Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

20 березня 2017 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з відповідним позовом до відповідачів, в якому просив визнати недостовірною інформацію поширену відповідачами 05.02.2017 року на сайті «[INFO]» в мережі «ok.ru», зобов`язати [PERSON] та [PERSON] спростувати недостовірну інформацію в такий же спосіб, яким її було поширено та стягнути з них солідарно моральну шкоду в розмірі 100000 грн. та 1600 грн. судового збору. Ухвалою цього ж суду від 12 жовтня 2017 року до участі у справі як співвідповідача було залучено власника веб - сайту на якому було розміщено оспорюваний відеозапис - товариство з обмеженою відповідальністю «[INFO]». В подальшому ухвалою суду від 24 жовтня 2017 року провадження у справі було зупинено до виконання доручення до компетентного суду Російської Федерації про вручення документів по цивільній справі, відповідно до положень Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справ від 22 січня 1993 року, дію якої наразі припинено. З 04 жовтня 2022 року цивільна справа перебуває у провадженні Добровеличківського районного суду Кіровоградської області, на підставі розпорядження голови Верховного суду від 15 вересня 2022 року № 50/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Березнегуватського районного суду Миколаївської області в умовах воєнного стану». Ухвалою суду від 19 січня 2023 року було відновлено провадження у вказаній цивільній справі. Позивач та його представник - адвокат Макаров В.О. в судове засідання не з`явились, від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності та відзиву на позов від них не надходило, тому суд визнає їх неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З позовної заяви слідує, що на час звернення до суду позивач був зареєстрованим фізичною особою - підприємцем та депутатом Снігурівської міської ради. З відео долученого позивачем убачається, що відповідач [PERSON] звинувачує позивача у вчиненні протиправних дій щодо належного йому майна, які завдали матеріальної шкоди. А відповідач [PERSON] звинувачує позивача у розповсюдженні неправдивої друкованої інформації щодо інших депутатів Снігурівської міської ради, у пошкодженні майна [PERSON] , підпалі майна іншого депутата та у пошкодженні автомобіля головного лікаря Снігурівської ЦРЛ, заявляючи про необхідність «вигнати» позивача з депутатів за вчинення протиправних дій ( а.с.10). На спростування інформації відповідачів позивач додав до позову копію постанови Снігурівського районного суду Миколаївської області від 01 березня 2017 року, за якою адміністративне провадження відносно [PERSON] , кваліфіковане як дрібне хуліганство, за фактом пошкодження скляної лампи на приміщенні магазину « [INFO] » орендарем якого є [PERSON] , було закрито, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.173 КУпАП ( а.с.11-12). На підтвердження факту розповсюдження недостовірної інформації, позивач надав роздруківку про публікацію вказаного відео [INFO] на сайті «[INFO]» у соціальній спільноті «Одноклассники» «ok.ru» ( а.с.9). Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. При розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у постанові від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у пунктах 9-12 роз`яснив, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК України в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. В Україні відсутнє окреме правове регулювання (спеціальний закон) Інтернет-ЗМІ. До таких правовідносин підлягають застосуванню: Конституція України, ЦК України, закони України: «Про інформацію», «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», «Про телебачення і радіомовлення», «Про захист персональних даних», «Про доступ до публічної інформації», «Про інформаційні агентства», «Про авторське право і суміжні права» тощо, а також міжнародні стандарти: Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, Загальна декларація прав людини, Міжнародний пакт про громадянські і політичні права, прецедентна практика Європейського суду з прав людини, Резолюція Ради ООН «Про сприяння, захист та здійснення прав людини в Інтернет (05.07.2012), Рекомендація КМРЄ щодо посібника з прав людини для Інтернет-користувачів (СМ/Rec(2014)6) тощо. На час розгляду справи, як Верховним Судом України так і Верховним Судом щодо визначення належного відповідача у разі поширення інформації в мережі Інтернет, яку позивачі просять спростувати, сформовано сталу судову практику, яка є обов`язковою для застосування судами України, у тому числі щодо фіксації (збір, надання) доказів, їх допустимість та достовірність, експертизи у сфері телекомунікаційних систем, дослідження змісту веб-сторінок, оцінки електронних доказів, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі № 905/902/20, провадження № 12-52 гс 21. Власники веб-сайтів та постачальники послуг хостингу, крім фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, зобов`язані розміщувати у вільному доступі на власних веб-сайтах та (або) в публічних базах даних записів про доменні імена ([INFO]) достовірну інформацію про себе. Фізичні особи, які не є суб`єктами господарювання, розміщують у вільному доступі на веб-сайтах, власниками яких вони є, або в публічних базах даних записів про доменні імена ([INFO]) контактну інформацію власника веб-сайту, передбачену пунктом «в» цієї частини (частина одинадцята статті 52-1 Закону України «Про авторське право та суміжні права»). Адміністрування адресного простору мережі Інтернет у домені.UA здійснюється недержавною організацією, функції якого здійснює об`єднання підприємств «Український мережевий інформаційний центр» (частина третя статті 56 Закону України «Про телекомунікації», розпорядження Кабінету Міністрів України від 22 липня 2003 року № 447-р «Про адміністрування домену.UA»). ОП «Український мережевий інформаційний центр» акредитувало Центр компетенції для надання послуг, пов`язаних із фіксацією поширення інформації в Інтернет. За довідкою Департаменту «Центркомпетенції» Консорціум «Український центр підтримки номерів і адрес» від 12 вересня 2017 року №143/2017-ДР -ЦЛ власником веб сайту [INFO] (домене ім`я [INFO]) на якому було опубліковано відео з інформацією, яка на думку позивача, принижує його честь і гідність та порочить ділову репутацію, є товариство з обмеженою відповідальністю «[INFO]» ( а.с.84-89). З огляду на викладене вище суд доходить висновку, що оскільки під час звернення до суду з вказаним позовом позивач не установив та не зазначив у позові хто є власником сайту "[INFO]" в соціальній мережі "Одноклассники", на якому було розміщено відеозапис, що містить інформацію яку він має намір спростувати, та автора відповідного інформаційного матеріалу, а під час розгляду справи не надав належних і допустимих доказів того, що інформацію яку він вважає недостовірною поширили саме відповідачі, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову за його недоведеністю.

Outcome: dismissed