Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач зазначає, що між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований 16 липня 2016 року Жовтневим районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис 475. Від шлюбних відносин сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалось, сторони втратили почуття любові та взаємної поваги, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим, а тому просить: розірвати укладений між нею та відповідачем; після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] »; покласти судові витрати на відповідача. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 03 березня 2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилась. В матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява в якій відповідач зазначив, що просить розглянути справу без його участі та не заперечує проти задоволення позовних вимог. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований 16 липня 2016 року Жовтневим районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис 475, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 16 липня 2016 року Жовтневим районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01 листопада 2016 року Виконавчим комітетом Майської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області. Сімейне життя позивача з відповідачем не склалось, сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. Відповідно до статті 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їхня сім`я розпалася та існує формально, а подальше спільне життя їхнього подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб необхідно розірвати. Крім того, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи позицію позивача, після розірвання шлюбу, у відповідності до вимог статті 113 Сімейного кодексу України, залишити їй прізвище « [PERSON] ». Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст.\~133\~ПК України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи.\~До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать,\~зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137\~ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 31 жовтня 2022 року між адвокатом Шчеккін І.В. та Шестаковою К.А. укладено договір про надання правової допомоги № 284. Обсяг виконаних робіт визначений Акті здачі-приймання виконаних робіт/наданих послуг № 1 договору про надання правової допомоги № 284 від 31.10.2022 року, згідно з яким, [PERSON] надано правову допомогу на загальну суму 1450 гривень. Дану винагороду було сплачено позивачем [PERSON] , що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 89 від 27.11.2022 року. Під час розгляду справи стороною відповідача не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Також позивачем були понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 992,40 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч. 2 ст. 174 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача; Таким чином, у відповідності до ст. 141 КПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 992,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 1450,00 гривень.

Outcome: approved