Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вона є власником домоволодіння [ADDRESS] , яке успадкувала після смерті свого батька [PERSON] , який за життя на підставі рішення Глухівської міської ради № 346 від 31.12.1993 року замовив виготовлення землеупорядної документації для отримання державного акту на землю під будівлями, однак не встиг оформити право власності на земельну ділянку. Відповідач [PERSON] , як власник суміжного домоволодіння [ADDRESS] оформила право власності на земельну ділянку. Вважає, що в ході виготовлення технічної документації із землеустрою на замовлення [PERSON] були допущені порушення, що потягли за собою зміну конфігурації належної їй земельної ділянки та її часткове накладання на належну позивачу земельну ділянку, що знаходиться під її домоволодінням, що є насідком незаконності рішення Глухівської міської ради від 26.02.2010 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою, що посвідчує право власності [PERSON] на земельну ділянку. Порушення процедури розробки Технічної документації та її незаконне затвердження призвели до порушення прав позивача на землю та фактично позбавили її права успадкувати частину земельної ділянки, що була у користуванні її батька [PERSON] під домоволодінням. За таких обставин, позивач просить визнати недійсним рішення Глухівської міської ради від 26.02.2010 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою, що посвідчують право на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд [PERSON] по [ADDRESS] ; та визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку за № 652712 від 04.03.2010 року, виданий [PERSON] на земельну ділянку у [ADDRESS] , з кадастровим номером 5910300000:01:011:0253. Ухвалою суду від 31 січня 2023 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Осьмакова О.А. надійшов відзив на позовну заяву, суть якого зводиться до того, що доводи, викладені у позові є необгрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки питання законності оскаржуваного рішення Глухівської міської ради вже неодноразово досліджувалось в суді, зокрема, в рішеннях Глухівського міськрайонного суду від 01.071.2011 року та від 28.10.2013 року, а також Сумського апеляційного суду від 27.11.2013 року, а тому не підлягає доказуванню в силу положень ч.4 ст.82 ЦПК України, адже відповідач [PERSON] є однією із сторін, стосовно якої приймались вказані рішення. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн.. Від Глухівської міської ради Сумської області надійшов відзив на позовну заяву, суть якого зводиться до того, що доводи, викладені у позові є необгрунтованими, та не підлягають задоволенню, оскільки Глухівська міська рада не порушила законодавство України та діяла в межах правового поля. Зазначає, що на підставі норм чинного законодавства України рішенням Глухівської міської ради №602 від 26.02.2010 року „Про регулювання земельних відносин, затвердженого технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд [PERSON] у [ADDRESS] , яка була розроблена Глухівським міським відділом Сумської регіональн6ої філії державного підприємства „Центр спеціалізованого державного підприємства, одним із основних напрямів діяльності якого є виготовлення землевпорядної документації. Водночас, звертає увагу суду, що питання законності та визнання недійсним спірного рішення Глухівської міської ради неодноразово досліджувались в суді, а тому не підлягають доказуванню в силу положень ч.4 ст.82 ЦПК України, оскільки Глухівська міська рада Сумської області є однією із сторін, стосовно якої приймались відповідні рішення. Від позивача надійшла відповідь на відзив Глухівської міської ради Сумської області, суть якої зводиться до того, що підстави для врахування фактів встановлених у вказаних рішеннях судів як преюдиційних, відсутні, оскільки у справі, що розглядається, підстави для позовних вимог обгрунтовані незаконністю взагалі технічної документації та відсутністю встановлення меж земельної ділянки відповідача [PERSON] .. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами у відповідності до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Так, судом встановлено, що відповідно до виписки з рішення виконавчого комітету Глухівської міської ради народних депутатів №116 від 12.05.88 р. вбачається, що [PERSON] передано в тимчасове користування під городи залишки земельних ділянок по [ADDRESS] - 2833 кв.м за рахунок земельної ділянки [ADDRESS] , залишивши в користуванні 4361 кв.м. Також з виписки з рішення виконавчого комітету Глухівської міської ради народних депутатів № 158 від 20.07.89 р. за вбачається, що виконком змінив своє рішення № 116 від 12.05.88 р. в частині передачі [PERSON] в тимчасове користування під городи залишків земельної ділянки по [ADDRESS] , - 2833 кв.м за рахунок земельної ділянки [ADDRESS] , виклавши його в такій редакції - «передати в тимчасове користування під городи залишки земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS] , - 2233 кв.м за рахунок земельної ділянки [ADDRESS] , залишивши в користуванні 4361 кв.м». З витягу з рішення виконкому Глухівської міської ради № 346 від 31.12.93 р. вбачається, що [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 1000,0 кв.м по [ADDRESS] , для будівництва та обслуговуваній житлового будинку та господарських будівель. Цим рішенням було передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1000,0 кв.м по [ADDRESS] , дія будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Позивач є спадкоємцем майна [PERSON] , яке складається з житлового будинку [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до витягу з рішення Глухівської міської ради Сумської області від 26.02.10 р. міська рада вирішила затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд [PERSON] -\~у [ADDRESS] , площею 2833 кв.м і видати їй державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у [ADDRESS] , площею 1000,0 кв.м. В той же час, ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду по справі №1804/2а-185/11 від 24 листопада 2011 року вирішено: провадження по справі в частині позовних вимог про визнання недійсним Державного акту виданого [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS] , закрити, оскільки зазначений акт не є рішенням суб`єкта власних повноважень, не тягне виникнення прав та обов`язків осіб або суб`єктів владних повноважень, а отже не породжує правовідносини і не може бути предметом спору; постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 01.07.2011р. по справі №1804/2а-185/11 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання незаконними і скасування рішення виконавчого комітету Глухівської міської Ради народних депутатів Сумської області № 346 від 31.12.93 р. в частині надання у власність [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] площею 1000,0 кв.м та рішення Глухівської міської ради від 26.02.10 р. в частині затвердження технічної документації із землеустрою, що посвідчують право [PERSON] на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] - залишено без змін, як таку, що прийнята у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального права. Водночас, ухвалою колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2014 року зазначену ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2011 року залишено без змін. Відповідно ч.4 ст. 2 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Загальноприйнято вважати, що преюдиційність (лат. praejudicialis - те, що стосується попереднього судового рішення це можливість прийняття судом як беззаперечними обставин (юридичних фактів), що були встановленні іншим судом в іншій справі та містяться у мотивувальній частині рішення, яке набрало законної сили. У такій попередній справі повинні брати участь ті ж самі сторони або їх правонаступники. Преюдиційність безпосередньо пов`язана з презумпцією істинності судового рішення, конституційною нормою про обов`язковість судового рішення (частина друга статті 129 Основного закону України), а також такими складовими верховенства права як принцип правової визначеності, легітимних очікувань, процесуальної економії, а також заборони зловживати процесуальними правами. У пунктах 60, 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ющенко та інші проти України» (заяви №№ 73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) констатовано: «… право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61)»; за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець закінчене раніше провадження, а це несумісно з принципом юридичної визначеності. Згідно з правовим висновком, що міститься у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц, преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення\~\~у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Такі висновки сформульовані в пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №\~140/6115/21\~(адміністративне провадження № К/990/16227/22 від 02 листопада 2022 року у справі. Враховуючи викладене та правові висновки Верховного Суду, з урахуванням того, що відповідачі [PERSON] та Глухівська міська рада Сумської області є сторонами, стосовно яких вже приймались відповідні рішення по справі, а тому обставини, які вже встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили, не потребують доказування при розгляді даної справи. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Згідно з п. 2 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покаладються на позивача. Зважаючи на те, що в задоволенні позову відмовлено повністю, то з позивача необхідно стягнути на користь відповідача [PERSON] 2000 грн. документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved