , є його дочка [PERSON] , [INFO] , - на 1/3 частку та на 2/3 частки - його дружина [PERSON] , [INFO] . Свідоцтво про право на спадщину на 2/6 частки квартири видано на ім`я [PERSON] , тобто позивачки у справі. Вищевказане свідоцтво містить роз`яснення про те, що право власності на 2/6 частки квартири підлягає державній реєстрації. Частиною другою статті 331 ЦК України визначено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Будь-яких доказів щодо державної реєстрації права власності на частки у квартирі [ADDRESS] , матеріали справи не містять та не були надані сторонами і під час судового розгляду справи по суті. При розгляді цієї справи суд враховує правову позицію Верховного Суду №61-13902св20 від 18.02.2021, відповідно до якої спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Відомості про отримання відповідачкою [PERSON] свідоцтва про право на спадщину в матеріалах справи відсутні, а зі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] встановлено, що свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частку квартири, спадкоємицею якої є відповідач, станом на 13.12.2019 не видано. Щодо розрахунку понесених витрат по оплаті житлово-комунальних послуг суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Таким чином, відповідні витрати повинні бути розподілені між сторонами, відповідно до їх часток у спільній частковій власності. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц, від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц, від 15 квітня 2021 року у справі № 638/5001/17, Верховного Суду у справі № 61-17516св21 від 07.02.2023. Зазначений у позовній заяві розрахунок понесених витрат на утримання майна не містить детального розрахунку щодо кожної конкретної послуги, а саме: періоду нарахування, обсягу наданих послуг, їх нарахованої та сплаченої вартості, а містить лише арифметичні дії додавання без визначення загальної суми по кожній послузі та без урахування нарахованих сум, які містяться у квитанціях, сформованих ?Автоматизованою системою прийому та обліку комунальних платежів?. Як зазначено у позовній заяві обрахунок проведено за період з 01.01.2020 по 30.09.2021, однак будь-які докази щодо нарахування та сплати комунальних послуг за період з 01.01.2020 по 01.06.2020 в матеріалах справи взагалі відсутні. Таким чином, наведений позивачем розрахунок є необґрунтованим та не підтверджений належними доказами, що позбавляє суд можливості перевірити його правильність чи навести свій розрахунок з урахуванням об`єму наданих послуг, факту отримання та користування такими послугами. При цьому, відсутність відомостей щодо порядку нарахування плати за надані комунальні послуги, тобто за показаннями лічильників чи за нормами споживання, також не дають можливості визначити правильність проведеного позивачем розрахунку. У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Аналогічні положення містяться у статті 319 ЦК України. Власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов`язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує дотримання принципу забезпечення балансу між інтересами власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктів власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, усього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власника з боку держави, фізичної чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків. Особи користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення й не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Проте, реалізуючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Актом, складеним 14.12.2021 мешканцями сусідніх квартир у будинку [ADDRESS] та затвердженого головою Житлового кооперативу ?Затишок? підтверджено, що [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає та ніколи не проживала, доступу до квартири не мала та не має /а.с.75/. Судовим розглядом встановлено, що у провадженні Червонозаводського районного суду м.Харкова з 15.10.2020 знаходиться цивільна справа № 646/6153/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання частки кожного зі співвласників у спільній сумісній власності, встановлення порядку користування майном (квартирою), розподіл особистого рахунку, усунення перешкод у праві користування майном шляхом вселення. Розгляд справи на час ухвалення цього рішення не закінчено. Зазначені обставини свідчать про те, що [PERSON] фактично не користується спірною нерухомістю, оскільки не має доступу до квартири. Пунктом 7 частини першої статті 7 Закону України ?Про житлово-комунальні послуги? визначено, що споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Довідкою про зареєстрованих у житлово приміщенні осію, яка міститься в матеріалах судової справи на а.с.45, підтверджено, що [PERSON] з 08.08.2020 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , яка у сукупності з актом від 14.12.2021, складеним за участю трьох сусідів, підтверджує фактичне перебування [PERSON] за іншої адресою, де вона користується комунальними послугами. Будь-які відомості щодо наявності у квартирі [ADDRESS] приладів обліку відсутні, плата за теплову енергію проведена позивачем у довільному розмірі без врахування суми, яка підлягає сплаті протягом розрахункового періоду, докази щодо зареєстрованого права власності на частину квартири за відповідачем не надані, розрахунок загальної суми заборгованості не містить конкретизації періоду та суми нарахувань, за наявності невирішеної судової справи між цими ж сторонами щодо права користування квартирою, сукупності з вищенаведеними обставинами свідчать про недоведеність позовних вимог в частині стягнення витрат на житлово-комунальні послуги. Щодо стягнення понесених судових витрат суд зазначає таке. Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, понесені [PERSON] судові витрати покладаються на неї та стягненню з відповідача не підлягають. Крім того, суд зазначає, що доданий позивачкою акт виконаних робіт від 01.11.2021, складений адвокатом Кузьміною Т.Г., яка не приймала участі під час судового розгляду справи, містить суттєві розбіжності щодо внесених до нього даних, оскільки містить вказівку на те, що його складено на виконання умов договору про надання правової допомоги номер 93 від 13.09.2021 в межах справи № 626/756/13-ц в інтересах [PERSON] , який взагалі не є стороною у цій справі за № 644/10353/21. В іншому абзаці акту зазначено, що його складено у відповідності до договору про надання правової допомоги № 157 від 29.10.2021, у той час як доданий до матеріалів справи договір, укладений між цим адвокатом та [PERSON] датований 01.11.2021. На підставі викладеного. Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: dismissed