Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

26.01.2022 [PERSON] через свого представника - адвоката Боженко Г.В., яка діє на підставі ордера серії АХ №1087761 від 23.01.2022 (а.с. 6), звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області із позовом, який надіслано до суду поштою 24.01.2022 (а.с.16), до Державного комерційного підприємства «Південукргеологія» про стягнення заборгованості по заробітній платі, розрахункових виплат та вихідній допомозі за період з 01.01.2021 по 30.11.2021 у сумі 95458,40 грн; середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 30.11.2021 по 23.01.2022 у сумі 11644,05 грн, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати щодо заборгованості за період з 01.01.2021 по 30.11.2021 станом на січень 2022 у сумі 3468,88 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до наказу №156-к від 15.07.2013 Казенного підприємства «Південукргеологія» він прийнятий на посаду черговим Солоницівської дільниці Бази виробничого резерву і комплектації Казенного підприємства «Південукргеологія» з 15.07.2013. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.08.2020 року за №1052-р Казенне підприємство «Південукргеологія» перетворено у Державне комерційне підприємство «Південукргеологія». Відповідно до наказу №43-к від 30.11.2021 його звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. У день звільнення відповідач не здійснив остаточний розрахунок та виплату належних йому коштів за період з 01.01.2021 року по 30.11.2021 року. На підставі наведеного, просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість зі сплати заробітної плати за вищевказаний період, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи №619/302/22 між суддями Дергачівського районного суду Харківської області від 26.01.2022 дана цивільна справа перебувала у провадженні судді Дергачівського районного суду Харківської області Овсяннікова В.С. (а.с. 17) Ухвалою судді Дергачівського районного суду Харківської області від 28.01.2022 відкрито провадження у справі, надіслано відповідачу копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів (а.с. 18, 19). Розпорядженням голови Верховного Суду №10/0/9-22 від 16.03.2022 року Котелевському районному суду Полтавської області визначено територіальну підсудність справ Борівського районного суду Харківської області та Дергачівського районного суду Харківської області. Згідно з частиною 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідне рішення є підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Котелевського районного суду Полтавської області від 08.09.2022 на розгляд судді Жорняку О.М. надійшла цивільна справа №619/302/22, провадження №2/535/436/22 (а.с. 22). 08.11.2022 представник позивача подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила: стягнути з Державного комерційного підприємства «Південукргеологія» на користь [PERSON] заборгованість по виплаті заробітної плати, розрахункових виплат та вихідній допомозі за період з 01.01.2021 року по 30.11.2021 року в сумі 95458,40 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.12.2021 року по 31.05.2022 року включно в сумі 44459,10 грн; та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати щодо заборгованості за період з 01.01.2021 року по 30.11.2021 року станом на листопад 2022 року в сумі 30085,30 грн (а.с. 26-29). У зв`язку із відновленням територіальної підсудності Дергачівського районного суду Харківської області, рішенням Голови Верховного Суду від 22.11.2022 року достроково припинено відрядження судді Дергачівського районного суду Харківської області Жорняка О.М. до Котелевського районного суду Полтавської області (а.с. 38). Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Котелевського районного суду Полтавської області від 27.12.2022 року на розгляд судді Шолудько А.В. надійшла цивільна справа №619/302/22, провадження №2/535/436/22 (а.с. 42). Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 29.12.2022 року позовна заява була залишена без руху, з наданням строку для виправлення недоліків (а.с. 43-45). Позивач та його представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, у тому числі позивач відповідно до вимог ч.5 ст.130 ЦПК України (а.с.74, 75, 70, 80-81). Представник позивача - адвокат Боженко Г.В. 20.03.2023 подала до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення суду (а.с. 84). Представник відповідача повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином у порядку ч.1 ст.131 ЦПК України (а.с. 76-77; 82-83), про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву, заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надавав, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено КЗпП України. Згідно з частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Так, відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно зі статтею 1 Конвенції "Про захист заробітної плати" № 95, ухваленої Генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь - яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі N 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] [NUMBER] , виданої 20.08.1975, позивач 15 липня 2013 року був прийнятий на роботу черговим Солоницівської дільниці Бази виробничого резерву і комплектації Казенного підприємства «Південукргеологія», 01.08.2019 - переведений сторожем СД БВРК. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.08.2020 року за №1052-р Казенне підприємство «Південукргеологія» перетворено у Державне комерційне підприємство «Південукргеологія» (далі ДКП «Південукргеологія») (а.с.10). Згідно з наказом №43-к від 30 листопада 2021 року [PERSON] звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку згідно зі ст.44 КЗпП України та компенсацію за невикористані щорічні основні відпустки у кількості 129 календарних днів (а.