Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 гривень 00 копійок щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21 вересня 2015 року. На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що приблизно з 2014 року у них із відповідачем почались стосунки без спільного побуту та шлюбу, через деякий час йому стало відомо, що [PERSON] [INFO] в місті Одеса народила їхнього сина [PERSON] . З метою утворення сім`ї він запропонував [PERSON] розпочати сімейні відносини та вести спільний побут та проживати з [PERSON] , на що відповідач погодилась та почали спільно проживати в місті Києві. Спільно проживали та вели спільний побут до 30.03.2015, після чого [PERSON] покинула їх. Причиною закінчення стосунків стало те, що [PERSON] не вбачає себе частиною їхньої сім`ї і бажала проживати окремо. Неповнолітній син за згодою батьків залишився біля батька проживати. На той час [PERSON] не був записаний батьком у свідоцтві про народження дитини. Тільки 21.09.2015 прохаючи [PERSON] він був визнаний батьком і вписаний у свідоцтво про народження дитини. У подальшому [PERSON] майже не контактувала ні з ним, ні з сином, матеріально не підтримувала їх з сином. У 2021 році ним було прийнято рішення щодо переїзду на постійне проживання до республіки Польща, де вони отримали право на резиденство. Вказав, що він забезпечив можливість дитині отримати освіту та матеріально забезпечив. [PERSON] підписуючи заяву у нотаріуса, сама посвідчила факт своєї відсутності у виховані та матеріальному забезпечені сина. Зазначив, що намагався зв`язатися з [PERSON] та вияснити причини відсутності матеріального забезпечення на утримання сина, але відповідачка навіть не намагалася побачитися зі своїм сином. Враховуючи те, що відповідач на даний час не має офіційного доходу, доцільно встановити аліменти в розмірі 4000 грн. 03 березня 2023 року ухвалою судді відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Призначено судове засідання розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 23 березня 2023 року. Сторони у судове засідання не з`явилися. Про дату та час проведення судового засідання повідомлялися належним чином, однак не викликалися, так як справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням, однак без виклику сторін. Відповідач відзив не подала. Позивачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів за вхід.№1824 від 20.03.2023, в якій останній просить суд долучити до справи переклад висновку класного керівника. Відповідно до ч.3 ст.223, ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Заяви, клопотання: заява за вхід.№1824 від 20.03.2023 про долучення до матеріалів справи доказів, в якій останній просить суд долучити до справи переклад висновку класного керівника. Інші процесуальні дії у справі: відкриття спрощеного позовного провадження у справі та призначення судового засідання на 23 березня 2023 року, про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі копії паспорта громадянина України (а.с.5-8) судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] у місті Київ, зареєстрований в [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Із копії «карти побуту RR5060757» (а.с.9) судом встановлено, що карта на іноземній мові без перекладу, дослідження доказу не можливе. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 21.09.2015 (а.с.10) судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , який народився у місті Одеса. Із копії «карти побуту [NUMBER] » (а.с.11-12) судом встановлено, що карта на іноземній мові без перекладу, дослідження доказу не можливе. Із копії паспорта громадянина України (а.с.13) судом встановлено, що відповідач [PERSON] народилася [INFO] . Із копії заяви посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Плющ Ю.В. в реєстрі №891 від 11.06.2021 (а.с.14) судом встановлено, що відповідач заявила , що вона не бере участь у фінансуванні та виховані свого сина. Повідомляє, що всі фінансові витрати, пов`язані з проживанням та навчанням на території Республіки Польща, несе батько дитини [PERSON] . Із долучених до справи копій завіреного перекладу із Польської мови, Висновок класного керівника початкової школи №2 імені Казимира Великого судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає в [ADDRESS] , з вересня 2021 року є учнем Початкової школи №2. «Хлопця виховує тато, тільки з ним класний керівник і вчителі на телефонному, особистому зв`язку, [PERSON] бере участь у всіх батьківських зборах, цікавиться його поведінкою, успіхами в школі. [PERSON] приходить в школу доглянутий, завжди чисто вдягнений, в нього завжди з ним є необхідні продукти харчування та матеріали для уроків. Тато вчасно сплачує всі необхідні платежі». \~ \~ \~ \~Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов`язку матері, батька утримувати дитину. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини» суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Положеннями ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідач [PERSON] не надала суду жодних належних та допустимих доказів на спростування обставин, які зазначені у позовній заяві позивачем [PERSON] . Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а оскільки відповідач не надає коштів на утримання свого неповнолітнього сина, тому суд має підстави для стягнення з неї аліментів на утримання їхньої спільної дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, а тому суд має підстави для стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі. Як встановлено судом, малолітній син проживає з позивачем, а тому саме йому надано право вибору способу стягнення аліментів. Частиною 1 ст.184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто спосіб стягнення аліментів визначає виключно стягувач. Відповідно ч.2, 3 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно нормам СК України аліменти на утримання дитини стягуються не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, під час ухвалення даного рішення суд враховує, що прожитковий мінімум на дитину систематично зростає, а оскільки аліменти стягуються щомісячно, то з метою захисту інтересів малолітнього сина на майбутнє, з відповідача слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі по 3500 гривень щомісячно. Саме такий розмір аліментів дозволить відповідачу допомагати позивачеві утримувати їхнього спільного малолітнього сина. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище малолітнього сина, який є здоровим та у певній мірі матеріально забезпечений. Суд бере до уваги матеріальне становище платника аліментів, яка є здоровою та працездатною. Окрім того, судом також враховуються, що вона не має на утриманні інших дітей та не працездатних осіб, так як ніким про це не заявлено, враховуючи її стан здоров`я, суд має підстави для стягнення з неї аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищевикладені обставини справи та зазначені вимоги сімейного законодавства, суд приходить до висновку, що достатнім розміром стягуваних аліментів на утримання малолітнього сина буде розмір у твердій грошовій сумі по 3500 грн. щомісячно, в зв`язку із чим вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Розмір аліментів, який визначений позивачем, суд вважає занадто завищеним і таким, що буде для відповідача тягарем, по скільки обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Обов`язок по утриманню зберігається і тоді, коли дитина народилася у шлюбі, який пізніше було визнано недійсним, а також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків. В іншій частині заявлених позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити у зв`язку із недоведеністю. Що стосується стягнення аліментів за минулий період, а саме з 21.09.2015, суд зазначає наступне: Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять доказів, що позивач вживав до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не надав доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в сенсі ч.2 ст.191 СК України. Саме тому, відповідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а оскільки [PERSON] звернувся до суду із позовом 23 лютого 2023 року за вхід.№1255, тому суд має підстави для стягнення аліментів із 23 лютого 2023 року. При вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат,\~суд виходить\~із того,\~що позивач\~звільнений \~від сплати\~судового збору\~відповідно до\~п.2\~ч.1\~ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір»,\~а тому\~у порядку\~ч.6\~ст.141\~ЦПК України\~суд має\~підстави стягнути\~із відповідача\~у дохід\~держави судовий\~збір у\~сумі 858\~грн.\~80\~коп.

Outcome: partial