Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

28.11. 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь інфляційні збитки в розмірі 40686,37 грн. та 3№ річних 9350,04 грн., а всього 50036,41 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що 19.04.2022 [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутого майна, а саме грошових коштів у розмірі 70351 грн. 76 коп. Заочним Рішенням від 14.09.2022 (Справа №205/2224/22, провадження 2/205/1901/2022) Ленінський районний суд м. Дніпропетровська позов задовольнив та вирішив: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] отримані без достатньої правової підстави грошові кошти у розмірі 70 351 грн. 76 коп. На дату подачі даної позовної заяви боржником [PERSON] рішення суду не виконано, кошти повентуті не були. Повернення безпідставно набутих коштів не було проведено відповідачем у період з 22.06.2018 (набуття коштів) і по сьогоднішній день (28.11.2022 - дату подачі позовної заяви до суду), тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Станом на 28.11.2022 року(дату подачі позовної заяви до суду) загальна сума позовних вимог дорівнює 50036,41 грн. та складається з: 1. 9350,04 грн. - процентна ставка 3% річних від суми безпідставно отриманих коштів; 2. 40686,37 грн. - інфляційні втрати на суму безпідставно отриманих коштів. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] про день слухання справи сповіщений належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судової влади України згідно ч.11ст.128 ЦПК України(з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи); заяв на відкладення розгляду справи не надійшло. На підставі наявних у справі доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.09.2022 року у справі № 2/205/1901/22 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми коштів, отриманих без достатньої правової підстави. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] отримані без достатньої правової підстави грошові кошти у розмірі 70351,76 грн., а також стягнуто судові витрати з [PERSON] на користь держави у розмірі 992,40 грн. З огляду на досліджені документи/докази, що були позивачем на підтвердження позовних вимог, судом встановлено, що рішенням суду від 14.09.2022 року було стягнуто з відповідача сума коштів, отриманих без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Позивач зазначає, що рішення суду на час подання позову (28.11.2022) відповідачем не виконано, а відтак, позивач набув права на пред`явлення вимоги про стягнення 3% за не виконання зобов`язань в порядку передбаченому\~ч. 2 ст. 625 ЦПК України, та права нарахування інфляційних витрат на сума боргу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно\~правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства\~суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити,\~із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Разом з тим, позивачем на підтвердження не виконання або порушення виконання грошового зобов`язання не надано будь-яких доказів на їх підтвердження, саме лише посилання в позовній заяві на порушення зобов`язання не є доказом, що підлягає дослідженню. Правовий аналіз положень статей\~526,\~599,\~611,\~625 ЦК України\~дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми коштів, отриманих без достатньої правової підстави,\~яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). З огляду на зазначене, в даній справі позивач має довести саме факт не виконання судового рішення. Разом з цим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження пред`явлення виконавчого листа до виконання, відкриття виконавчого провадження, не виконання рішення суду відповідачами тощо. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Аналізуючи досліджені і у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження заявлених позовних вимог, а відтак і порушення прав позивача, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Відповідно до положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача (п.2.ч.2 ст. 141 ЦПК України). Однак, відповідно до п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору, оскільки він є інвалідом 2 групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] серія ААМ.

Outcome: approved