Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

Позивач 07.02.2023 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів у розмірі 57\~573,97 дол. США, з них основної суми боргу 50\~000 дол. США, процентів за користування грошовими коштами у розмірі 7\~573,97 дол. США. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.09.2021 позивач надав відповідачу у борг 50\~000 доларів США, про що між сторонами було укладено договір позики. [PERSON] у строк до 18.01.2022 грошові кошти не повернула, тому виникли підстави для звернення до суду. Ухвалою суду від 08.02.2023 провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 23.03.2023. До суду 22.03.2023 надійшов відзив [PERSON] , згідно якого частково визнала позовні вимоги, а саме вказує, що дійсно 18.09.2021 позивач надав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 50\~000 доларів США. Однак вважає, що позивач не має права стягувати з неї грошові кошти за користування позикою у розмірі 1\~487,67 доларів США у період з 24.02.2022 по сьогоднішній день, через введення в Україні воєнного стану. До суду 23.03.2023 надійшла заява представника [PERSON] [PERSON] про зменшення розміру позовних вимог та просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 56\~086,30 доларів США, адже вказує, що доводи відповідачки є обґрунтованими. У судове засідання 23.03.2023 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] в заяві про зменшення позовних вимог просив розглянути справу за його відсутності. [PERSON] у відзиві просила розглянути справу у її відсутність. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд приймає до розгляду поданий відзив та заяву про зменшення позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено,\~що 18 вересня 2021 між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, згідно п. 1 якого [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 50\~000 доларів США. У пункті 4 Договору сторони погодили, що [PERSON] зобов`язана повернути суму позики не пізніше 18.01.2022. Пунктом 5 Договору позики закріплено, за кожен місяць користування грошовими коштами позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю 3 (три) проценти від зазначеної суми, що складає 36 (тридцять шість) процентів річних. За домовленістю сторін виплата процентів за користування грошовими коштами здійснюється позичальником одноразово в момент повернення всієї суми позики. Таким чином, відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог позивач просить стягнути 56\~086,30 доларів США, даний розмір заборгованості визнається відповідачем про що вказано у відзиві, адже [PERSON] заперечувала проти стягнення з неї 1487,67 доларів США (57\~573,97 доларів США первинний розмір позовних вимог 1487,67 доларів США становить 56\~086,30 доларів США). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій кількості, такого само роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Таким чином, при визначенні зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги факт невиконання боржником своїх боргових зобов`язань за договором позики, суд вважає, що до стягнення із відповідача в користь позивача підлягає заборгованість за договором позики від 18.09.2021 в загальній сумі 56086,30 доларів США, з яких 50\~000 доларів США основна сума боргу, а 6\~086,30 доларів США проценти встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду оплатив судовий збір у розмірі 13\~420 грн.. що підтверджується квитанцією №СВ07046312/1 від 24.01.2023. У зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі (відповідно до позовних вимог викладених у заяві про зменшення позовних вимог) сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved