Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-16 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якому зазначає, що з 27 жовтня 2005 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого у сторін є неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, поваги та довіри, шлюбні відносини фактично припинені. Неодноразові намагання примиритися не дали бажаних результатів, шлюб існує лише формально. Оскільки подальше сумісне проживання і збереження сім`ї стало неможливим, позивачка просить шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній заперечує проти розірвання шлюбу. Вказує, що має намір зберегти сімейні відносини. За час сумісного сімейного життя він робив усе необхідне для утримання сім`ї, поважав дружину та доньку і надалі їх цінує та любить. Тому відповідач просив надати сторонам час на примирення, оскільки його дружина та донька є сенсом його життя. Ухвалою судді від 13 січня 2023 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 10 лютого 2023 року надано сторонам строк для примирення тривалістю один місяць та призначено наступне судове засідання у справі на 11 год. 00 хв. 17 березня 2023 року. Провадження у даній справі зупинено до закінчення строку для примирення, визначеного судом. Ухвалою суду від 16 березня 2023 року провадження у справі поновлено. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Позивачка [PERSON] надіслала до суду письмову заяву, в якій просить провести розгляд справи без її участі. Зазначила, що на розірванні шлюбу наполягає. Відповідач [PERSON] до суду не прибув, у поданому до суду відзиві на позовну заяву просить слухати за його відсутності. Відповідно до вимог ч.ч. 1-3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У силу положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16. Тому підстав для відкладення розгляду даної справи суд не вбачає. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши позиції сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] і [PERSON] 27 жовтня 2005 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу подружжя має неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння, поваги та довіри. Подружні відносини сторони припинили. Позивачка категорично заперечує можливість примирення і збереження сім`ї. Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У силу ч. 3 і ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). [PERSON] не надав суду доказів на підтвердження того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу можливе. За час перебування справи у провадженні суду з січня 2023 року примирення сторін не відбулося. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, небажання позивачки зберегти подружні відносини, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу неможливе. Підстав для відмови в позові немає. Відтак, шлюб підлягає розірванню. Судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 1073 грн 60 коп відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивачки. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved