Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

І. Короткий виклад позовних вимог: Голова правління КС «Самопоміч» Андріїшин Д.В. (надалі Позивач), 21 грудня 2022 року, звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] (надалі\~Відповідача) про стягнення заборгованості, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №МS0000000091 від 15.12.2020 року у розмірі 14690,72 грн. та понесенні судові витрати у розмірі 2 481,00 грн. В обґрунтування своїх вимог, представник позивача посилалася на те, що 15.12.2020 року між КС «Самопоміч» та відповідачем [PERSON] укладено Кредитний договір №МS0000000091 (далі - Договір), відповідно до умов якого Відповідачу було надано кредит у розмірі 10\~000 грн. на умовах плати за користування кредитними коштами в розмірі 57%. Кредит надавався строком на двадцять чотири місяці. Строк дії кредитного Договору у відповідності до п.12.1 становить 10 років. Зазначає, що кредитна спілка свої зобов`язання за кредитним договором виконала в повному обсязі, а саме надала Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами Договору, а позичальник [PERSON] у відповідності до п.4.1. Договору та Додатку №1 до Договору, взяв на себе зобов`язання сплачувати щомісячно 707,19 грн., що складається з частини основної суми кредиту та процентів за користування кредитом починаючи з 15.01.2021 року по 15.12.2022 року. Стверджує, що за період з 15.12.2020 року по 29.07.2022 року на виконання Договору боржником було сплачено 5\~110,00 грн., з яких 1 7896,61 грн. повернено частину основної суми кредиту та 3\~323,39 грн. становлять проценти за користування кредитними коштами, однак з червня 2021 року позичальником постійно порушувались умови кредитного договору щодо строків внесення та повноти сплати платежів, в результаті чого станом на 16.12.2022 року утворилась заборгованість в розмірі 14\~690, 72 грн. з яких: 8 213,39 грн. сума простроченого основного боргу та 6 477,33 грн. проценти за користування кредитом. З огляду на наведене, враховуючи те, що відповідач залишає без належної уваги вимоги Позивача щодо необхідності дотримання умов кредитного договору (вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором від 26.11.2021 року та від 04.02.2022 року), просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вищевказаним Кредитним договором № МS0000000091 від 15.12.2020 року у розмірі 14 690,72 грн. та понесенні судові витрати у розмірі 2 481,00 грн. ІІ. Позиція учасників справи: Представник Позивача в судове засідання не з`явилася, однак надіслала на адресу суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача (отримане та зареєстроване канцелярією суду за Вх.№522/23 від 27.03.2023 року), при цьому зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень за №88130002575442 та за №8130002541050. Відзив від відповідача [PERSON] , на адресу суду не надходив. Відтак, суд доходить висновку про належне вжиття всіх заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи, будь яких повідомлень про зміну адреси Відповідач суду не подавав, а відтак, суд, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ч. 11, ч. 12 статті 128 ЦПК України вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час, місце та порядок судового розгляду зазначеної справи. ІІІ. Процесуальні дії у справі: Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 13.02.2023 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (стаття 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК)), в судове засідання не з`явився, а представник позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. ІV. Встановлені судом фактичні обставини справи: 15.12.2020р. між КС «Самопоміч» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №MS0000000091, у відповідності до якого позивач надав позичальнику [PERSON] кредит у розмірі 10 000 грн., на умовах плати за користування кредитними коштами в розмірі 57% річних. Кредит надавався строком на двадцять чотири місяці. Строк дії кредитного договору у відповідності до п.12.1 становить 10 років. Згідно умов даного кредитного договору відповідач [PERSON] зобов`язався погашати кредит та сплачувати проценти в порядку, визначеному договором, відповідно до встановленого графіку платежів (п.4.1 Договору). Так, позичальник [PERSON] у відповідності до п.4.1. Договору та Додатку №1 до Договору, взяв на себе зобов`язання сплачувати щомісячно 707,19 грн., що складається з частини основної суми кредиту та процентів за користування кредитом починаючи з 15.01.2021 року по 15.12.2022 року. Суд зазначає, що у відповідності до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що за період з 15.12.2020 року по 29.07.2022 року на виконання Договору боржником було сплачено 5 110,00 грн., з яких 1 7896,61 грн. повернено частину основної суми кредиту та 3 323,39 грн. становлять проценти за користування кредитними коштами. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем, всупереч договірним зобов`язанням, з 30.07.2021 року порушувались умови кредитного договору щодо строків внесення та повноти сплати платежів, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка підтверджується розрахунком. Так, згідно розрахунку заборгованості, який перевірений та прийнятий судом як такий, що зроблений фахово у відповідності до умов кредитного договору, розмір заборгованості [PERSON] перед позивачем станом на 16.12.2022 року становить 14 690,72 грн., що складається з: 8 213,39 грн. заборгованості за основною сумою кредиту, 6 477,33 грн. заборгованості за процентами. На письмові вимоги кредитної спілки (вимоги в погашення заборгованості за кредитним договором №1159 від 15.12.2020 року та №106 від 04.02.2022 року, отримані відповідачем особисто під розписку згідно поштових відправлень за №8060003793062 та №8060003792538) позичальник не відреагував,на час розгляду справи в суді простроченої заборгованості по кредитному договору не погасив. Також, доказів про те, що відповідач [PERSON] , задовольнив вимоги позивача про дострокове повернення коштів матеріали справи не містять і такі відповідачем не долучались. Свого розрахунку заборгованості відповідач [PERSON] суду не надав. Довідкою з ЄДРПОУ серії АБ №483129 підтверджується, що позивач є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, види діяльності за КВЕД-2010: 64.92 Інші види кредитування; 64.19 Інші види грошового посередництва. Вказані обставини підтверджуються: копією кредитного договору №MS0000000091 від 15.12.2020р.; копією зави [PERSON] на отримання кредиту №91 від 15.12.2020 року; копією паспорта споживчого кредиту від 15.12.2020 року; копією заяви [PERSON] від 15.12.2020 року; копіями вимог щодо погашення заборгованості за кредитним договором за Вих. №1159 від 26.11.2021 року та №106 від 04.02.2022 року; особовою карткою позичальника [PERSON] від 15.12.2020 року; розрахунком заборгованості за кредитним договором №MS0000000091 від 15.12.2020р.; копією паспорта та ідентифікаційного коду гр. [PERSON] та іншими матеріалами справи. V. Застосоване судом законодавство: Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України «Кредит». Відповідно до п.1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно з п.2 ст.21 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка має право самостійно встановлювати розмір плати (процентів) за користування кредитами, наданими кредитною спілкою; ціни (тарифи) на послуги, що надаються кредитною спілкою; види кредитів, що надаються кредитною спілкою, умови надання та строки повернення кредитів; способи забезпечення кредитних зобов`язань, вимоги щодо забезпечення погашення кредитів. Згідно зі статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно статті 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Частина 1 статті 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). VI. Висновки суду: Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або отримати від неї певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Будь-яких доказів, які б спростували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем суду не представлено. На час розгляду справи в суді відповідач простроченої кредитної заборгованості не погасив. В свою чергу відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, взятих перед банківською установою, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Узагальнюючи, зокрема беручи до уваги те, що відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, у зв`язку з чим вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, суд приходить до висновку, що позов підставний. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести умови, які мають значення для справи і на які вона посилюється як на підставі своїх вимог або заперечень, крім того, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик виникнення наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Ураховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені у сукупності обставини, які свідчать про те, що у суду наявні підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача [PERSON] в користь позивача суму боргу за кредитним договором у розмірі 14 690,72 грн., тобто в межах заявлених позовних вимог. VII. Судові витрати: За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення №1140 від 16 грудня 2022 року позивачем було сплачено 2481 грн. 00 коп. судового збору. По справі позивачем заявлено вимогу з ціною позову в розмірі 14690,72 грн., котра була задоволена в повному обсязі, а тому у зв`язку із задоволенням позову на користь позивача підлягає стягненню з відповідача [PERSON] судовий збір у розмірі 2481 грн. 00 коп.

Outcome: approved