Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась Одеська міська рада з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача: Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради, про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 679294,21 грн. за безоплатне користування у період з 13.11.2020 року по 30.06.2022 року земельною ділянкою площею 0,2650 га, власником якої є територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради, кадастровий номер: 5110137300:55:012:0002, без укладення договору оренди. Представник позивача, вказував, що відповідачу з 13.11.2020 року на праві приватної власності належать житлові будівлі, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Як вказав представник, у період з 13.11.2020 року по 30.06.2022 року відповідач використовував земельну ділянку площею 0,2650 га безпосередньо під нерухомим майном без оформлення договору оренди, не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого безпідставно зберіг у себе майно у вигляді несплаченої позивачу орендної плати. Враховуючи викладене, посилаючись на положення ст. 1212 - 1214 ЦК України, представник позивача стверджує, що відповідач, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, фактично збільшив свої доходи, а позивач втратив належне йому майно (кошти від орендної плати), а тому просив стягнути безпідставно збережених коштів у розмірі 679294,21 грн. Представник позивача до суду не з`явився, до канцелярії суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити (а. с. 105). Відповідач до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 107). Будь-яких заяв чи клопотань щодо розгляду справи, а також відзиву на позов до суду не надав. Між тим, суд зазначає, що про наявність судового провадження відповідачу достеменно відому, так як останній через свого адвоката до суду подав заяву про відстрочення виконання рішення (а. с. 100 102). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 02.02.2023 року, у задоволенні вищевказаної заяви відмовлено в повному обсязі, з підстав його передчасного звернення до суду (а. с. 104). Таким чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказах. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.07.2022 № 304889616 право власності на житлову будівлю, розташовану за адресою: - [ADDRESS] , з 13.11.2020 року зареєстровано за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на підставі договору купівлі-продажу від 13.11.2020 № 4823 (а. с. 53 56); - [ADDRESS] , з 13.11.2020 року зареєстровано за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на підставі договору купівлі-продажу від 13.11.2020 № 4823 (а. с. 57 59); - [ADDRESS] , з 13.11.2020 року зареєстровано за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на підставі договору купівлі-продажу від 13.11.2020 № 4823 (а. с. 60 63). Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 29.07.2021 року (а. с. 21) та вимоги Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради № 01-13/482 від 02.08.2021 року (а. с. 42 43), речові права відповідача на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , не зареєстровані. Отже, враховуючи відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав та з урахуванням ст. ст. 12, 80, 83 Земельного кодексу України, земельна ділянка площею 0,2650 га, кадастровий номер: 5110137300:55:012:0002, перебуває у власності територіальної громади міста Одеса. Згідно матеріалів справи, договір оренди вказаної земельної ділянки між Одеською міською радою та відповідачем чи будь-якими іншими особами не укладався. Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради направлялась до [PERSON] вимога № 01-13/482, від 02.08.2021 року, щодо необхідності сплати безпідставно збережених коштів територіальної громади м. Одеси за користування відповідною земельною ділянкою (а. с. 22 23). Станом на теперішній час зазначені кошти не перераховано до місцевого бюджету. Згідно зі статтею 13 Конституції України, земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до положень статті 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Згідно зі статтею 206 ЗК України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, у випадку використання земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди, власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотримання орендної плати в порядку, визначеному статтею 1212 ЦК України. Правовий механізм переходу прав на землю, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у статті 120 Земельного кодексу України. Виходячи зі змісту зазначеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі. Як вбачається із положень статті 120 Земельного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки. За змістом глави 15 Земельного кодексу України, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди. Частина перша статті 93 Земельного кодексу України, встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 Земельного кодексу України). Водночас за змістом статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 Земельного кодексу України, не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. Матеріали справи свідчать, що відповідач є власником нерухомого майна житлових будівель загальною площею за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 13.11.2020 року розміщених на відповідній земельній ділянці, на підставі договору купівлі-продажу від 13.11.2020 року № 4823. При цьому матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування вказаною земельною ділянкою [PERSON] , зокрема, укладення відповідних договорів оренди з Одеською міською радою та державної реєстрації такого права, а отже, при укладенні договору купівлі-продажу нерухомості право користування земельною ділянкою, якого не існувало у продавця на момент укладення договорів купівлі-продажу, до набувача не перейшло. Таким чином, відповідач користується цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави. Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України, є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Статтею 1212 Цивільного кодексу України, передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно статті 1214 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Статтею 14 Податкового кодексу України, визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Відповідач не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України). Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст.14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України). Відповідно до листа Головного управління ДПС в Одеській області Державної податкової служби України, який надійшов до Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради 18.11.2021 р. вх. № 28094/5/15-32-24-03-15, згідно даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС, за період з 13.11.2020 року по 27.10.2021 року, РНОКПП [NUMBER] , відсутній на обліку та відсутня сплата земельного податку (а. с. 20). Згідно з п. 14.1.136. ст. 14 Податкового кодексу України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Відповідно до абз. 1 п. 289.1 Податкового кодексу України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок Згідно з ч. 2 ст. 20 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо порядку застосування ст. 1212 Цивільного кодексу України у випадку збереження фактичними землекористувачами коштів за рахунок власника земельної ділянки, викладених у постановах від 23.05.2018 року у справі №629/4628/16-ц та від 13.02.2019 року у справі № 320/5877/17, обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14.02.2022 року у справі № 646/4738/19 зазначив, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, який підтверджує дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Згідно із витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки м. Одеси від 30.07.2019 року № 1267, виданим Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 2650,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , 20, [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110137300:55:012:0002, складає 7975245,38 грн. Відповідно до рішення Одеської міської ради від 20.09.2011 року № 1267-VІ «Про затвердження фіксованих відсотків при визначенні ставок орендної плати за земельні ділянки в м. Одесі» з урахуванням змін, внесених рішеннями від 27.08.2014 року № 5275-УІ та від 08.02.2017 року № 1742-VІІ, ставка орендної плати за земельні ділянки, які використовуються для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, становить 5 % від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки. Крім того, рішенням Одеської міської ради від 30.10.2019 року № 417-VII, затверджено орендну плату в розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. З урахуванням зазначеного, Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради розраховано розмір безпідставно збережених [PERSON] коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером: 5110137300:55:012:0002, та 3 проценти річних у період з 13.11.2020 року по 30.06.2022 року, який згідно до наданих розрахунків (а. с. 36 37), становить 671249,83 грн. та 8044,38 грн. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2018 року у справі №922/3412/17 дійшла висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. При цьому, Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній постанові зазначає, що кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося. згодом відпала. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин саме приписів статей 1212-1214 Цивільного кодексу України, оскільки для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 629/4628/16-ц та від 13.02.2019 року у справі № 320/5877/17, а також у постановах Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі № 916/2948/17, від 14.01.2019 року у справі №912/1188/17, від 21.01.2019 року у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 року у справі № 922/3409/17, від 20.11.2018 року у справі №922/3412/17, від 02.02.2022 року у справі № 199/2895/19 та від 05.07.2022 року у справі №641/8483/19. Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем в ході її розгляду, [PERSON] у період з 13.11.2020 року по 30.06.2022 року не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами, розмірі. Таким чином, відповідач (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, фактично збільшив свої доходи, а позивач (потерпілий) втратив належне йому майно (кошти від орендної плати). З огляду на викладене [PERSON] як фактичний користувач земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , 20, [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110137300:55:012:0002, у період з 13.11.2020 року по 30.06.2022 року без достатньої правової підстави за рахунок власника вказаної ділянки - Одеської міської ради зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, та які зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. Таким чином, аналізуючи обставини, встановлені у судовому засіданні під час розгляду справи, у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Одеської міської ради про стягнення з відповідача на користь позивача в порядку ст. 1212-1214 Цивільного кодексу України безпідставно збережених коштів у сумі 671249,83 грн. Більш того, суд вважає за необхідне зазначити, що звернення [PERSON] до суду із заявою про відстрочення виконання рішення (а. с. 101 102) у задоволенні якої судом було відмовлено (а. с. 104), вказує на фактичне визнання позовних вимог про стягнення безпідставно збережених коштів. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 10189,41 грн. (а. с. 1), тому дані виплати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved