Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

1.Стислий зміст позовних вимог за первісним позовом. Позивачем за первісним позовом [PERSON] підтримані заявлені позовні вимоги до [PERSON] , в редакції викладеної ним станом на 21 січня 2022 року, згідно до яких позивач просив: 1)визнати недійсними п.6 Договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , посвідченого 13 червня 2019 року Моісєєнком Д.О., приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу. 2)визнати недійсною заяву [PERSON] , справжність підпису якого засвідчена 13 червня 2019 року Моісєєнком Д.О., приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу, про ствердження, що квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , купується [PERSON] за гроші, які є її особистою приватною власністю. 3)визнати квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 56,4 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] , припинивши право особистої приватної власності на цю квартиру [PERSON] . 4)поділити спільне майно, а саме: - \~ \~ \~ \~транспортний засіб - автомобіль марки SUZUKI моделі GRAND VITARA, 2011 року випуску, днз [NUMBER] , VIN- [NUMBER] , визнавши за мною - [PERSON] , право власності на 1/2 частку даного транспортного засобу, залишивши іншу 1/2 частку у власності [PERSON] ; - \~ \~ \~ \~гараж у дворі будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 37,8 кв.м., визнавши за мною - [PERSON] , право власності на 1/2 частку даної нерухомості, залишивши іншу 1/2 частку у власності [PERSON] ; - \~ \~ \~ \~квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 56,4 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., визнавши за мною - [PERSON] , право власності на 1/2 частку даної нерухомості, залишивши іншу 1/2 частку у власності [PERSON] ; - \~ \~ \~ \~земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] , кадастровий номер: 1210400000:03:002:0135, площею 0,0046 га, цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів, визнавши за мною - [PERSON] , право власності на 1/2 частку даної нерухомості, залишивши іншу 1/2 частку у власності [PERSON] . 5) усунути перешкоди зі сторони [PERSON] в користуванні [PERSON] , майном:? - \~ \~ \~ \~автомобілем марки SUZUKI моделі GRAND VITARA, 2011 року випуску, днз [NUMBER] , VIN- [NUMBER] , шляхом передання мені свідоцтва про реєстрацію даного автомобіля, зобов`язання не чинити мені перешкоди в користуванні даним автомобілем, встановивши наступний порядок користування даним транспортним засобом: перші п`ятнадцять днів кожного місяця автомобілем користується [PERSON] , усі наступні дні кожного місяця автомобілем користується [PERSON] ; - \~ \~ \~ \~гаражем у дворі будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 37,8 кв.м., шляхом передання мені ключів від даного гаражу, зобов`язавши не чинити мені перешкоди в користуванні даним гаражем; - \~ \~ \~ \~квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 56,4 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., шляхом передання мені ключів від даної квартири, зобов`язавши не чинити мені перешкоди в користуванні даною квартирою. 2.Стислий зміст позовних вимог за зустрічним позовом. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] підтримані заявлені позовні вимоги до [PERSON] , в редакції заяви від 15 червня 2022 року, за змістом яким позивачка просить: 1) визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , [INFO] , РНОКІ1П [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] : - \~ \~ \~ \~транспортний засіб - автомобіль марки SUZUKI моделі GRAND VITARA, 2011 року випуску, днз [NUMBER] , VIN- [NUMBER] , вартістю 212 813,00 гривень; - \~ \~ \~ \~гараж у дворі будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 37,8 кв.м., вартістю 63 740,00 гривень; - \~ \~ \~ \~земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] , площею 0,0046 га., кадастровий номер 1210400000:03:002:0135, вартістю 34 325,00 гривень; - \~ \~ \~ \~мотор для човна «Suzuki DF6S» s/n [NUMBER] , вартістю 36 400 гривень. 2) розділити майно, придбане в період знаходження у шлюбі, виділивши [PERSON] , у власність: - \~ \~ \~ \~транспортний засіб - автомобіль марки SUZUKI моделі GRAND VITARA, 2011 року випуску, днз [NUMBER] , VIN- [NUMBER] , вартістю 212 813,00 гривень; - \~ \~ \~ \~гараж у дворі будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 37,8 кв.м., вартістю 63 740,00 гривень; - \~ \~ \~ \~земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , у дворі будинку [ADDRESS] . гараж № [NUMBER] , площею 0,0046 га., кадастровий номер 1210400000:03:002:0135, вартістю 34 325,00 гривень; Всього на загальну суму 310 878 гривень. 3) виділити у власність [PERSON] : - \~ \~ \~ \~мотор для човна «Suzuki DF6S» s/n [NUMBER] , вартістю 36 400 гривень; 4) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , різницю у вартості розділеного майна подружжя, в сумі 91 492, 67 гривні. 3.Позиція [PERSON] , як позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом. Звертаючись із позовом [PERSON] , заявив про те, що все майно яке є предметом спору за його позовом, придбано під час шлюбу із [PERSON] , а тому згідно до ст.ст. 60-62 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя, і їх частки згідно до ст. 70 СК України є рівними, на підставі чого факт реєстрації при набутті майна яке є предметом спору у власність, саме на дружину [PERSON] , не спростовує його права на частку у зазначеному майні, яка відповідає 1/2 частині у праві спільної власності. За все подружнє життя із [PERSON] він працював та мав доход до 2011 року, як він за станом здоров`я не зміг продовжувати працювати та оформив пенсію. Але при цьому він продовжив брати участь у вирішенні фінансових питань в сім`ї, та після народження у 2013 році їх спільного з [PERSON] сина, займався його вихованням, доглядом, займався побутом та домашнім господарством. Його колишня дружина, після народження дитини продовжувала працювати як фізична особа підприємець, і її дохід був вищий за його. Проте всі питання пов`язані із побутом, домашнім господарством, доглядом за дитиною в основній частині вирішував він. За час подружнього життя, їх сім`я проживала у квартирі яка була приватною власністю [PERSON] , де робили ремонт за зароблені ним гроші, так як на той час відповідачка мала мінімальний дохід. В подальшому у 2011 році був придбаний автомобіль, частина грошей на його придбання була з заощаджень які зібрані за час його роботи, а у 2012 році придбаний гараж. У 2014 році було оформлено у право власності земельну ділянку під гаражем. Автомобіль купувався для потреб сім`ї, на ньому возили дитину до закладів дошкільного виховання, школи, занять, тощо. Керування автомобілем здійснював він, займався доглядом за автомобілем, його ремонтом. Також, у 2015 році із сімейного бюджету були витрачені гроші на придбання мотору для човна, яким користувався він, і використовував також для цілей сім`ї, відпочинку, рибалки. Коли [PERSON] вирішила відкрити власний косметичний кабінет, він її підтримав, та дав згоду на придбання квартири [ADDRESS] , яка була придбана у 2019 році. Що стосується позовних вимог, в частині п.6 даного договору, в якому зазначено, що Покупець ( [PERSON] ) у своїй заяві, яка доведена нотаріусом до відома Продавців повідомляє про те, що у зареєстрованому шлюбі перебуває, купує вищевказану квартиру за кошти, які є її особистою приватною власністю, про що відомо її чоловіку [PERSON] . Справжність підпису [PERSON] на заяві про те, що вищевказана квартира буде належати [PERSON] на праві особистої приватної власності, засвідчено [PERSON] , приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу, 13 червня 2019 року по реєстру за №713. А також що стосується його заяви від 13 червня 2019 року, про яку йдеться в п.6 згаданого договору, та в якій вказано, що він стверджую, що його дружина [PERSON] , купує квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за гроші, які є її особистою приватною власністю та не заперечую проти укладення відповідного договору купівлі-продажу та розумію, що вищевказана квартира буде належати їй на праві особистої приватної власності і він ніяких прав на цю квартиру не буде мати, - то зміст даної заяви не відповідає фактичним обставинам щодо придбання квартири за особисті кошти [PERSON] .. Обгрунтовуючи свою позицію, [PERSON] зазначив, що зазначена заява була ним написана внаслідок його помилки щодо обставин, які мають істотне значення, а саме: щодо природи такої заяви та природи грошових кошів, за які купувала дана квартира, оскільки він помилково вважав, що грошові кошти, які зароблені його дружиною особисто за рахунок її особистої праці, - є її особистою власністю, а також внаслідок його помилки щодо наявності права особистою приватної власності на квартиру у відповідачки та, відповідно, відсутності в нього прав, як співвласника цієї квартири, що є підставою для застосування приписів ст.229 ЦК України. Також, позивач вважає, що його дружина [PERSON] також помилялася щодо правової природи тих грошових коштів, які нею були отримані її власним трудом під час здійснення нею підприємницької діяльності, що випливає з змісту її зустрічного позову та відзиву на мій позов, в яких вона неодноразово зазначає, що вона з 2010 року є приватним підприємцем та отримує своїм власним трудом кошти, до яких він не маю жодного відношення, оскільки він не працював, а утриманням родини та її забезпеченням займалася вона особисто. В його заяві від 13 червня 2019 року про ствердження того, що його дружина купує квартиру за гроші, які є її особистою приватною власністю, вказано, що нотаріусом мені роз`яснений зміст ст.57 СК України. Дійсно, під час підписання даної заяви нотаріус зазначив, що відповідно до ст.57 СК України майно, набуте дружиною або чоловіком за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, є особистою приватною власністю того з подружжя, кому ці кошти належали. Крім того, відповідачка [PERSON] на даний час, продовжує займатися підприємницькою діяльністю у спірній квартирі, володіє і користується автомобілем, гаражем, проте, він позбавлений такої можливості, так як вона не надає йому ключі від автомобіля та гаражу. Щодо зустрічних позовних вимог, то він не погоджується із заявленим позовом [PERSON] в частині запропонованого нею порядку поділу зазначеного майна, а також не погоджується з віднесенням мотору для човна до спільного сумісного, так як це є подарунок від [PERSON] на день його народження, і тим більш на сьогоднішній день йому невідомо де знаходиться зазначений мотор. Проте він не оспорює, що він зі своїм братом їздили забирали зазначений у зустрічному позові [PERSON] мотор для човна, з магазину у м. Дніпро, і після цього він використовувався ним встановив його на свій човен. Також, він не погоджується із вимогами [PERSON] щодо відступлення від рівності їх часток у праві спільної сумісної власності подружжя, та як сам факт проживання дитини із матір`ю, не спростовує його участь як батька у забезпечення дитини, і те, що доходи [PERSON] є більшими за його, ним сплачуються аліменти у розмірі більш ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Щодо виплати компенсації за його частку у праві спільної сумісної власності на майно подружжя, то він заперечує і не погоджується з отриманням компенсації. 4.Позиція [PERSON] , як позивача за зустрічним позовом та відповідача за первісним позовом. [PERSON] , звертаючись із зустрічним позовом, заявила про необхідність визначення майна автомобіля, гаражу, земельної ділянки під гаражем, які зареєстровані на неї як на власника майна, але фактично придбані під час шлюбу із [PERSON] , як спільне сумісне майно подружжя. Також заявив і про включення до такого майна мотор від човна, який придбаний на ім`я [PERSON] за грошові кошти зароблені нею. Згідно до позиції [PERSON] , в період з 2011 року і по 2021 рік, в якому їх шлюб був розірваний, саме вона забезпечувала їх сім`ю з [PERSON] матеріально, постійно працюючи як під час вагітності, так і після народження дитини, не маючи можливості розраховувати на відповідача, який отримував лише пенсію і додаткового заробітку не шукав. Тим більш після народження їх спільної дитини, вона одразу пішла на роботу, винайняв дитині няню. Також сплачувала всі витрати з відповідача та його лікування, забезпечуючи його потреби. Набув статус приватного підприємця, вона стала отримувати дохід який був витрачений на придбання спірної квартири, машини, гаражу, оформленої земельної ділянки під гаражем, а також на придбання мотору для човна, які всі купувалися саме за її кошти, отримані від її праці, як приватного підприємця. Також саме вона вирішували всі інші питання з матеріального забезпечення сім`ї. А тому, враховуючи поведінку та ставлення до цих питань відповідача, вважає що наявні підстави передбачені ч. 2 ст. 70 СК України, як то відступлення від засади рівності часток подружжя за обставин, які доведені про те, що відповідач [PERSON] не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини. На підставі чого, враховуючи що їх спільна дитина після розлучення проживає із нею, знаходить на її утриманні, а участь відповідача є мінімальною, просить визначити її частку у спільному сумісному майні подружжя, в розмірі 2/3 часток, а за [PERSON] в розмірі 1/3 частки. Також, враховуючи що транспортний засіб і гараж для його збереження, нею постійно використовуються для забезпечення і організації життя дитини, для організаційних питань з життєвих потреб її та дитини, а також робочих питань, просить виділити їй транспортний засіб, гараж і земельну ділянку під гаражем, а [PERSON] виділити мотор для човна, і стягнути з неї на його користь різницю у відповідності до зазначених часток та їх вартості у спільному сумісному майні подружжя. Щодо позиції [PERSON] про те, що все спірне майно купувалося за його в тому числі гроші, і є спільним сумісним майном, то позивачка зазначає, що з 2011 року і по час розлучення з відповідачем, [PERSON] само ухилився від утримання сім`ї та їх матеріального забезпечення. Крім того і в період до 2011 року [PERSON] маючи доходи, не придбав ні квартири, ні машини, ні іншого цінного майна, а тому жодних заощаджень не мав. Всі доходи за вказаний період які витрачалися на набуття зазначеного майна, були отримані лише нею від здійснення підприємницької діяльності, які вона в тому числі витрачала на утримання і забезпечення відповідача. При купівлі квартири для відкриття власного косметичного кабінету, були витрачені гроші які заробила саме вона, і [PERSON] не брав у цьому участі. Про те що квартира купується за отримані саме нею гроші, [PERSON] був обізнаний на час подання відповідної заяви з зазначенням згоди про обізнаність підстав та наслідків для нього як її чоловіка, про набуття нею у приватну власність квартиру [ADDRESS] , що йому було достовірно відомо. Крім того, ініціатором їх розлучення став саме [PERSON] який прийняв зазначене рішення, а вона вже розуміючи необхідність оформлення офіційного розлучення подала позовну заяву про розірвання шлюбу до суду. На підставі зазначеного, просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. 5.Заяви, клопотання, процесуальні питання. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 червня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] «про поділ спільного майна, усунення перешкод в користуванні власністю» (т.1 а.с.16). 19 серпня 2021 року через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (т.1 а.с.42-45). Ухвалою суду від 14 червня 2021 року за клопотанням адвоката Фесюка Ю.О., який діє в інтересах позивача [PERSON] постановлено витребувати від відповідача [PERSON] , для огляду в судовому засіданні та долучення до матеріалів справи відповідних копій (т.1 а.с.52-53). 20 серпня 2021 року відповідач [PERSON] звернулася із зустрічною позовною заявою до [PERSON] «про поділ спільного майна подружжя» (т.1 а.с.61-66). 24 вересня 2021 року [PERSON] подано заяву про збільшення розміру позовних вимог за зустрічною позовною заявою «про поділ спільного майна подружжя» (т.1 а.с.136-141). 26 січня 2022 року [PERSON] подав уточнену позовну заяву «про визнання заяви недійсною, визнання майна спільною сумісною власністю, його поділ, усунення перешкод в користуванні власністю» (т.1 а.с.165-167). Ухвалою суду від 27 січня 2022 року об`єднано в\~одне провадження\~зустрічну позовну\~заяву [PERSON] до\~ [PERSON] «про\~поділ\~спільного\~майна подружжя»\~за №\~208/7330/21,\~провадження №\~2/208/96/22\~з первісним\~позовом [PERSON] до\~ [PERSON] «про\~поділ\~спільного\~майна,\~усунення\~перешкод\~в користуванні\~власністю» за № 208/4584/21, провадження № 2/208/1101/22. Об`єднаній цивільній справі присвоєно № 208/4584/21, провадження № 2 /208/1101/22. 08 лютого 2022 року адвокат Чабаненко В.Т., яка діє в інтересах [PERSON] подала матеріали відзиву на уточнену позовну заяву про поділ спільного майна подружжя від 21 січня 2022 року (т. 1 а.с.199-202). 23 лютого 2022 року адвокат Фесюк Ю.О., який діє в інтересах [PERSON] подав заяву про виклик свідків, а саме: [PERSON] та [PERSON] , які мешкають за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.207). 01 червня 2022 року [PERSON] подала заяву про збільшення позовних вимог за зустрічною позовною заявою «про поділ спільного майна подружжя» (т.1 а.с.233-338). 16 червня 2022 року [PERSON] подала заяву про збільшення позовних вимог за зустрічною позовною заявою «про поділ спільного майна подружжя» (т. 2 а.с.16-23). 20 червня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду. 6.Фактичні обставини встановлені судом. [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 24 грудня 1993 року, що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу (т. 1 а.с. 7). 06 липня 2010 року [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджено копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця (т. 1 а.с. 74), витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (т. 1 а.с. 75). [INFO] у подружжя [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про його народження (т. 1 а.с. 68). 29 листопада 2021 року Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області по цивільній справі № 207/3301/21 провадження № 2/207/1298/21, шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 30 грудня 2021 року. Зазначене підтверджено копією рішення (т. 1 а.с. 182-183). На підтвердження виконання [PERSON] зобов`язань зі сплати аліментів на утримання сина долучені докази (т. 2 а.с. 29-31), та відомості про його доходи (т. 2 а.с. 32-33, 51-66), і відомо На підтвердження захворювання [PERSON] ним надані копії медичних документів за період з 2009 року по 2022 рік (т. 1 а.с. 174-179). Судом встановлено, що за час подружнього життя подружжям [PERSON] , ними було набуто наступне майно: Транспортний засіб - автомобіль марки SUZUKI моделі GRAND VITARA, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN- [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] , дата реєстрації 04 лютого 2012 року на підставі вантажно-митної декларації № 125110006/2/135370 від 30 січня 2012 року, що підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] видане Дніпродзержинським ВРЕР ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області (т. 1 а.с. 8), відповіддю ГСЦ МВС РСЦГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 29 квітня 2021 року (т. 1 а.с. 9). Гараж під [ADDRESS] , загальною площею 37,8 кв.м, зареєстрований за [PERSON] , на підставі Договору купівлі-продажу гаражу укладеного 17 липня 2012 року між [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , як продавцем, і [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , як покупцем, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 2557, що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта довідка № 252113391 від 12 квітня 2021 року (т. 1 а.с.10-11), копією договору (т. 1 а.с. 70). Земельна ділянка за кадастровим номером: 1210400000:03:002:0135, загальною площею 0,0046 га, розташована під гаражем № [NUMBER] (один) у дворі будинку [ADDRESS] , функціональне призначення для будівництва (розміщення) індивідуального гаражу, зареєстрована за [PERSON] , на підставі Рішення Дніпродзержинської міської ради «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність та на умовах оренди» від 30 вересня 2014 року № 1108-55/VI, зареєстрованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 жовтня 2014 року за № 7424253, на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер [NUMBER] , індексний номер 28451028 виданий 22 жовтня 2014 року, що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта довідка № 252113391 від 12 квітня 2021 року (т. 1 а.с.10-11), копією витягу з рішення (т. 1 а.с. 71-72), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (т. 1 а.с. 73). 07 квітня 2015 року на ім`я [PERSON] оформлений договір № 07/04 (т. 1 а.с. 239), згідно до якого мотор для човна «SUZUKI DF6S s/ [NUMBER] , придбаний [PERSON] , на підставі Договору № 07/04 від 07 квітня 2015 року, укладеного між ПП [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , як продавцем, і [PERSON] , як покупцем, вартістю 36400 гривень, що також підтверджено видатною накладною від 07 квітня 2015 року (т. 1 а.с. 240). 13 червня 2019 року [PERSON] , особисто подана заява на ім`я приватного нотаріуса нотаріального округу Моісєєнку Д.О., за змістом якої зазначено: «…Я, [PERSON] , стверджую, що моя дружина [PERSON] , купує квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , за гроші, які є її особистою приватною власністю та не заперечую проти укладання відповідного договору купівлі-продажу. Я розумію, що вищезазначена квартира буде належати їй на праві особистої приватної власності і я ніяких прав на цю квартиру не буду мати. Зміст статті 57 Сімейного кодексу України нотаріусом мені роз`яснено…», що підтверджено копією заяви (т. 1 а.с. 181). 13\~червня 2019\~року було\~укладено Договір\~купівлі-продажу\~квартири,\~між [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~який діяв\~від імені\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~яка діяла\~від імені\~ [PERSON] ,\~як продавцями\~та [PERSON] ,\~як покупцем,\~згідно до\~якого [PERSON] \~набула право\~приватної власності\~на квартиру\~ [ADDRESS] ,\~який був\~посвідчений приватним\~нотаріусом Кам`янського\~міського нотаріального\~округу Моісєєнком\~Д.О.,\~зареєстрований в\~реєстрі за\~№ 714,\~що підтверджено\~копією договору\~(т.\~1\~а.с.\~46,\~69),\~і інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта довідка № 252113391 від 12 квітня 2021 року (т. 1 а.с.10-11). Згідно до п. 6 Договору «…Покупець у своїй заяві, яка доведена нотаріусом до відома Продавців повідомляє про те, що у зареєстрованому шлюбі перебуває, купує вищевказану квартиру за кошти, які є її особистою приватною власністю, про що відомо її чоловіку [PERSON] . Справжність підпису [PERSON] на заяві про те, що вищевказана квартира буде належати [PERSON] на праві особистої приватної власності, засвідчено [PERSON] , приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу, 13 червня 2019 року по реєстру за № 713…». Допитані в якості свідків [PERSON] і [PERSON] , підтвердили факти викладені за змістом їх заяв і заперечень. Також, свідки [PERSON] , [PERSON] , підтвердили, що фінансовим забезпеченням сім`ї [PERSON] займалася саме [PERSON] , участь [PERSON] у матеріальному забезпеченні сім`ї з 2011 року і по час розлучення сторін була відсутня. При народженні дитини, [PERSON] винаймалася няня, так як вона не мала можливість дитину без догляду та вимушена була працювати для забезпечення сім`ї. Свідок [PERSON] підтвердила участь [PERSON] у вихованні та догляді за їх з [PERSON] сином, зазначив, що мати постійно була на роботі. У [PERSON] є човен, яким він користується. Свідок [PERSON] зазначив, що він є рідним братом [PERSON] .. До 2011 року [PERSON] мав достатній рівень доходу, з якого забезпечувалося життя їх сім`ї з [PERSON] яка мала мінімальний дохід. Потім його стан здоров`я погіршився, і брат не зміг продовжувати працювати, повернувся до України і оформив пенсію. Коли народився син у брата та [PERSON] , то вона пішла на роботу а з дитиною залишався [PERSON] , який займався всіма питаннями пов`язаними із дитиною та домашнім господарством, возив сина на зайняття. Під час подружнього життя із [PERSON] , його брат постійно мав дохід, але різного рівня. Також він підтвердив, що саме з братом він їздив забирав мотор для човна у місто Дніпро. У брата є човен, тому зазначений мотор був призначений саме для цього човна. 7.Норми права застосовані судом. Статтею 60 СК України визначено: 1. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 2. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 СК України визначено: 1. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. 2. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. 3. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 4. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до ст. 63 СК України: 1. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 68 СК України передбачено, що : 1. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. 2. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Стаття 70 СК України визначає, що 1. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 2. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. 3.\~За рішенням\~суду частка\~майна дружини,\~чоловіка може\~бути збільшена,\~якщо з\~нею,\~ним проживають\~діти,\~а також\~непрацездатні повнолітні\~син,\~дочка,\~за умови,\~що розмір\~аліментів,\~які вони\~одержують,\~недостатній для\~забезпечення їхнього\~фізичного,\~духовного розвитку\~та лікування. Способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені ст. 71 СК України, згідно до яких: 1. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. 4. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. 5. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки, визначені у статті 229 ЦК України, згідно до редакції чинної на час укладання оспорюваного договору від 13 червня 2019 року, а саме: 1. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. 2. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Також, згідно до ст. 369 ЦК України визначено, що 1. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. 2. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. 8.Висновки та мотиви судового рішення. Судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу майна придбаного під час шлюбу, оспорення укладеного договору щодо його недійсності, а тому заявлений спір підлягає врегулюванню із застосуванням правового врегулювання згідно до Конституції України, ЦК України, СК України. Щодо вимог позивача [PERSON] про визнати недійсними п.6 Договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , посвідченого 13 червня 2019 року [PERSON] , приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу і визнання визнання недійсності заяви [PERSON] , від 13 червня 2019 року суд виходить з наступного. Як встановлено судом, оспорюваний [PERSON] зазначений Договір купівлі-продажу квартири укладений 13 червня 2019 року, був укладений, між [PERSON] ,\~ [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] , та [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] , як продавцями, і [PERSON] , як покупцем, що підтверджено копією договору (т. 1 а.с. 69). Заявляючи позовні вимоги про визнання вказаного Договору недійсним в частині п. 6 Договору, з підстав передбачених ст. 229 ЦПК України, тільки до [PERSON] , позивачем не враховано, що оспорюваний договорі на є одностороннім, а тому у разі наявності в ствердженні що права та інтереси [PERSON] є порушеними, невизнаними або оспорюваними, внаслідок укладання Договору купівлі-продажу квартири від 13 червня 2019 року, та враховуючи що укладання Договору впливає на права і обов`язки всіх сторін Договору, заявлення позовних вимог лише до однієї сторони договору, без залучення до розгляду спору інших сторін договору порушує їх права. Обираючи спосіб захисту своїх прав та інтересів, [PERSON] будучи представлений адвокатом, є вільний у здійсненні своїх прав як позивач. Звернення із позовом до відповідача залучення співвідповідачів, або їх заміна за загальними приписами ЦПК України передбачена у разі пред`явлення позовних вимог до визначеного саме позивачем, кола відповідачів. Тобто саме позивач звертаючись із позовом обирає спосіб захисту своїх прав та свобод, визначаючи відповідачів до яких його пред`являє. Також, судом враховується правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19, згідно до якої позов, який пред`являє особа, яка не була учасником правочину про визнання правочину недійсним, повинен бути пред`явлений до всіх учасників такого правочину. Встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем або залучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме через неналежність відповідача, зокрема через те, що не всі сторони правочину є сторонами справи. Так само суд діє, якщо предметом правочину є майно, яке належить кільком особам на праві спільної власності, залучаючи відповідно до вимог ЦПК України до участі у справі співвідповідачами. А тому, незалучення до участі у справі всіх сторін оспорюваного позивачем [PERSON] . Договору купівлі-продажу квартири укладеного 13 червня 2019 року, був укладений, [PERSON] ,\~ [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] , та [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] , як продавцями, і [PERSON] , як покупцем, не надає підстав для вирішення заявлених позовних вимог як в частині оспорення п. 6 самого Договору так і заяви [PERSON] яка була подана ним під час укладання зазначеного Договору, та фактично вплинула на права інших учасників оспорюваного правочину, а також виключає можливість встановити всі фактичні обставини та погодження між сторонами правочину всіх істотних його умов, які вони досягнули між собою на час його укладення. А тому в частині заявлених позовних вимог позивачем за первісним позовом [PERSON] про визнання недійсним в частині п. 6 Договору купівлі-продажу квартири та заяви [PERSON] від 13 червня 2019 року, з врахуванням обраного способу захисту позивачем, та не залучення всіх сторін оспорюваного правочину до участі у справі, відсутні підстави для їх задоволення. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 56,4 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] , припинивши право особистої приватної власності на цю квартиру [PERSON] , то враховуючи що в ході судового розгляду підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсності п. 6 оспорюваного Договору не встановлено підстав для їх задоволення, то зазначені позовні вимог без зміни правого статусу об`єкта нерухомості як приватної власності [PERSON] , не надають суду підстав для задоволення позовних вимог і в цій частині. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині поділу майна, то згідно до частини 1 ст. 71 СК України, підлягає поділу між подружжям лише майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, яке ділиться між ними в натурі. При цьому, позивачем [PERSON] не заявлено позовних вимог про визнання заявленого ним майна спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] . Також, позивачем [PERSON] не враховано, що заявлений до поділу автомобіль відносить до неподільної речі, а тому згідно до ч. 2 ст. 71 СК України, не підлягає поділу, так як неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Щодо поділу земельної ділянки під гаражем так і гаражу, зазначені вимоги підлягають розгляду з врахуванням будівельно-технічних вимог, у разі можливості такого поділу. Так як з врахуванням частини 2 ст. 69 Сімейного кодексу України, поділ спільного майна подружжя означає\~припинення права спільної сумісної власності подружжя на це майно і виникнення на її основі приватної (роздільної) власності або спільної часткової власності подружжя. А тому, без визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя, відсутні підстави для застосування ст. 71 СК України. Щодо позовних вимог [PERSON] про усунення йому перешкод у в користуванні належним йому майном, то саме на позивача покладається обов`язок довести, що його права та інтереси є порушеними. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А тому, враховуючи, що в межах цивільної справи стороною позивача за первісним позовом не подано жодного належного, допустимого і достатнього доказу на підтвердження заявлених вимог як то про те, що з боку [PERSON] позивачу чиняться зазначені у позові перешкоди, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення заявлених вимог, і в цій частині. Щодо позовних вимог заявлених [PERSON] , суд виходь з наступного. Судом враховується що в період з 24 грудня 1993 року і по 30 грудня 2021 року, сторони [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого були придбані: -транспортний засіб - автомобіль марки SUZUKI моделі GRAND VITARA, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN- [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] , дата реєстрації 04 лютого 2012 року на підставі вантажно-митної декларації № 125110006/2/135370 від 30 січня 2012 року, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] видане Дніпродзержинським ВРЕР ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області; -гараж під № [NUMBER] (один), розташований у будинку [ADDRESS] , загальною площею 37,8 кв.м, зареєстрований за [PERSON] , на підставі Договору купівлі-продажу гаражу укладеного 17 липня 2012 року між [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , як продавцем, і [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , як покупцем, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Яловою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 2557; - земельна ділянка за кадастровим номером: 1210400000:03:002:0135, загальною площею 0,0046 га, розташована під гаражем № [NUMBER] (один) у дворі будинку [ADDRESS] , функціональне призначення для будівництва (розміщення) індивідуального гаражу, зареєстрованого за [PERSON] , на підставі Рішення Дніпродзержинської міської ради «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність та на умовах оренди» від 30 вересня 2014 року № 1108-55/VI, зареєстрованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 жовтня 2014 року за № 7424253, на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер [NUMBER] , індексний номер 28451028 виданий 22 жовтня 2014 року; -мотор для човна «SUZUKI DF6S s/ [NUMBER] , придбаний [PERSON] , на підставі Договору № 07/04 від 07 квітня 2015 року, укладеного між ПП [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , як продавцем, і [PERSON] , як покупцем. Також судом встановлено, що зазначене майно куплено за грошові кошти отримані від здійснення [PERSON] підприємницької діяльності, з врахуванням розміру доходів [PERSON] за вказаний період. Судом враховується правова позиція Верховного Суду викладена у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 297/2837/17 (провадження № 61-7846св19), згідно до якої, - при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Проживання дітей з позивачем, з огляду на положення статті 70 СК України, саме по собі не є підставою для збільшення частки у майні одному з подружжя. Щодо факту реєстрації майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя, то суд виходить з того, що відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. У частині першій статті 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Судом враховується, що сторони не оспорювали факт того, що в період з 2011 року [PERSON] оформив пенсію, та за станом здоров`я певний час не мав можливості працювати, проте мав дохід у виді пенсійних виплат, займався, в тому числі вихованням і доглядом за їх спільною дитиною, приймав участь у вирішенні побутових питань. Щодо такого рівня участі [PERSON] у житті сім`ї, та матеріального її забезпечення, то зазначене не наводить підстав для підстав відступлення від рівності часток у праві спільної сумісної власності подружжя. А тому, виходячи з наведеного, не встановив наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна автомобіля, гаражу, земельної ділянки, мотору для човна, позивач не довела. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що спірне майно заявлене за зустрічним позовом, як придбане подружжям у період шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, частки сторін є рівними, а підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України немає. Щодо позовних вимог заявлених [PERSON] про поділ автомобіля, гаражу, земельної ділянки та мотора для човна, із стягненням різниці вартості на користь [PERSON] , суд виходить з наступного. Так, згідно до статей 69 71, 74 СК України, поділ спільного майна та визнання права на частку в спільному майні як приватно-правова категорія, покликаний забезпечити визначеність в приватних відносинах і захист прав та інтересів або ж їх відновити. Водночас ініціювання спору про поділ спільного майна та визнання права на частку в спільному майні не для захисту прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Зазначена правова позиція викладена у Постанові від 03 лютого 2020 року Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18). Як встановлено судом, на час вирішення спору по суті, стороною позивача за зустрічним позовом, при заявлені позовних вимог про поділ спільної сумісної власності між подружжям із присудженням відповідачу [PERSON] грошової компенсації яка заявлена за змістом позову у розмірі 91492,67 гривень, не була внесена позивачем [PERSON] на депозитний рахунок суду, що виключає можливість задоволення заявлених вимог. Крім того, під час судового розгляду стороною відповідача за зустрічним позовом заявлено про те, що [PERSON] не надає згоду на присудження йому грошової компенсації, та припинення його прав власності (часткової власності) на спірне майно. А тому в цій частині позовні вимог задоволенню не підлягають, з зазначених підстав. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 9.Судові витрати. [PERSON] при звернення із позовом понесені судові витрати з оплати судового збору у розмірі 5808,00 гривень, що підтверджено квитанцією (т. 1 а.с. 1); також у розмірі 1984,80 гривень понесені витрати з оплати судового збору (т. 1 а.с. 205). [PERSON] при зверненні із зустрічним позовом понесені судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1843,69 (т. 1 а.с. 67). Також, згідно до акту № 1 від 12 серпня 2021 року, [PERSON] понесені витрати з оплати надання правової допомоги за договором № 153 від 12 серпня 2021 року, зі складання зустрічної позовної заяви в розмірі 3632 гривні, та відзиву на позовну заяву в розмірі 2724 гривні, всього 6356,00 гривень, що підтверджено актом (т. 1 а.с. 93), квитанцією про сплату послуг (т. 1 а.с. 94). Крім того, при зверненні із заявою про збільшення розміру позовних вимог, [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 1114 гривні (т. 2 а.с. 15). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат понесених сторонами, суд керується приписами ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, а тому враховуючи відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог позивачем за первісним позовом [PERSON] , понесені ним судові витрати підлягають покладенню на нього як позивача; щодо судових витрат понесених стороною позивача за зустрічним позовом, то з врахуванням пропорційності часткового їх задоволення, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 4656,85 гривень у відшкодування понесених нею витрат зі сплати судового збору та оплати послуг на правову допомогу, і іншій частині понесених витрати підлягають покладенню на неї як на позивача.

Outcome: partial