Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника адвоката Поляк М.В., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Кадубовецької сільської ради, про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що після припинення близько двох років шлюбних відносин з відповідачкою, та ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно доньки, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя, чим порушує права дитини на достатній для її фізичного, інтелектуального, культурного розвитку рівень життя. Крім цього, не спілкується з дитиною, не цікавиться її станом здоров`я, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, відмовляється утримувати матеріально. Ухвалою судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 28.12.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Відповідачка відзив не подала. За відсутності від учасників справи клопотань, необхідності вчиняти інші процесуальні дії пов`язані з підготовкою справи до судового розгляду, ухвалою суду від 24.01.2023 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснив, що з 14.10.1998 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , в якому у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . З лютого-березня 2021 року шлюбні відносини між ними припинилися, а в липні 2022 року шлюб між ними розірвано на підставі рішення суду. Колишня дружина виїхала проживати за межі України, а дитина залишилася проживати разом з ним. З того часу [PERSON] усунулася від виконання батьківських обов`язків щодо доньки, не цікавиться її життям, не піклується про її здоров`я та розвиток, не утримує матеріально. Такі дії з боку відповідачки порушують права дитини на батьківське піклування, а тому просив позбавити [PERSON] батьківських прав щодо їх малолітньої доньки. Представник позивача - адвокат Поляк М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що позбавлення [PERSON] батьківських прав з підстав зазначених у позові відповідатиме інтересам дитини, а отже є всі підстави для задоволення позову. Якщо ставлення відповідачки до дитини зміниться, вона зможе поновити свої батьківські права. Просила задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з`явилася. Представник відповідачки - адвокат Ювченко А.В. надав заяву про розгляд справи за відсутності відповідачки та її представника, заяву про визнання позову відповідачкою. Відповідно до ст.206 ЦПК України, визнання позову відповідачем не є безумовною підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Суд ухвалює рішення про задоволення позову у разі визнання відповідачем позову, якщо для того наявні законні підстави, а також якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. А тому В іншому випадку, суд продовжує судовий розгляд. Хоча спір стосується обсягу прав та обов`язків відповідачки відносно її неповнолітньої дитини, все ж таки, під час його вирішення суд виходить не тільки з інтересів матері дитини, а з забезпечення найкращих інтересів дитини. Третя особа в судовому засідання пояснила, що ССД Кадубовецької сільської ради подано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки та участі у вихованні дитини не приймає. Протягом тривалого часу з боку матері відсутній будь-який контакт з дитиною. З приводу чого у дитини спостерігається змінний емоційний стан. Не заперечувала проти задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача та його представника, третьої особи, думку неповнолітньої, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Так, за змістом ст.140 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини і на обсяг їхніх прав не впливає перебування батьків у шлюбі, проживання окремо від дитини. Батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину (ч.ч.1-4 ст.150 СК України). Якщо батько, матір не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, вони можуть бути позбавлені батьківських прав (ст.164 СК України). Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно п.15 цієї Постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Судом встановлено, що позивачка та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , актовий запис №07 вчинений виконкомом Кадубовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 23.02.2009 року (а.с.11).. Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11.07.2022 року, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.12, 13). Згідно довідки №2166, виданої виконавчим комітетом Кадубовецької сільської ради від 15.11.2022 року, неповнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , (а.с.14). Позивач працює на посаді пекаря у ФОП [PERSON] , отримує стабільний дохід (а.с.24). За місцем роботи характеризується позитивно, як цілеспрямований, наполегливий, комунікабельний, тактовний працівник (а.с.25). Матір дитини - [PERSON] проживає в тому ж селі по [ADDRESS] (а.с.46, 54), проте участі у навчальному процесі доньки з 2021 року не бере (а.с.17), на огляди до Амбулаторії ЗПСМ с. Кадубівці з 2021 року доньку не приводила (а.с.16). За висновками практичного психолога-консультанта, дитина повністю позбавлена материнської турботи та любові, потерпає від недостачі уваги з її сторони та страждає від нерозуміння таких вчинків своєї матері; негативні емоції посилюються під час згадок про матір, її участь в житті сім`ї; рекомендовано обмежити спілкування та нагадування про матір (а.с.32-41). З висновку Служби у справах дітей Кадубовецької сільської ради №1/10 від 09.01.2023 року вбачається доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] щодо її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з огляду на те, що матір самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям, здоров`ям, матеріально не утримує. Слід зазначити, що в силу вимог ст.19 СК України, даний висновок для суду не є обов`язковим і він повинен оцінюватись судом нарівні з іншими доказами у справі в їх сукупності. На переконання суду, висновок є однобічним, поверховим та що ґрунтується винятково на тих обставинах, що відповідачка не проживає разом з дитиною, не бере участі у вихованні та утриманні доньки. Суд вважає, що даний висновок не підтверджує винної поведінки [PERSON] , свідомого нехтування нею своїми обов`язками, та носить формальний характер, а тому таким, що не відповідає інтересам дитини. Суд звертає увагу і на те, що до подання позову ані батько дитини, ані адміністрація навчального закладу не виявляли зі свого боку занепокоєння з приводу неналежного виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків щодо доньки, негативного впливу поведінки матері на емоційний стан дитини, не зверталися з цього приводу до Служби у справах дітей для проведення профілактичної роботи з [PERSON] з метою належного виконання нею батьківських обов`язків щодо неповнолітньої доньки, не вчиняли інших дій, спрямованих на позитивне вирішення цього питання. Під час розгляду справи суд заслухав думку неповнолітньої дитини, яка пояснила, що після розлучення батьків, вона проживає з батьком, який добре до неї ставиться та приділяє багато уваги. Додала, що матір давно не бачила, контакту з нею не має. Не заперечувала проти позбавлення матері батьківських прав щодо неї. Оцінюючи такі пояснення дитини, суд ставиться до них критично, оскільки в силу віку дитина в повній мірі не усвідомлює як позитивне вирішення справи може вплинути на її подальше життя. Проживаючі з одним з батьків, який піклується про неї, дитина може сприймати ситуацію, яка склалася, однобічно та не об`єктивно. Відповідно до змісту принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В ч.ІІ ст.3 Конвенції ООН про права дитини, від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року зазначено: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні їй для її благополуччя, беручі до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів і інших осіб, які відповідають за нею за законом і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів». Бережливе ставлення до батьківських прав, намагання зберегти їх до громадянина і його дитини пояснює важливу обставину, мається на увазі, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші способи впливу виявились безрезультатними. Європейським судом з прав людини при вирішенні справи № 39948/06 «Савіни проти України» в пунктах 49-52 рішення від 18 грудня 2008 року зазначено, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (справа «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (справа «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» (Scozzari&Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Таким чином, враховуючи що позбавлення батьківських прав є не тільки крайньою мірою відповідальності батьків, а й несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, він має застосовуватися як крайній спосіб впливу для захисту прав дитини. А оскільки під час розгляду справи не було надано достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливість матері та вказують на те, що вона становить реальну загрозу для дитини, загрозу для її здоров`я та психічного розвитку, суд приходить до висновку, про необґрунтованість позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та про відмову у позові. При цьому, суд вважає необхідним попередити відповідачку про необхідність змінити своє ставлення до виховання неповнолітньої доньки та покласти на орган опіки та піклування Кадубовецької селищної ради здійснювати контроль за належним виконанням [PERSON] своїх батьківських обов`язків. На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в позові [PERSON] в повному обсязі судові витрати по сплаті судового збору суд покладає на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed