Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Згурівського районного суду Київської області із вище зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що вона з липня 2011 року проживає в житловому будинку [ADDRESS] . Весь цей час позивачка доглядала за будинком, здійснювала в ньому капітальний ремонт, сплачувала комунальні платежі, обробляла присадибну ділянку. Житловий будинок та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку належить на праві власності відповідачці [PERSON] , що підтверджується договором дарування серії ВВ 858145 та державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 007216. Відповідачка [PERSON] у 2011 році виїхала в російську федерацію та з того часу своїм майном не цікавиться, витрат з його утримання не несе. Позивачка більше десяти років відкрито, безперервно і добросовісно володіє чужим майном, а саме житловим будинком [ADDRESS] та земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, на якій розташований спірний будинок. У зв`язку з викладеним вище, позивачка просить суд визнати за нею право власності на спірний житловий будинок та земельну ділянку за набувальною давністю. В підготовче судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання були повідомлені у встановленому законом порядку, направили до суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи у їх відсутність. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі. На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не проводилось. Суд визнав можливим розглядати справу у відсутність учасників справи, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін та їхня неявка не перешкоджає розгляду справи. На підставі ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення про задоволення позову, враховуючи визнання позову відповідачкою, яке прийняте судом.\~ \~ Обставини, викладені у позовній заяві підтверджуються письмовими доказами по справі.\~ Дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами встановлено, що позивачка [PERSON] більше десяти років проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11 - довідка старости Войтівського старостинського округу Згурівської селищної ради). Житловий будинок належить на праві власності відповідачці [PERSON] (а.с. 9 копія договору дарування житлового будинку, а.с. 19 копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майн, а.с. 34-35 інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно). Згідно з Технічним паспортом на будинок садибного типу, об`єкти, які відповідно до діючого законодавства вважаються об`єктами самочинного будівництва відсутні (а.с. 13-18 копія технічного паспорта, а.с. 12 - довідка-характеристики). Житловий будинок розміщений на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, кадастровий номер 3221981303:01:003:0001, яка належить на праві власності відповідачці [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 007216 (а.с.10 копія державного акту). Інформація про право власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня. Відомості про земельну ділянку в Державному земельному кадастрі відсутні (а.с. 32-33 інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а.с. 69, 89-90 - повідомлення Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області). З інформації наданої Головним управлінням Держгеодастру у м. Києві та Київській області земельна ділянка з технічних причин не була перенесена в автоматичному режимі з ПРС до НКС ДЗК (а.с. 89-90 - повідомлення Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області). Позивачка добросовісно, безперервно та відкрито володіє та користується спірним житловим будинком та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, робить в ньому поточний та капітальний ремонти, оплачує комунальні послуги. Відповідачка [PERSON] , як власник спірного майна, визнає позов в повному обсязі (а.с. 45, 64 заяви). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України, позивач має довести, окрім відкритості, безперервності і давності володіння нерухомим майном, щодо якого у нього відсутні підстави для володіння і набуття права власності, ще і інші обставини, які мають суттєве значення для справи, зокрема, добросовісність володіння. Ознака добросовісності присутня у тому випадку, коли володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном (постанова Верховного Суду від 27.09.2018 року по справі № 571/1099/16-ц). Отже, для застосування набувальної давності добросовісний набувач має довести, що майно, яким він заволодів, є чужим, тобто належить іншій особі, а у самого добросовісного набувача на момент заволодіння майном були відсутні передбачені законом підстави для набуття власності на нього і він не знав і не міг знати про це. До того ж, таке заволодіння має бути правомірним. Застосування до набувальної давності презумпції добросовісності не відповідає буквальному змісту ст. 344 ЦК, оскільки в силу ч. 5 ст. 12 ЦК презумпція добросовісності діє тоді, коли законом встановлені правові наслідки недобросовісного здійснення особою свого права (частини 1, 3 ст. 388 ЦК), тоді як ст. 344 ЦК вказує на правомірні дії щодо добросовісного заволодіння чужим майном. Таким чином, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном. Пунктом 11\~Постанови Пленуму\~ВССУ "Про\~судову практику\~в справах\~про захист\~права власності\~та інших\~речових прав"\~від 07.02.2014\~року №\~5\~передбачено,\~що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння). Отже, встановлення власника майна є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Тобто відсутність реєстрації права власності на спірну земельну ділянку не перешкоджає визнанню за позивачкою права власності на неї за набувальною давністю. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, приймаючи визнання позову відповідачкою, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. В ході судового розгляду встановлено, що позивачка [PERSON] більше десяти років володіє та фактично користується житловим будинком, який розташований по [ADDRESS] та земельною ділянкою для будівництва житлового будинку, на якій він роміщений. Володіння та користування позивачки житловим будинком та земельною ділянкою є відкритим та безперервним, а тому суд вважає за необхідне, визнати за позивачкою [PERSON] право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , а також визнати за позивачкою [PERSON] право власності за набувальною давністю на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, кадастровий номер 3221981303:01:003:0001, яка розташована по [ADDRESS] , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 007216

Outcome: approved