Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

28 липня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначено, що 03 вересня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. На даний час шлюб з відповідачем розірвано на підставі рішення суду від 11.11.2021 року. 05 листопада 2021 року між сторонами було укладено Договір про поділ спільного сумісного майна подружжя, за яким було припинено право спільної сумісної власності подружжя на майно: - квартира [ADDRESS] ; - квартира [ADDRESS] ; - земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5123755800:01:003:0366; - автомобіль легковий марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER, 2012 г., р/н [NUMBER] ; - автомобіль легковий марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER EVOQUE, 2012 г., р/н [NUMBER] . Додатково в період перебування у шлюбі сторонами придбано у власність: частину нежилих підвальних приміщень загальною площею 145,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; частину нежилого підвального приміщення загальною площею 80,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; частину нежилого підвального приміщення загальною площею 36,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується, що титульним власником вказаного майна є [PERSON] . Оскільки майно сторонами було придбано в період шлюбу, то належить їм на праві спільної сумісної власності. За позовом, посилаючись на ст. ст. 60, 61, 70, 71 СК України, позивач просить здійснити поділ майна, набутого подружжям за час шлюбу, що є об`єктом права спільної сумісної власності: визнати за нею (позивачем) право власності на 1/2 частину спільного майна. Ухвалою суду від 02 серпня 2022 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. Заяву представника [PERSON] адвоката Кукало О.М. про забезпечення позову задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на: - частину нежилих підвальних приміщень загальною площею 145,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що зареєстроване на ім`я [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, індексний номер 40548772, виданого державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Рубан М.О. 13.07.2015 року, індексний номер витягу з Державного реєстру речових прав 40549592, номер запису про право власності 6640153; - частину нежилого підвального приміщення загальною площею 80,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що зареєстроване на ім`я [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, індексний номер 15739521, виданого державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Каменською О.А. 30.12.2013 року, індексний номер витягу з Державного реєстру речових прав 16072683, номер запису про право власності 4148655; - частину нежилого підвального приміщення загальною площею 36,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що зареєстроване на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу р/н 149, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Луняченко Н.В. 01.02.2011 року, реєстраційний номер майна 13772242, номер запису: 680 в книзі: 103неж-121. Протокольною ухвалою суду від 31 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання 21 березня 2023 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Від представника Позивача до суду надійшла заява про слухання справи за відсутності, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги наявні у матеріалах справи докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 03 вересня 1999 року уклали шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Київської райадміністрації виконкому Одеської міськради було зроблено актовий запис №573 у Книзі реєстрації актів про укладення шлюбів та видано свідоцтво про шлюб від 03 вересня 1999 року серія [NUMBER] . Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.11.2021 року по справі 947/29794/21 шлюб між сторонами розірвано. Договором про поділ спільного сумісного майна подружжя, укладеного сторонами 05 листопада 2021 року, припинено право спільної сумісної власності подружжя на майно: - квартира [ADDRESS] ; - квартира [ADDRESS] ; - земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5123755800:01:003:0366; - автомобіль легковий марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER, 2012 г., р/н [NUMBER] ; - автомобіль легковий марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER EVOQUE, 2012 г., р/н [NUMBER] . Звертаючись до суду з відповідним позовом, Позивач просив визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та поділити нерухоме майно, що не увійшло до вищезазначеного договору поділу спільного сумісного майна подружжя, а саме: 1) частина нежилих підвальних приміщень загальною площею 145,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що зареєстроване на ім`я [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, індексний номер 40548772, виданого державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Рубан М.О. 13.07.2015 року, індексний номер витягу з Державного реєстру речових прав 40549592, номер запису про право власності 6640153. 2) частина нежилого підвального приміщення загальною площею 80,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що зареєстроване на ім`я [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, індексний номер 15739521, виданого державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Каменською О.А. 30.12.2013 року, індексний номер витягу з Державного реєстру речових прав 16072683, номер запису про право власності 4148655. 3) частина нежилого підвального приміщення загальною площею 36,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що зареєстроване на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу р/н 149, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Луняченко Н.В. 01.02.2011 року, реєстраційний номер майна 13772242, номер запису: 680 в книзі: 103неж-121. Вищевикладене підтверджено письмовими доказами, наданими позивачем - Інформаційногою довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими документами на майно. У відповідності до ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола обєктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя' вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сімї. За результатами розгляду справи №6-1752цс15 щодо поділу спільного майна подружжя Верховним Судом України сформована наступна правова позиція: розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). В наведеного вище, суд дійшов висновку, що нерухоме майно було набуте сторонами на час перебування в шлюбі, є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим, підлягає поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні. В зв`язку з задоволенням позову, судові витрати покладаються на відповідача, згідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved