Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

04 вересня 2020 року до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину спільно нажитого майна подружжя. Позивач посилається на те, що сторони перебували у шлюбі з 26 вересня 1995 року по 05 серпня 2020 року. В період шлюбу сторонами було придбано житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 21.11.2017 року. Вказаний житловий будинок зареєстрований на ім`я відповідача. Враховуючи вказані обставини, позивач звертається до суду та прохає в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на частину житлового будинку по [ADDRESS] . 18 листопада 2020 року до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про визнання коштів отриманих за договором позики, спільним борговим зобов`язанням подружжя та розподіл боргових зобов`язань по сплаті частини позичених коштів за кожним за договором позики. Позивач за зустрічним позовом посилається на те, що відповідач приховала від суду той факт, що дане домоволодіння було придбане за 300 000 грн., за кошти, які він позичив у [PERSON] в сумі 200 000 грн. та у [PERSON] в сумі 132 000 грн. На даний час сума боргу [PERSON] складає 200 000 грн., [PERSON] - 28 000 грн. \~ \~ \~ \~Позика грошових коштів, отримана у третіх осіб здійснена в інтересах сім`ї, а саме для придбання домоволодіння, здійснення в ньому капітального ремонту, придбання меблів, побутової техніки. Договір купівлі-продажу домоволодіння з господарськими спорудами від 21.11.2017 року, згідно якого [PERSON] придбав домоволодіння в [ADDRESS] , також було укладено в інтересах сім`ї. Цей факт підтверджує п. 8 даного договору, згідно якого відповідач була проінформована про укладення договору, і дала відповідну згоду, посвідчену нотаріально. Позивач зазначає, що з моменту реєстрації шлюбу до листопада 2018 року відповідач взагалі ніде не працювала. Вона з неповнолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , знаходилася на повному утриманні позивача. Крім того, позивач оплачував заочне навчання відповідача. Тому в даній ситуації позивач вважає, що при вирішенні питання про право власності на частину майна, набутого в шлюбі враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. У сторін, крім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх домоволодіння, внаслідок укладення, в тому числі, договору позики по розписці, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення позичених коштів, виконання якого сторони повинні здійснювати як солідарні боржники. Кошти, позичені у [PERSON] в сумі 200 000 грн., та залишок боргу по договору позики у [PERSON] в сумі 28\~000 грн. є борговими зобов`язаннями сторін, і підлягають розділу в рівних частинах. На підставі наведеного, позивач за зустрічним позовом прохає: -визнати кошти в сумі 200 000 грн., отримані 20.10.2017 року за договором позики у [PERSON] та кошти в сумі 28 000 грн., отримані в 2016 році за договором позики у [PERSON] , спільним боргом подружжя [PERSON] та [PERSON] ; -здійснити поділ у рівних частках між [PERSON] та [PERSON] спільних боргових зобов`язань на придбання житла, отриманих за договорами позики у [PERSON] та [PERSON] , по 114 000 грн. У судовому засіданні позивач та представник позивача за первісним позовом підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Заперечили проти задоволення зустрічних позовних вимог, зазначивши, що грошові кошти, які були отримані [PERSON] від [PERSON] в 2016 році не були отриманні в інтересах сім`ї чи для придбання будинку, оскільки житло ними придбано 21 листопада 2017 року, тобто через 1-1,5 року після отримання позики. Грошові кошти в сумі 200\~000 грн. від [PERSON] не надавались взагалі, а якщо були отримані, то безпосередньо для особистих цілей, оскільки питання позики з позивачем не погоджувалося. Згідно договору купівлі-продажу спірного будинку, його вартість становить 49\~000 грн. Тобто вартість придбаного майна становить значно менше, ніж зазначено у зустрічному позові. Представник відповідача, позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні визнала первісні позовні вимоги, підтримала зустрічні позовні вимоги, зазначивши, що сторони придбали спірний будинок за суму, яка еквівалентна 14\~000 доларів США, які були позичені у [PERSON] та [PERSON] , що було відомо [PERSON] . Сума продажу будинку, яку зазначено в договорі купівлі-продажу вказана на підставі оцінки майна здійсненої суб`єктом оцінювання. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, раніше в судовому засіданні пояснив, що дійсно у 2017 році надавав [PERSON] грошові кошти на умовах позики в розмірі 200\~000 грн., у зв`язку із наміром сторін придбати власний житловий будинок. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, раніше в судовому засіданні пояснив, що дійсно у 2016 році надавав [PERSON] грошові кошти на умовах позики в розмірі 135\~000 грн. На даний час залишок боргу складає 28\~000 грн. Суд, вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню, у задоволенні зустрічних позовних вимог необхідно відмовити, з огляну на наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 26 вересня 1995 року по 05 серпня 2020 року (т. 1 а. с. 9). Відповідно до ст. ст. 60, 61 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку, при цьому об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , набуто на підставі договору купівлі-продажу від 21.11.2017 року. Продаж майна провадився за 49\~000 грн. (т. 1 а. с. 80-81) Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно роз`яснень Пленуму Верхового Суду України викладених у п. 23 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Частиною 1 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~70\~СК України,\~у разі\~поділу майна,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~частки майна\~дружини та\~чоловіка є\~рівними,\~якщо інше\~не \~визначено \~домовленістю \~між \~ними \~або шлюбним\~договором. Відповідно до ст. ст. 368, 369 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільної сумісною власністю, при цьому майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 370 ЦК України у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. В той самий час як вбачається з матеріалів справи, право спільної сумісної власності на майно припиняється у разі поділу цього майна між співвласниками, у відповідності до положень ч. 3 ст. 372 Цивільного Кодексу. В судовому засіданні беззаперечно встановлений факт, що домоволодіння набуто сторонами в період шлюбу та спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Вирішуючи питання щодо зустрічних позовних вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до частини третьої\~статті 61 СК України\~якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині четвертій\~статті 65 СК України\~встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Згідно розписки від 20.10.2017 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 200\~000 грн. та зобов`язався повернути дані грошові кошти до 20.12.2020 року (т. 1 а. с. 84). Згідно розписки від 06.10.2020 року, [PERSON] зазначив, що із 135\~000 грн., які [PERSON] позичив у [PERSON] в 2016 році, повернув 107\~000 грн., залишок боргу складає 28\~000 грн. (т. 1 а. с. 85). В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які повідомили, що в приміщені сільської ради, а саме в кабінеті сільського голови 20 жовтня 2017 року [PERSON] була написана розписка про отримання в борг грошових коштів в сумі 200\~000 грн. від [PERSON] , який при його присутності передав ці грошові кошти. В судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] , який надав свідчення про те, що йому відомо про факт отримання грошових коштів від [PERSON] , для придбання будинку та ремонту. Висновком експертів за результатами проведення судово-технічної експертизи документів від 12.10.2022 року встановлено, що записи у розписці в отриманні грошових коштів датованій 20.10.2017, не відповідають даті, вказаній у документі, записи виконано пізніше листопада 2018 року (т. 2 а. с. 55-60). Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що належних і допустимих доказів про укладення договорів позики (розписок) в інтересах сім`ї та використання отриманих у борг грошових коштів за цими договорами для задоволення потреб сім`ї, а саме для придбання спірного будинку, а також, що [PERSON] давала згоду, на укладення такого договору і знала про придбання будинку за ці грошові кошти, матеріали справи не містять. Перебування відповідачів, на час укладення договору позики у зареєстрованому шлюбі не є безумовною підставою для покладення на іншого з подружжя, який не був позичальником за договором позики, обов`язків визначених договором позики щодо повернення суми боргу, оскільки за таких умов підлягає доведеність укладення договору в інтересах сім`ї та використання отриманих у борг грошей в інтересах сім`ї. Вказаний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі № 205/4616/15-ц. У відповідності\~до ч.\~1\~ст.\~141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем за первісним позовом при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., у зв`язку із чим з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved