Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

в провадженні Дубенського міськрайонного суду перебувала справа за позовом Дубенської міської ради Рівненської області до [PERSON] про стягнення збитків та зустрічним позовом [PERSON] до виконавчого комітету Дубенської міської ради Рівненської області про визнання рішення та акту протиправними. Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 28.10.2021, яке постановою Рівненського апеляційного суду від 10.05.2022 залишено без змін, позовні вимоги Дубенської міської ради задоволено. Постановою Верховного Суду від 28.09.2022 було направлено на новий розгляд цивільну справу за позовом Дубенської міської ради до [PERSON] про стягнення збитків. В частині зустрічного позову [PERSON] до Дубенської міської ради про визнання рішення та акта протиправним справа не переглядалася. Рух справи. Ухвалою суду від 27 жовтня 2022 року справу прийнято до провадження для здійснення нового розгляду цивільної справи в частині - за позовом Дубенської міської ради до [PERSON] про стягнення збитків та призначено підготовче засідання. Згідно ухвали суду від 20 січня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Короткий виклад позовних вимог. Згідно протоколу земельного аукціону № 470-з від 14.03.2012 [PERSON] отримав право на укладення договору оренди земельної ділянки, загальною площею 1,4561 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. На підставі вищезазначеного протоколу земельного аукціону між Дубенською міською радою та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу права оренди земельної ділянки від 06.06.2012, який зареєстрований в реєстрі за №1256. Пунктами 1.8, 8.1 цього договору передбачено, що після виконання покупцем зобов`язань за цим договором сторони зобов`язані в 45-денний строк укласти договір оренди земельної ділянки. Дубенською міською радою підготовлено проект договору оренди вказаної земельної ділянки від 25.06.2012. Однак, договір оренди земельної ділянки у 45-денний строк, визначений договором купівлі-продажу №1256, не був укладений. Відповідач не підписав та не зареєстрував у встановленому порядку проект договору оренди. Договір оренди землі між позивачем та відповідачем було підписано лише 06.05.2015. Цього ж дня було підписано акт приймання-передачі земельної ділянки, що свідчить про початок її використання відповідачем по справі. Не зважаючи на те, що договір оренди землі був підписаний 06.05.2015 та фактично передано в користування земельну ділянку, [PERSON] не здійснив державну реєстрацію права оренди землі та сплачувати орендну плату почав лише з 22.02.2016, коли зареєстрував такий, внаслідок чого міській раді було завдано збитків. Згідно акту про визначення розміру збитків у сфері земельних відносин, розмір збитків за невчасне укладення договору за період з 06.05.2015 по 21.02.2016 становить 247074,56 грн, які позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати у справі. Короткий виклад заперечень сторін. 07 грудня 2018 року відповідачем [PERSON] подано відзив на первісну позовну заяву, згідно якого позовні вимоги Дубенської міської ради не визнає повністю, оскільки остання є безпідставною, необґрунтованою, не підтвердженою жодними належними та допустимими доказами. Вважає, що строк дії договору оренди землі від 22.02.2016 закінчився 06.06.2017. Отже, Дубенська міська рада має право стягувати збитки по даному договору виключно за період його дії, тобто із 29.02.2016 по 06.06.2017, при умові доведеності заподіяна таких збитків саме [PERSON] . Проте, Дубенською міською радою не надано суду доказів того, що [PERSON] не платив орендну плату по договору оренди землі у період з 22.02.2016 по 06.06.2017. Також, Дубенською міською радою не надано суду доказів того, що збитки в розмірі 247074,56 грн виникли саме в період чинності договору оренди землі від 22.02.2016. Крім того, зазначає, що у своїй позовній заяві Дубенська міська рада посилається на договір оренди землі від 06.05.2015, однак не надала суду жодних доказів державної реєстрації даного договору. Оскільки договір оренди землі від 06.05.2015 не був зареєстрований у встановленому законом порядку, то він не набрав чинності, а відтак не породив жодних прав та обов`язків, а тому не підтверджує отримання Дубенською міською радою збитків у розмірі 247074,56 грн, спричинених саме [PERSON] . Крім того, рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, державного реєстратора прав на нерухоме майно №25878734 від 05 листопада 2015 року було відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5610300000:02:001:3509, за суб`єктом Територіальна громада в особі Дубенської міської ради. У зв`зку з цим, Дубенська міська рада не мала права укладати будь-які правочини щодо розпорядження вказаною земельною ділянкою, а укладені договори є нікчемними та не породжують жодних прав та обов`язків. Також зазначив, що у незареєстрованому договорі оренди землі від 06 травня 2015 року зазначено кадастровий номер земельної ділянки 5610300000:02:001:3509. В той час, як у зареєстрованому договорі оренди землі від 22.02.2016 вказано кадастровий номер земельної ділянки 5610300000:02:001:3213. Відтак, [PERSON] орендував земельну ділянку із кадастровим номером 5610300000:02:001:3213. Просить відмовити у задоволені позовної заяви Дубенської міської ради із-за недоведеності обставин та із-за безпідставності позовних вимог. Крім того, вважає, що на момент звернення позивача із даним позовом строк позовної давності минув, а тому позивач пропустив строк звернення до суду із даною позовною заявою. Просить застосувати до позивача наслідки спливу строку позовної давності. Позиції учасників процесу в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача Дубенської міської ради Міщанюк О.А. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позові та надав суду пояснення, які відповідають змісту позовної заяви. Додатково вказав, що навіть якщо земельна ділянка не була зареєстрована у встановленому законом порядку, вона належить територіальній громаді міста Дубно та не відноситься до земель держаної чи приватної власності. Тому в силу ЗК України, Дубенська міська рада мала право укладати договір оренди. Збитки завдані саме нездійсненням державної реєстрації права оренди [PERSON] . Щодо різних кадастрових номерів даної земельної ділянки, то було встановлено, що це технічна описка, це є одна і та ж земельна ділянка. Також, вважає, що реєстрацію договору оренди повинен був здійснити саме відповідач, оскільки згідно ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», із заявою про державну реєстрацію звертається саме землекористувач, який набуває відповідне право, в даному випадку право оренди. Йому не відомо, чи реєстратори здійснюють державну реєстрацію за заявою орендодавця. Коли позивач дізнався, що не було здійснено державної реєстрації права оренди, точно сказати не може. У 2016 році було здійснено перевірку, яка встановила, що територіальній громаді міста завдані збитки, у зв`язку з тим, що відповідач не сплачував орендної плати за відповідний період. Адміністрування усіх платежів, у тому числі оренди за земельну ділянку здійснює орган ДПС. У Дубенській міській раді є Управління архітектури, будівництва та земельних питань, куди органи ДПС подають відповідну інформацію щодо сплати орендної плати по земельних ділянках, з якою періодичністю це робиться представнику не відомо. Також представник вказав, що йому не відомо, чому Акт прийому-передачі був підписаний у день підписання договору, без його державної реєстрації. Керівництво не вбачало у цьому порушення, оскільки була така практика, що у день підписання договору підписується Акт приймання-передачі. Вважає, що у будь-якому разі права територіальної громади були порушенні, оскільки внаслідок підписання договору оренди земельної ділянки, Дубенська міська рада не могла нею користуватися та не могла передати її іншій особі. Про порушення свого права позивач дізнався у травні 2018 року, у червні 2018 року було затверджене рішення виконкому, де прописано план усунення порушень були визначені особи, уповноважені на усунення даних порушень та встановлені відповідні строки. Цим планом передбачалося до серпня 2018 року визначити розмір збитків, які були завдані Дубенській міській раді. Рішенням виконавчого комітету 19.07.2018 було встановлено розмір збитків. З позовом звернулися у жовтні 2018 року, оскільки рішення про розмір збитків було оскаржене [PERSON] в адміністративному суді. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Заяв та клопотань до суду не надходило. Встановлені судом обставини та правові висновки. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення позовних заяв по суті, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст.\~5\~ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст. 55, 124\~Конституції України та ст.\~13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Судом встановлено, що 06.06.2012 між Дубенською міською радою та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу права оренди земельної ділянки №1256. Предметом продажу за даним Договором є земельна ділянка площею 1,4561 га, що розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 5610300000:02:001:3509 (Т. 1 а.с. 17-18). Пунктами 1.8, 8.1 цього договору передбачено, що після виконання покупцем зобов`язань за цим договором сторони зобов`язані у 45-денний строк укласти договір оренди земельної ділянки. Як вбачається з матеріалів справи договір оренди землі між Дубенською міською радою та [PERSON] було укладено 06.05.2015. Крім того, 06.05.2015 було підписано акт прийому передачі земельної ділянки (Т. 1 а.с. 19-21). Відповідно до п. 19 договору оренди земельної ділянки, передача земельної ділянки орендарю здійснюється протягом 5 днів після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. У пункті 38 зазначено про те, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Також пункт містить відмітку про те, що договір укладено в трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з них знаходиться у орендодавця, другий в орендаря, третій в органі, який провів його державну реєстрацію. Однак, як встановлено судом і це визнається сторонами у справі, договір оренди земельної ділянки від 06 травня 2015 року не був зареєстрований. 16.02.2016 укладено договір про внесення змін у договір купівлі-продажу оренди земельної ділянки від 06.06.2012 щодо кадастрового номеру земельної ділянки та місця її розташування. 22 лютого 2016 року сторони уклали договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5610300000:02:001:3213, площею 1,4561 га (Т. 1 а.с. 31-32). Державна реєстрація вказаного договору була здійснена 29 лютого 2016 року, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (Т. 1 а.с. 77-79). Таким чином, [PERSON] належним чином не оформив правовідносин щодо оренди земельної ділянки, хоча в нього виник обов`язок оформити та зареєструвати речове право на земельну ділянку, якою він користувався. Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до положень ст. 80 ЗК України, суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. За змістом статей 122, 123, 124\~Земельного кодексу\~України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За змістом указаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Частина перша статті 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Частиною першою статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату. Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права. За змістом ч. 1 ст. 27 цього закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема укладеного в установленому порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. З наведених норм вбачається, що право оренди земельної ділянки виникає після державної реєстрації такого права. Судом встановлено, що 06.05.2015 між Дубенською міською радою та [PERSON] було укладено договір оренди землі. З моменту укладення вказаного договору у відповідача виник обов`язок здійснити державну реєстрацію права оренди землі, проте останній державної реєстрації не здійснив та використовував спірну земельну ділянку без відповідних документів, які б посвідчували право на таке користування та орендну плату за період часу з 06 травня 2015 року по 21 лютого 2016 року не сплачував. Враховуючи, що з 06 травня 2015 року речові права відповідача на земельну ділянку не реєструвались, вона не набула належних прав користування щодо земельної ділянки, а тому використовує її без достатніх правових підстав. Отже, предметом позову у цій справі є стягнення коштів за фактичне користування земельною ділянкою без укладення відповідного договору. Підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок немає, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. З огляду на викладене, відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). З огляду на викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у справі є за своїм змістом кондикційними, а не деліктними, тому підстави для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок відсутні. Така правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 14 січня 2019 року у справі №912/1188/17, від 21 січня 2019 року у справі №902/79/17, від 06 лютого 2019 року у справі №922/587/17. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 січня 2019 року у справі №917/1739/17 зазначено, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. За таких обставин суд дійшов висновку, що Дубенська міська рада має право на стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою в порядку статті 1212 ЦК України. Разом з тим, відповідач [PERSON] просить застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності. Відповідно до ст.\~256\~Цивільного кодексу\~України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.\~257\~Цивільного кодексу\~України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно із ч. 4 ст.\~267\~Цивільного кодексу\~України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як сам факт порушення права, так і суб`єктивний момент, тобто коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про це порушення. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан свої майнових прав. Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, договір оренди землі між Дубенською міською радою та [PERSON] було укладено 06.05.2015. Крім того, 06.05.2015 було підписано акт прийому-передачі земельної ділянки, при цьому п. 11 Договору оренди землі від 06.05.2015 (а.с. 19-20) вказує, що орендна плата вноситься орендарем щомісячно на рахунок місцевого бюджету не пізніше 30 числа звітного місяця. З огляду на що, суд вважає, що саме наступного робочого дня після 30 числа звітного місяця 30 травня 2015 року, тобто 01 червня 2015 року понеділок, так як 31 травня 2015 року є неділею вихідним днем, з цього часу Дубенській міській раді як органу місцевого самоврядування повинно було бути достеменно відомо про порушене право. Разом з тим, факт розуміння позивачем пропуску позовної давності підтверджується заявою позивача про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, в якій вказано, що частина збитків, які завдані відповідачем, нарахована за період, який не охоплюється загальною позовною давністю. Позивач просить суд стягнути з відповідача 247074,56 грн збитків за невчасне укладення договору за період з 06.05.2015 по 21.02.2016, водночас, відповідно до штампу суду, останній звернувся до суду з даним позовом 22.10.2018. Згідно із ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Наявними у справі доказами підтверджується законність та обґрунтованість позовних вимог, до яких відповідно до ст. 257 ЦК України, застосовується загальна позовна давність у три роки. Разом з тим, суд критично ставиться до заяви позивача про поновлення пропущеного строку на звернення до суду, що пов`язано з оскарженням [PERSON] рішення виконавчого комітету Дубенської міської ради від 19.07.2018 про затвердження акта, яким визначено завдані збитки, оскільки вважає, що у позивача було достатньо часу для визначення суми коштів за спірний період 06.05.2015 по 21.02.2016 в межах трирічного строку позовної давності. Суд встановив, що ефективним і належним контролем виконання договорів, стороною яких є відповідна міська рада, яка діє від імені і в інтересах територіальної громади, є активні дії по усуненню порушень, які в даній справі мали здійснюватися з 01.06.2015, при цьому створення позивачем відповідної комісії з визначення і відшкодування збитків, заподіяних територіальній громаді у сфері земельних відносин, проведення перевірки і складення відповідного акту визначення розміру збитків та його затвердження виконкомом, вчинення інших дій, зокрема по досудовому врегулюванню спору, про які вказує позивач, як причину пропуску трирічного строку позовної давності, мало відбутися із таким розрахунком, щоб результат у виді підготовки позову і подачі такого до суду був у межах трирічного строку позовної давності. Суд не вбачає обґрунтованим причину не подачі такого позову в межах строку позовної давності через оскарження рішення виконкому від 19.07.2018 № 329 «Про затвердження акта про визначення розміру збитків, заподіяних територіальній громаді у сфері земельних відносин [PERSON] » в Рівненському окружному адміністративному суді з огляду на те, що останнім при такому розгляді дія зазначеного рішення виконкому від 19.07.2018 № 329 не була зупинена, а відтак відсутні підстави неможливості використання останнього в іншій судовій справі. При цьому, суд також звертає увагу, що вказані кошти за користування земельною ділянкою відповідач мав сплачувати щомісячно, а відтак порушення є триваючим, з огляду на що позовна давність має застосовуватися до кожного платежу окремо, починаючи з дня обгрунтованості стягнення такого. На підставі наведеного, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 267 ЦК України та ст. 266 ЦК України, суд відмовляє позивачу в задоволенні його позовних вимог в частині стягнення коштів за фактичне користування земельною ділянкою, без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки, за період з 06.05.2015 по 22.10.2015, у зв`язку зі спливом трирічного строку позовної давності. Разом з тим, вимоги Дубенської міської ради щодо стягнення з відповідача коштів за фактичне користування земельною ділянкою, без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки, за період з 23.10.2015 по 21.02.2016 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в розмірі 113\~440,84 грн, а саме період з 23.10.2015 по 31.12.2015, що складає 70 днів, а тому розрахунок заборгованості за 2015 рік є наступним: 70 днів х 786,08 грн = 55025,60 грн; період з 01.01.2016 по 21.02.2016 складає 52 дні, тому розрахунок заборгованості за 2016 рік є наступним: 52 дні х 1123,37 грн = 58415,24 грн. Таким чином, позов Дубенської міської ради щодо стягнення з [PERSON] слід задовольнити частково, а саме в частині стягнення з відповідача коштів у сумі 113\~440,84 грн за період з 23.10.2015 по 21.02.2016, в іншому суд відмовляє в зв`язку з задоволенням заяви відповідача про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 1\~701,61 грн (113440,84 грн х 3706,12 грн \\ 247074,56 грн).

Outcome: partial