с.11). На підставі ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України (у редакції, чинній на момент звільнення позивача) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У день звільнення з Державного комерційного підприємства «Південукргеологія» із позивачем не проведено повний розрахунок по заробітній платі. Так, згідно з довідкою ДКП «Південукргеологія» №01/12-211 від 06.12.2021 на день звільнення [PERSON] існує заборгованість по заробітній платі, розрахунковим виплатам та вихідній допомозі у вигляді середньомісячного заробітної плати, в сумі 95458,40 грн (а.с.14). Враховуючи наведене, суд вважає доведеним наявність заборгованості ДКП «Південукргеологія» перед [PERSON] у вказаному розмірі, тому його вимоги позивача у цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України (із змінами), у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. За положеннями ст.117 КЗпП України, підставою відповідальності власника (підприємства) є склад правопорушення, який включає два юридичних факти порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст.116 КЗпП України) та вина власника. Затримка розрахунку з працівником за відсутності спору про розмір належних працівникові сум тягне обов`язок власника провести на користь працівника виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Пред`являючи таку вимогу до власника, працівник не зобов`язаний доводити наявність будь-яких шкідливих наслідків затримки розрахунку при звільненні. Що ж стосується вини, то за аналогією із ст.614 Цивільного кодексу України обов`язок доведення її відсутності лежить на власникові. Згідно ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з абз. 1 п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Враховуючи вищевикладене, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Останні два місяці роботи позивача, що передують звільненню, - вересень та жовтень 2021 року. Згідно з довідкою від 06.12.2021 року № 01/12-211 заробітна плата позивача за вересень 2021 року становить 7257,84 грн, за жовтень 2021 року - 7562,06 грн. Тобто, сума заробітної плати позивача за період вересень-жовтень 2021 року становить 14819,90 грн (7257,84 грн + 7562,06 грн = 14819,90 грн). Кількість робочих днів у вересні 2021 року - 22, у жовтні 2021 - 20, що разом за вказаний період становить 42 дні (22 + 20 = 42). Середньоденна заробітна плата позивача становить 352,85 грн (14819,90 грн : 42 = 352,85 грн). Кількість робочих днів у грудні 2021 року - 22, у січні 2022 року - 19; у лютому 2022 року - 20; у березні 2022 року - 22, у квітні 2022 року - 21, у травні 2022 року - 22. Кількість робочих днів за період невиплати зарплати з 01 грудня 2021 року по 31 травня 2022 року включно становить 126 робочих днів (22 + 19 + 20 +22 + 21 + 22 = 126). Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку становить 44459,10 грн (визначений як добуток середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів за час затримки: 352,85 грн х 126 = 44459,10 грн). Розрахунок суми проведено без утримання прибуткового податку з громадян та інших обов`язкових платежів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до статей 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. Відповідач допустив затримку у виплаті заробітної плати позивачу більш ніж на один місяць, тому зобов`язаний здійснити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід до уваги не береться). Розрахунок суми компенсації уточнює п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року, відповідно до якого сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Згідно з довідкою від 06.12.2021 року № 01/12-211 суми нарахованого, але не виплаченого позивачу доходу за відповідний місяць 2021 року (після утримання податків і обов`язкових платежів) становлять: за січень - 5982,44 грн; за лютий - 5095,52 грн; за березень - 6087,46 грн; за квітень 5826,69 грн; за травень - 6344,60 грн; за червень - 5842,46 грн; за липень - 5610,01 грн; за серпень - 5842,56 грн; за вересень - 5842,56 грн; за жовтень - 6087,46 грн. Враховуючи вищевикладене, сума компенсації позивачу втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати щодо заборгованості за період з 01.01.2021 року по 30.11.2021 становить 24222,57 грн (січень - 5982,44 грн х 32,3 / 100 = 1932,33 грн; лютий - 5095,52 грн х 31,0 / 100 = 1579,61 грн; березень - 6087,46 грн х 28,8 / 100 = 175319 грн; квітень 5826,69 грн х 27,9 / 100 = 1625,65 грн; травень - 6344,60 грн х 26,2 / 100 = 1662,29 грн; червень - 5842,46 грн х 26,0 / 100 = 1519,04 грн; липень - 5610,01 грн х 25,9 / 100 = 1455,99 грн; серпень - 5842,56 грн х 26,1 / 100 = 1524,91 грн; вересень - 5842,56 грн х 24,6 / 100 = 1437,27 грн; жовтень - 6087,46 грн х 23,5 / 100 = 1430,55 грн; листопад - 36896,64 х 22,5 / 100 = 8301,74 грн, що в сумі складає 24222,57 грн), а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення компенсації позивачу втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати слід задовольнити частково. Дослідивши в ході судового розгляду спірні правовідносини, надані докази та застосувавши вищенаведені норми права, суд вважає позов слід задовольнити частково та стягнути із Державного комерційного підприємства «Південукргеологія», на користь позивача [PERSON] заборгованість по заробітній платі, розрахунковим виплатам та вихідній допомозі - у сумі 95458 гривень 40 копійок, середній заробіток за весь час затримки розрахунку - у сумі 44459 гривень 10 копійок, та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати - у сумі 24222 гривень 57 копійок. Позивач при зверненні до суду із позовом був звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в частині позовних вимог про стягнення заробітної плати та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 992,40 грн за подання позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку (а.с.50, 51). Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України із Державного комерційного підприємства «Південукргеологія підлягає стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн, а також 992,40 грн судового збору на користь держави. Відповідно до ч.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах виплати заробітної плати за один місяць.

Outcome: partial