Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

04.10.2022 р. до суду звернувся представник позивача [PERSON] адвокат - Заріцький С.М. з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 27.02.2016 р. [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 02.02.2019 року шлюб між сторонами розірвано. З даного рішення вбачається, що шлюбні відносини між сторонами припинилися в червні 2018 рокута сторони стали проживати окремо, відповідачжодного разу не бачився із своєю донькою та в будь-який інший спосіб не цікавився її життям. Додатковим рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22.04.2019 р. було змінено прізвище позивача « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] ». Від подружнього життя у сторін [INFO] народилася донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 06 липня 2016 року виконавчим комітетом Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 04 лютого 2019 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, починаючи з 01 жовтня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.Проте, відповідач рішення суду не виконує, заборгованість із сплати аліментів на даний час становить більш ніж 150000 грн. З 2018 року батько дитини не надає жодної матеріальної допомоги необхідної для забезпечення дитини. Отже відповідач свідомо, тривалий час, більше чотирьох років ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її дошкільне навчання, не приймає участі у підготовці доньки до самостійного життя, не забезпечує дитину необхідним харчуванням, якого потребує дитина в ранньому віці, батько не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що в свою чергу можна розцінювати як ухилення від виховання дитини та свідомого нехтування відповідачем своїми обов`язками, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.На підставі викладеного, [PERSON] змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21.10.2022 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.Зобов`язано Службу у справах дітей Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області надати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 22.12.2022 року проведено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяв про поважність неявки в судове засідання, відзиву, заперечень на позовну заяву не надав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. 21 березня 2023 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , згідно свідоцтва про народження [NUMBER] є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 08.02.2019 р. шлюб між сторонами розірвано. Додатковим рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22.04.2019 р. змінено прізвище позивача з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи № 1362 від 12.12.2019 р., виданих Виконавчим комітетом Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 04.12.1996 р. З довідки, виданої директором дошкільного навчального закладу (ясла-садок) від 29.10.2021 р. №531 вбачається, що з 01 жовтня 2018 року по 14 жовтня 2021 року [PERSON] не брав участі у вихованні доньки - [PERSON] , не відвідував дитячий садок, не приводив дитину до садка і не забирав її, не був присутній на батьківських зборах та святах. З акту обстеження умов проживання, проведеного працівниками служби у справах дітей Петрівської сільської ради Вишгородського району 27.09.2022 року вбачається, що мати малолітньої [PERSON] - [PERSON] займається її вихованням та навчанням, стежить за її здоров`ям. Дівчинка навчається у дошкільному закладі освіти та відвідує заняття з балету, бальних танців, вивчає англійську мову та займається з логопедом. Батько дитини самоусунувся від участі у вихованні дитини, матеріально її не забезпечує. Також обставини того, що [PERSON] не бере участі у вихованні дитини підтверджується актом обстеження житлових умов, складеним депутатом Димерської селищної ради Антонюк О.А. Як вбачається з Довідки -розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 27.09.2022 року № 27303, виданої Вишгородським ВДВС у Вишгородському районі Київської області, що при здійсненні виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі № 363/3939/18 виданого 12.03.2019 р. Вишгородським районним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі частина всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.10.2018 р. і до досягнення дитиною повноліття. Загальна сума боргу складає 150116,84 грн. Також з довідки про доходи, виданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Вишгородської міської ради № 418 від 27.09.2022 р. видно що, [PERSON] працює в даному закладі та займає посаду старшої медичної сестри, заробітна плата за період х 01.03.2022 року по 31.08.2022 р. складає 78587,91 грн. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Рішенням № 378 від 25.11.2022 р. Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст.166 СК України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст.12,81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдужливо ставиться до дітей, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, не сприяє у забезпеченні дітям необхідного медичного догляду та лікування, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на їх фізичний розвиток. Відповідач не надала суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дітей, а також прояву з її боку щонайменшої батьківської турботи. В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дітей, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Емоційний зв`язок між відповідачем та донькою фактично відсутній, відповідач не виявляє до неї батьківського піклування, її не відвідує, долею не цікавиться. Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню дитини, не забезпечує законних прав дитини на нормальні умови життя, також жодним чином не приймає участі в утриманні дитини, не цікавиться її життям, та не приймає участь у її вихованні. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем, як батьком дітей, своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав [PERSON] буде відповідати інтересам дитини, оскільки відповідач в подальшому буде позбавлений можливості негативно впливати на психіку дитини до моменту зміни нього свого ставлення та поновлення у встановленому порядку батьківських прав, а тому позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved