Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

В грудні 2022 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом,в якому зазначає,що він є власником будинку [ADDRESS] . Відповідачка,яка є дочкою дружини позивача [PERSON] від попереднього шлюбу, була зареєстрована у спірному житловому приміщенні за згодою позивача як член сім`ї власника у 2016 р. ,проте з січня 2019 р.у будинку не мешкає,речі її у спірному помешканні відсутні,участі у витратах на утримання житла відповідачка не приймає. Посилаючись на те,що формальна реєстрація проживання відповідачки порушує права власників та змушує нести додаткові витрати на утримання житла,створює інші перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю,позивач просить суд з підстав,передбачених ст.405 ч.2 ЦК України,визнати відповідачку такою,що втратила право користування спірним житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягав на задоволенні позову,зазначивши,що у 2016 р.у згадуваному вище будинку,який є його власністю,була зареєстрована донька його дружини [PERSON] . Відповідачка щонайменше у січні 2019 р. виїхала з будинку з усіма речами до співмешканця,спочатку проживала з ним у м.Одеса,потім вони виїхали до Польщі,не повідомивши адреси. Відповідачка не спілкується з родиною,речі її у будинку відсутні,проте добровільно реєстрацію проживання не припинила. Формальна реєстрація відповідачки порушує права власника ,так як перешкоджає оформити субсидію,вирішувати інші питання стосовно спірного житла. Відповідачка в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин,викликалася за адресою зареєстрованого місця проживання шляхом направлення судової повістки,про зміну адреси проживання суд не повідомляла,відзив на позов не подав. Інформація про розгляд Шевченківським районним судом м.Запоріжжя вказаної справи та оголошення про виклик в судове засідання відповідача розміщена на офіційному сайті «Судова влада». Відповідно до ч.11 ст.129 ЦПК України відповідачі вважаються повідомленими про дату,час та місце розгляду справи. Відповідно до ст.280,281 ЦПК України суд на згодою позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності,допитавши свідків,суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами, що позивач є власником будинку [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченого договору дарування № 2315 від 29.09.2016 р.,право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,про що надано витяг. З наведеного суд встановив,що позивач набув право власності на спірне житлове приміщення у встановлений законом спосіб,підтвердив ці обставини належними допустимими доказами,які нічим не спростовані. В спірному житловому приміщенні з 04.10.2016 р.зареєстрована відповідачка [PERSON] 1999 р.н.,що підтверджено інформацією департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради . Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України та з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України,члени сім`ї власника житла,які разом з ним проживають у будинку(квартирі),що йому належить,користуються жилим приміщенням в обсязі,визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ст.383,391 ЦК України,ст.157 ЖК України власник житлового будинку,квартири має право використовувати помешкання для власного проживання,проживання членів своєї сім`ї,інших осіб,вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.405 ч.2 ЦК України,член сім`ї власника втрачає право користування житловим приміщенням,якщо протягом більше одного року не користується ним без поважних причин. Свідок [PERSON] ,яка є сусідкою позивача та мешкає по [ADDRESS] тривалий час,в суді показала,що відповідачку [PERSON] востаннє бачила щонайменше чотири роки тому,у будинку позивача вона не проживає,виїхала за власним бажанням. Свідок [PERSON] в суді показала,що вона товаришує з дружиною позивача протягом семи років,знає її доньку [PERSON] ,яку зустрічала у будинку позивача,коли остання там проживала,востаннє у 2019 р.Від матері відповідачки свідку відомо,що [PERSON] переїхала мешкати в інше місто,родинні зв`язки не підтримує. Аналогічні відомості викладені у акті від 20.01.2023 р. обстеження будинку позивача,де зазначено,що у буд. [ADDRESS] зареєстрована,але не мешкає [PERSON] ,1999 р.н.,що підтвердили сусіди. З досліджених доказів суд встановив,що відповідачка не користується житлом,яке є власністю позивача, без поважних причин,звільнила його за власним бажанням,у такий спосіб на свій розсуд розпорядилася своїм правом щодо цього помешкання. Встановлені судом обставини не спростовані відповідачкою під час судового розгляду справи. Таким чином,суд встановив,що позов грунтується на законі,підтверджений доказами і підлягає задоволенню,оскільки правові підстави для користування спірним житлом відповідачкою за спливом визначеного ст.405 ч.2 ЦК України строку наразі відсутні,її реєстрація у будинку створює перешкоди позивачу як власнику у користуванні та розпорядженні власністю. На підставі ст.64 ч.2,156,157 ЖК України,ст.383,391,405 ЦК України, ст.3,10,11,57,60,212 -215,218 ЦПК України,суд-

Outcome: approved