Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про зміну визначення місця проживання дитини. Зазначає, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17.11.2021 року було розірвано шлюб між сторонами. Від зареєстрованого шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . За згодою сторін син проживав з матір`ю. З початком війни відповідачка поїхала за кордон та повідомила його, що не має можливості виховувати сина, оскільки не витримує його підліткові проблеми. Тому з серпня 2022 року син проживає з ним та він повністю його утримує на займається вихованням. Ухвалою суду від 26.10.2022 відкрито провадження у справі, визначено загальний порядок розгляду справи. Ухвалою від 23.01.2023 закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач\~у судове засідання не з`явилася, про дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.\~До суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позову, зазначивши, що вона виїхала до Німеччини і не має можливості виховувати сина, який проживає з батьком. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області просить справу розглянути без їх участі, проти задоволення позову не заперечує, при ухваленні рішення просить врахувати висновок про доцільність визначення місця проживання дитини разом з батьком. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи від зареєстрованого шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання щодо визначення місця проживання дитини сторін, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1ст. 161СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У своїй постанові від 16 січня 2019 року по справі № 487/2480/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду визначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Мати та батько дитини після припинення шлюбних відносин проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітня. На вимогу суду за даними висновку орану опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про доцільність визначення місця проживання неповнолітнього\~з одним із батьків встановлено, що дитина проживає з батьком. Комісійне обстежено умови проживання дитини. З`ясовано стан здоров`я сина сторін та відвідування дошкільного закладу. На засідання комісії запрошено мати, яка не з`явилася та повідомила, що проживає у Німеччині та надала усні пояснення в яких висловила свої міркування про необхідності визначення проживання дитини з батьком. З`ясовано думку дитини. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області вважає за доцільне змінити визначене місце проживання [PERSON] , [INFO] та визначити його місце проживання разом з батьком, [PERSON] . Судом встановлено, що дитина сторін проживає разом зі своїм батьком. Батько належним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, забезпечує дитині належні умови проживання, виховання, навчання, матеріально-побутові умови та рівень комфорту. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, позицію відповідача щодо вказаного питання, враховуючи завдання суду діяти в інтересах дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання дитини разом з батьком підлягають задоволенню. Судові витрати розподіляються згідност. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved