Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

У серпні 2021 року позивачі звернулись до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця», Дніпровської міської ради, треті особи - Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, Департамент будівель та споруд Акціонерного товариства «Українська залізниця», Філія «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця», Регіональна філія «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська Залізниця» про зобов`язання вчинити певні дії, у якій просили: -зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» передати у комунальну власність Дніпровської міської ради квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; -зобов`язати Дніпровську міську раду прийняти від Акціонерного товариства «Українська залізниця» у комунальну власність квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивачі вказали на те, що наказом начальника регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 17.08.2001 [PERSON] був призначений на посаду заступника начальника залізниці - начальника служби перевезень з правом позачергового забезпечення житлом. На підставі п.49 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов залізницею придбано квартиру [ADDRESS] та надано [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної ради м.Дніпропетровська від 15.02.2002 №87 видано [PERSON] (чоловік [PERSON] ) ордер № 2812-ІІ на вищезазначену квартиру. Вказаний ордер видано [PERSON] , сім`я якого складається з чотирьох осіб, на право зайняття трьохкімнатної квартири площею 49,3/79,0 кв.м. На сьогоднішній день чоловік [PERSON] - [PERSON] та мати - [PERSON] померли. В квартирі за адресою: [ADDRESS] станом на день звернення з позовною заявою зареєстровано та проживає три особи: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З метою створення належних умов громадянам - працівникам Укрзалізниці щодо реалізації права на приватизацію житла позивачі вчиняли дії, направлені на здійснення приватизації зазначеної квартири, шляхом звернень з зазначених питань, як до АТ «Українська залізниця», її структурних підрозділів та філій, так і до органів місцевого самоврядування. Приватизацію зазначеної квартири можливо здійснити після передачі її у комунальну власність територіальної громади міста. Однак, за наслідками розгляду звернень позивачів, які виявили бажання здійснити приватизацію зазначеної квартири, ні органи місцевого самоврядування ні органи уповноважені управляти зазначеним державним майном від ініціативи щодо передачі житлового приміщення у комунальну власність, для подальшої її приватизації ухилились. Внаслідок бездіяльності Дніпровської міської ради та Акціонерного товариства «Українська залізниця» порушено право позивачів на приватизацію житла у якому вони проживають, у зв`язку з чим, з метою захисту права на безоплатну приватизацію житла позивачі звернулись до суду з позовною заявою. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі, посилаючись на підстави зазначені у позовній заяві. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, надавши на адресу суду, кожен окремо, заяви про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягали, просили позов задовольнити. Представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Семенова О.П. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на підстави зазначені у відзиві. Представник відповідача Дніпровської міської ради Кузюр О.О. під час судового засідання просила залишити без задоволення позовні вимоги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, так як орган приватизації листом від 22.04.2021 року №3/16-1781 повідомив позивачів, що було надано згоду на прийняття у комунальну власність зазначеної квартири та буде ініційовано підготовку проекту рішення у разі надання всіх необхідних документів в повному обсязі. Тож право позивачів, яке гарантовано державою, не було порушено жодним чином, не визнано та не обмежено в реалізації департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради. Дніпровська міська рада вважає, що позов було подано до суду з метою спрощення чи уникнення встановленої законодавством процедури передачі державного житлового фонду у комунальну власність на користь громадян України. Інші сторони у судове засідання не з`явились, належним чином та своєчасно сповіщені про час та місце судового засідання. 02 листопада 2021 року ПАТ «Українська залізниця» філія «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» виробничий підрозділ «Дніпровська дирекція» надали до суду відзив на позовну заяву у якому в задоволенні позову просили відмовити. В обґрунтування заперечень посилались на те, що станом на 01.10.2021 року спірна квартира обліковується на балансі виробничого структурного підрозділу «Дніпровське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та закріплена за Акціонерним товариством «Українська залізниця» на праві господарського відання. Філією «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Укрзалізниця» проводиться робота для підготовки матеріалів на засідання правління АТ «Укрзалізниця» для передання майна у комунальну власність. АТ «Укрзалізниця» неодноразово зверталось до Дніпровської міської ради з проханням прийняти в комунальну власність міста житлових об`єктів, що перебувають у господарському віданні АТ «Укрзалізниця», в тому числі спірної квартири. Отже, з боку АТ «Укзалізниця» вчиняються всі необхідні та передбачені законодавством дії для передачі житлового приміщення у комунальну власність; АТ «Українська залізниця» на жодне звернення позивачів не надало відмови у реалізації їх права; всі можливі заходи для передачі майна у комунальну власність вживаються. Зазначили, що позивачами не доведено той факт, що дійсно існують певні перешкоди для реалізації ними права на приватизацію або останнім було відмовлено у здійсненні такого права. 01 грудня 2021 року до суду було надано пояснення третьої особи Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з яких вбачається, що вказана квартира перебувала на балансі Дніпропетровської дистанції цивільних споруд, а в подальшому, у зв`язку зі змінами організаційно-правової форми Державного підприємства «Придніпровська залізниця» та інших підприємств залізничного транспорту, балансоутримувач цієї квартири змінився на структурний підрозділ «Дніпровське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця». Відповідно до Акту приймання-передачі документів постійного та тривалого зберігання від 18.02.2019 року регіональною філією «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» правовстановлюючі документи на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] були передані до виробничого підрозділу «Дніпровське територіальне управління» філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відносини у сфері реалізації прав власності в порядку приватизації державного житлового фонду регулюються Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», а також іншими нормативними актами, зокрема: Законом України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», Положеннями «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» та «Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій». Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування. Порядок передачі житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні підприємств, установ чи організацій, у комунальну власність визначається Кабінетом Міністрів України. Статтею 8 цього ж Закону передбачені органи, на які покладено приватизацію та оформлення права власності. Відповідно, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. В той же час, з аналізу положень ч.2 ст.2, ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» вбачається, що право на приватизацію не є безумовним. Однак відмова органу приватизації має бути відповідним чином обґрунтована та вмотивована законними підставами. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 29 листопада 2001 року, укладеного між Приватним підприємством «ТОДЖИМА» в особі генерального директора Джума Вадима Петровича та Державним підприємством Придніпровська залізниця в особі начальника Придніпровської залізниці Момота Олександра Івановича, ПП «ТОДЖИМА» продало, а ДП Придніпровська залізниця купило трикімнатну квартиру під номером [ADDRESS] . Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Царейкіним М.М. 29 листопада 2001 року та зареєстровано у реєстрі за №370 (а.с.19). Згідно копії витягу з рішення №10 спільного засідання адміністрації і об`єднаної профспілкової організації служб держпідприємства Придніпровська залізниця від 27 грудня 2001 року, постановлено: виділену трикімнатну квартиру [ADDRESS] житловою площею 49,3 кв. м., загальною 79,0кв.м. на 7 поверсі надати позачерговику за №6 [PERSON] , заступнику начальника залізниці начальнику служби перевезень на склад сім`ї 4 особи: він сам, дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , 1990 року народження, мати дружини [PERSON] , 1930 року народження (а.с.20). Згідно копії реєстраційного посвідчення на об`єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам від 23 січня 2002 року, Дніпропетровське БТІ посвідчило, що в житловому будинку літ. Г-18 квартира [ADDRESS] зареєстрована за державою в особі Верховної Ради України (а.с.21). На підставі рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів міста Дніпропетровська від 15 лютого 2002 року №87 видано Ордер № 2812 серії ІІ [PERSON] на склад сім`ї з 4 чоловік на право зайняття квартири [ADDRESS] . Склад сім`ї згідно ордеру: [PERSON] о/р, [PERSON] жінка, [PERSON] дочка, [PERSON] мати (а.с.22,23). 03 вересня 2000 року Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації складено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] за інвентарним номером 28438, реєстрований номер 15жю-909-121. У технічному паспорті зазначається як власник держава в особі Верховної Ради України на підставі договору купівлі-продажу від 29 листопада 2001 року (а.с.24-26). [PERSON] [INFO] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане 25 лютого 2004 року відділом реєстрації смерті в місті Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції, актовий запис № 1752 (а.с.17). [PERSON] [INFO] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане 18 квітня 2017 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 744 (а.с.18). З матеріалів справи вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копіями паспортів останніх (а.с.11,13,15). 28.01.2021 року позивачі звернулись до Дніпровської міської ради із заявою у якій виклали прохання прийняти рішення про надання згоди на прийняття у комунальну власність квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.35-37). На зазначене звернення Дніпровська міська рада надала відповідь №3/16-841 від 24.02.2021 року, у якій зазначила, що відповідно до рішення міської ради від 06.11.2002 №36/4 «Про надання згоди на прийняття житлового фонду та гуртожитків у комунальну власність території громади міста» було надано згоду на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста житлового фонду, у тому числі квартир (а.с.38). 19.03.2021 року позивачі звернулись до філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд» АТ «Укрзалізниця» із заявою, у якій виклали прохання направити до Дніпровської міської ради пакет документів та рішення про передання у комунальну власність майна, до складу якого входить квартира за адресою: [ADDRESS] та надати належним чином завірену копію прийнятого рішення (а.с.27). На зазначене звернення за підписами в.о. директора та заступника директора філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» 08.04.2021 року за №Ф5МЕС -01/261 надано відповідь, у якій зазначено, що управління об`єктами державної власності, що не увійшли до статутного капіталу АТ «Укрзалізниця», та його акціями, проводиться Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту. Згідно з внутрішніми документами Товариства направлення звернень до Кабінету Міністрів України за отриманням згоди на розпорядження майном можливе після прийняття відповідного рішення АТ «Укрзалізниця». Для винесення порушеного питання на розгляд правління заінтересованим підрозділом апарату управління або відокремленим підрозділом АТ «Укрзалізниця» готуються відповідні матеріали. З огляду на викладене, філією БМЕС проводиться робота з органами місцевого самоврядування щодо отримання згоди на передачу житлових об`єктів у комунальну власність. Зокрема листом від 09.06.2020 №ФБМЕС - 07/321, філія БМЕС звернулась до органів місцевого самоврядування в м.Дніпро з проханням прийняти в комунальну власність міста житлові об`єкти, що перебувають у господарському віданні АТ «Укрзалізниця» у т.ч. квартири, що знаходиться за вищевказаною адресою. До теперішнього часу відповіді на адресу АТ «Укрзалізниця» не надходило (а.с.28). 19.03.2021 року позивачами направлено заяву до Департаменту будівель та споруд АТ «Укрзалізниця», у якій викладено прохання надати доручення виробничому структурному підрозділу «Дніпровське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд» АТ «Укрзалізниця» та направити до Дніпровської міської ради відповідний пакет документів та рішення про передання у комунальну власність майна, до складу якого входить квартира за адресою: [ADDRESS] , та направити належним чином завірену копію (а.с.29). На зазначене звернення Департамент будівель та споруд АТ «Українська залізниця» надав відповідь №ЦБМЕС-19/10 від 09.04.2021 року у якій зазначив, що для винесення на розгляд правління АТ Укрзалізниця» питання про надання погодження на передачу у комунальну власність вищевказаної квартири необхідно отримати позитивне рішення безпосередньо Дніпропетровської міської ради про надання згоди на прийняття вищевказаної квартири у комунальну власність територіальної громади міста. Рішення Дніпропетровської міської ради від 06.11.2002 №36/4 «Про надання згоди на прийняття житлового фонду та гуртожитків у комунальну власність територіальної громади міста», не містить об`єкт, який необхідно передати у комунальну власність, а саме: у додатку 1 до вищезазначеного Рішення відсутня трикімнатна квартири [ADDRESS] (а.с.30). 19.03.2021 року позивачами до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради направлено заяву у якій викладено прохання ініціювати передання у комунальну власність квартири за адресою: [ADDRESS] шляхом прийняття відповідного рішення згідно Закону України «Про передачу об`єктів державної та комунальної власності». Копію рішення направити на адресу балансоутримувача, а саме: виробничого структурного підрозділу «Дніпровське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд» АТ «Укрзалізниця» (а.с.39). На зазначене звернення Департамент житлового господарства Дніпропетровської міської ради надав відповідь №3/16-1772 від 22.04.2021 року у якій зазначив, що відповідно до рішення міської ради від 06.11.2002 року №36/4 «Про надання згоди на прийняття житлового фонду та гуртожитків у комунальну власність територіальної громади міста» було надано згоду на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста житлового фонду, у тому числі квартир. Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради буде ініційовано підготовку проекту рішення щодо прийняття цього об`єкта у комунальну власність території громади міста за умови виконання порядку передачі відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 06.11.1995 №891 «Про затвердження Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, ще перебував у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, установ та організацій», від 21.09.1998 №1482 «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» та рішення міської ради від 06.11.2002 «Про надання згоди на прийняття житлового фонду та гуртожитків у комунальну власність територіальної громади міста» (зі змінами), а також у разі надання таких документів: згоду власника щодо передачі квартири у комунальну власність територіальної громади міста; постійний ордер, або інший документ, який засвідчує право співробітника займати дане житло; технічної та правовстановлюючої документації на квартиру (технічний паспорт, витяг від Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради (а.с.40). Позивачами 19.04.2021 року на адресу АТ «Укрзалізниця» направлено заяву, у якій викладено прохання надати інформацію щодо того, чи було управлінням АТ «Укрзалізниця» прийнято рішення щодо передання у комунальну власність майна, яке складається з квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.31). На зазначене звернення Департаментом будівель та споруд АТ «Українська залізниця» 05.05.2021 року надано відповідь від 05.05.2021 року №ЦБМЕС-19/12 у якій зазначено, що для винесення на розгляд правління товариства питання про надання погодження на передачу у комунальну власність вищевказаної квартири необхідно отримати позитивне рішення безпосередньо Дніпропетровської міської ради про надання згоди на прийняття вищевказаної квартири у комунальну власність території громади міста. Наразі, таке рішення відсутнє. Департамент будівель та споруд АТ «Укрзалізниця» з метою прискорення вирішення питань, пов`язаних з наданням квартир у власність громадян, які проживають у цих квартирах та не приватизовані ними і обліковуються на балансі «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ Укрзалізниця», веде відповідну роботу. Було сформовано та направлено до Департаменту майнової політики АТ «Укрзалізниця» перелік квартир (в т.ч. квартира позивачів), які потребують прийняття відповідних рішень правління товариства. У разі прийняття рішення товариством балансоутримувачу будуть надані вказівки та направлені звернення до відповідних органів (а.с.32). 19 березня 2021 року позивачі звернулись до Виробничого структурного підрозділу «Дніпровське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд» ПАТ «Укрзалізниця» із заявою у якій просили направити до Дніпровської міської ради відповідний пакет документів та рішення про передання у комунальну власність майна до складу якого входить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.33). На зазначену заяву Виробничий структурний підрозділ «Дніпровське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд» ПАТ «Укрзалізниця» надав відповідь №ТУ БМЕС-1/07/836 від 06.04.2021 року у якій зазначив, що для підготовки необхідного пакету документів та отримання рішення Вищого органу Товариства (Кабінету Міністрів України) балансоутримувач, виробничий структурний підрозділ «Дніпровське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд», очікує доручення від правління Товариства. Після відповідного доручення виробничим структурним підрозділом «Дніпровське територіальне управління» буде проведена робота по передачі житлового фонду у комунальну власність територіальної громади м.Дніпро згідно діючого законодавства (а.с.34). На підтвердження свого порушеного права на приватизацію спірної квартири, позивачами було надано суду копію рішення Дніпровської міської ради №36/4 від 06.11.2002 року, з якого вбачається, що Дніпровська міська рада надала згоду на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста Дніпра житлового фонду (житлових будинків, вбудованих та прибудованих до них споруд і будівель, нежитлових приміщень), гуртожитків, зовнішніх інженерних мереж електро-, газо-, водо-, теплопостачання, каналізації, котелень та трансформаційних підстанцій, що відповідають вимогам міських житлово-комунальних підприємств, на баланс яких передається зазначене майно. У Додатку 1 до рішення міської ради від 06.11.2002 року №36/4 надається Перелік рішень виконкому міської ради, згідно з якими був прийнятий житловий фонд у комунальну власність територіальної громади міста. У вказаному переліку відсутня квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.41,42-45). Згідно положень ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Відповідно до ч.ч.1, 3, 10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир, житлових приміщень у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Згідно з п.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати) кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Відповідно до п.п.4, 5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах. Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст.5, ст. 8 вказаного Закону наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Так, посилання позивачів на те, що останнім відмовлено у реалізації права на приватизацію квартири [ADDRESS] , або оспорювання зазначеного права відповідачами, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ч.3 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень органу приватизації, що приймається не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Тобто, прийняттю рішення органом приватизації житла обов`язково передує звернення конкретної особи із відповідною заявою, встановленого зразка та переліком необхідних документів . Крім того, до заяви додаються документи, згідно переліку, передбаченого у п.17, 18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затверджене Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 року, який необхідний для її розгляду та прийняття рішення органом приватизації. Так, громадянин повинен був подати до органу приватизації: оформлену заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідку про склад сім`ї та займані приміщення; копію ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копію документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заяву - згоду тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Проте, матеріали справи не містять доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачам було відмовлено у приватизації спірної квартири, чим було порушено їх права. Крім того, слід зазначити, що згідно ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно ст.16 ЦК України є визнання права. Як передбачено ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа. Проте, ні у позовній заяві, ні у судовому засіданні, ні з наданих суду доказів, не вбачається жодних підстав, які б свідчили про порушення відповідачами права на приватизацію позивачів. Суду не доведено факт відмови позивачам у реалізації їх права на приватизацію житлового приміщення. Крім того, у листі ВСП «Дніпровська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Укрзалізниця» від 26.09.2023 року №БМЕСД-6/07/3306 адресованому міському голові Дніпровської міської ради зазначено, що Товариством розглядається питання про передачу житлового фонду зокрема квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.238-239). Розглянувши вищезазначений лист від 26.09.2022 року №БМЕСД-6-07/3306 Дніпровська міська рада своїм листом від 11.11.2022 року №3112-2502 надала відповідь та зазначила, що відповідно до п.1 рішення міської ради від 06.11.2002 №36/4 «Про надання згоди на прийняття житлового фонду та гуртожитків у комунальну власність територіальної громади міста» (зі змінами) було надано згоду на прийняття у комунальну власність Дніпровської міської територіальної громади житлового фонду, але за умови надання згоди від власника щодо передачі квартир у власність Дніпровської міської територіальної громади (а.с.240). Одночасно з цим, у матеріалах справи наявний лист ВСП «Дніпровська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Укрзалізниця» від 03.02.2023 року №БМЕСД-6/07/435, адресований міському голові м.Дніпро Борису Філатову у якому АТ «Укрзалізниця» просить, на виконання вимог Міністерства економіки України для направлення пакету документів на розгляд Міністерству інфраструктури України та отримання позитивного рішення про передачу квартир у комунальну власність, погодити техніко економічне обґрунтування доцільності передачі квартир, зокрема за адресою: [ADDRESS] , що перебуває на балансі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» у комунальну власність територіальної громади міста Дніпра (а.с.241). Слід зазначити, що право на приватизацію це загальне поняття, метою якого є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі. Право на приватизацію гарантовано Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» і додаткового визнання цього права судом не потребує. Суд може лише встановити факт порушення цього права і захистити можливість його реалізації у спосіб, передбачений ст.16 ЦК України чи іншими законами України. Кожен із відповідачів у даній справі до яких заявлено позовні вимоги надав позивачам листи-роз`яснення щодо приватизації квартири сім`ї [PERSON] та зазначили про вчинення всіх необхідних дії для реалізації позивачами цього права. Положеннями ст.4 ЦПК України закріплено право кожної особи в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або спорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити реалізувати своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, лише порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 рудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю охоронюваний законом інтерес, який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям право (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має -а меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Судовому захисту підлягають лише порушені права. Проте, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження порушення з боку АТ «Укрзалізниця та Дніпровської міської ради законних прав позивачів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачами не доведено, що дійсно існують певні перешкоди для реалізації ними права на приватизацію квартири. Фактично позивачі намагаються перекласти функції, встановлені законом для органів влади, на суд, що є неприпустимим, оскільки алгоритми та механізми приватизації житла чітко встановлені Законом, а судове рішення не може підміняти законодавство, яке чітко регламентує певні правовідносини. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що стаття 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 (зі змінами) передбачає, що територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження. Надане органу право діяти саме таким чином у теорії права прийнято називати дискреційними повноваженнями. Основні випадки застосування дискреційних повноважень можна спостерігати в діяльності органів виконавчої влади та їх посадових осіб, а також ними користуються і органи місцевого самоврядування. Верховний Суд України у постанові від 05.12.2006 року №06/97/21-527во06 зазначив, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало Закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. Згідно з п.1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 року №1380/5, дискреційні повноваження сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта. Таким чином, дискреція це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятись від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі. Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року №21-87а13. У зв`язку із зазначеним, суд дійшов висновку, що вимоги позивачів про зобов`язання Дніпровської міської ради прийняти відповідне рішення про прийняття у комунальну власність спірну квартиру, а АТ «Укрзалізниця» про передання у комунальну власність вищезазначену квартиру [ADDRESS] , визнається ні чим іншим, як необгрунтованою вимогою до суду втрутитись у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, виходячи за межі визначених законодавцем повноважень суду. За даних обставин, з урахуванням характеру пред`явлених позивачами вимог, вищезазначених у рішенні суду норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що право позивачів на приватизацію житлового приміщення не було порушено, оскільки з матеріалів справи вбачається та зазначене не спростовується сторонами у судовому засіданні, що необхідний перелік документів для передання та отримання на баланс спірної квартири знаходиться на стадії виконання відповідачами. Згідно ст.141 ЦПК України судові витрати по оплаті судового збору покласти на позивачів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed