Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 29.01.2015р. між ним та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги на частину вкладу в сумі 200000грн за договором строкового банківського вкладу (депозиту), укладеного із ПАТ «КБ «Надра»; вважає, що він як новий кредитор набув право вимоги на вказану частину вкладу; згодом позивач звернувся до ПАТ «КБ «Надра»\~та до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявами, які містили повідомлення про укладення договору відступлення права вимоги та надання інформації щодо порядку виплати належних йому коштів за договором строкового банківського вкладу, що був оформлений між банківською установою та [PERSON] , а також просив повідомити які документи необхідно подати Уповноваженій особі для включення його як вкладника до списку осіб, як мають право на відшкодування вкладів; відповідачі у свою чергу відстороняються від виконання законних вимог [PERSON] та включення його до переліку вкладників, котрі мають право на відшкодування\~\~вкладів за рахунок ФГВФО, ігноруючи фактичні обставини справи та те, що позивач відповідно до ситуації, що склалася, є вкладником ПАТ «КБ «Надра», - відтак змушений звертатися до суду за захистом своїх прав. Представник відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Фурман В.Ю. подав до суду відзив та заперечив проти позову з підстав, викладених у письмовому зверненні, зазначив, що позивач не укладав з Фондом жодного банківського договору, Фонд не являється банківською установою, а лише запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «КБ Надра» з ринку, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом; крім того, позивач не є вкладником по конкретному Договору, у відповідності до чинного законодавства вкладником є виключно особа, яка особисто уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу, а самим Фондом гарантування виконано в повному обсязі свій обов`язок перед вкладником [PERSON] , який покладений на нього Державою щодо виплати гарантованої суми у розмірі 200000грн., останній використав своє право та звернувся до Уповноваженої особи з кредиторською вимогою на залишкові кошти, тим самим і підтвердив, що грошові кошти належать безпосередньо йому без врахування «договору відступлення»; а позивач має намір узаконити свою штучно створену схему за рахунок звернення до суду та тим самим нібито набути право вимоги грошової компенсації за вкладом третьої особи у неплатоспроможному банку. Одночасно зазначив, що даний спір виникає із правовідносин, які є публічно-правовими та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Третя особа, що не заявляє правових вимог Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкова І.О. подала до суду пояснення, де вказувала на безпідставність заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що ні позивачем, ні на користь позивача не було укладено договору банківського вкладу (депозиту) або банківського рахунку, крім того позивач не є власником іменного депозитного сертифіката. Отже, в розумінні Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб позивач не є вкладником ПАТ «КБ «Надра»», а відповідно не має права на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування. Враховуючи зазначене, єдиним вкладником є саме [PERSON] , оскільки договір банківського вкладу від 16.12.2014р. було укладено між ним та банком; він вже отримав гарантовану суму та визнаний кредитором «ПАТ «КБ «Надра» на залишок коштів за Договором банківського вкладу. Позивач та його представник-адвокат у судове засідання на з`явилися, останній подав клопотання про розгляд справи в їх відсутності на підставі наявних матеріалів; представник відповідача ФГВФО Кустова Т.В. у судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечила проти позову та просила у такому відмовити повністю з підстав, викладених у зверненнях до суду, зокрема у відзиві та додаткових поясненнях; третя особа [PERSON] до суду не з`явилася, про причини неявки не повідомила, а тому суд уважає за можливе розглядати справу за її відсутності з урахуванням письмової позиції. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку про відмову в задоволенні позову повністю за недоведеністю правильності позиції сторони позивача та за безпідставністю з наступних міркувань і, при цьому суд виходить із далі встановлених обставин і визначених відповідно до них правовідносин: У відповідності до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно\~ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов`язок доказування і подання доказів. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними положеннями ЦПК України є обов`язком суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Судом установлено, що 16 грудня 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра» укладено Договір №2086350 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках Пакету послуг «ПУ «Сімейний економ» (надалі Договір). Умовами зазначеного Договору передбачено, що банк зобов`язується прийняти від вкладника грошову суму в розмірі 420076грн на строковий депозитний рахунок на умовах, визначених договором, а саме на три місяці з датою повернення 16.03.2015р; процентна ставка 23% річних. На підставі Договору про відступлення права вимоги від 29.01.2015р. [PERSON] відступив право вимоги частини вкладу за Договором [PERSON] ; згідно такого позивач отримав право (замість первісного кредитора [PERSON] ) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за Договором щодо повернення суми вкладу в розмірі 200000грн. У подальшому на підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015р. №83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.02.2015р. №26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра», згідно з яким з 06.02.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Надра». 3 квітня 2017р. позивач [PERSON] звернувся до банку із повідомленням (заявою) про відступлення йому права вимоги частини вкладу за Договором №2086350 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений у рамках Пакету послуг «ПУ «Сімейний економ» від 16.12.2014р. 19.05.2015р. Уповноважена особа ВГВФО листом № 13-7-3614 повідомила позивача про те, що з 06.02.2015р. Банк здійснює свою діяльність на підставі Закону, який є спеціальним в умовах роботи неплатоспроможних банків; гарантована сума у розмірі 200000грн вже виплачена [PERSON] в повному обсязі та залишок грошових коштів за Договором є акцептованою сумою згідно вимоги власника рахунку щодо включення до акцептованого реєстру кредиторів банку; оскільки позивач не є вкладником в розумінні ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому він не набув права на відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду. Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та врегульовані нормами Положення про порядок відшкодування Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року №14, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 07.09.2012 року за №1548/21860 (далі Положення). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами (абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №4452-VІ). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~вклад - кошти у готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти. Пунктом 4 ч. 1 ст. 2 даного Закону передбачено, що вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката. Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492 (далі Інструкція), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунка поточні рахунки. Поточний рахунок це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Виходячи із викладеного, поточні рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів, а можливості зміни власника рахунка Інструкцією не передбачено. Матеріалами справи підтверджується, що ані позивачем, ні на користь позивача не укладались договори банківського вкладу (депозиту) або банківського рахунку, позивач не є власником іменного депозитного сертифіката. Відтак, статус вкладника фізична особа набуває лише у випадку укладення договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку, а також, якщо такі договори укладено на її користь. Набуття статусу вкладника у зв`язку з відступленням права вимоги за вкладом, заміни кредитора у зобов`язанні, що випливає із договору відступлення права вимоги, нормативними актами, що регулюють спірні правовідносини, не передбачено. Отже, у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~позивач не є вкладником ПАТ «КБ «Надра» та, відповідно, не має права на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Крім того, як зазначає представник відповідача, вкладником в ПАТ «КБ «Надра» в рамках досліджуваних правовідносин, є саме [PERSON] , оскільки Договір №2086350 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках Пакету послуг «ПУ «Сімейний економ» від 16.12.2014р. укладений між ним та банківською установою. При цьому, представник відповідача звертає увагу суду на те, що [PERSON] 22.05.2015р. була отримана сума гарантованого відшкодування за вкладом у розмірі 200000грн, на підтвердження чого надає копію Заяви про виплату переказу. З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивач не є вкладником банку, який отримав право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду оскільки, жодна з обставин, з якими Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» пов`язує виникнення права на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками, не існували. Водночас зважаючи на те, що особою у визначений ним спосіб порушено спір у цивільній юрисдикції, судом із позиції сторони позивача не з`ясовано, які реально його права порушені відповідачами, а також те, чи є метою пред`явлення позову позивачем [PERSON] захист (відновлення) його прав і законних інтересів і чи можливо при обраному ним способі захисту відновити (захистити) його права. За змістом ст. 19 Конституції України способи захисту повинні кореспондуватись з повноваженнями суду, тобто суд може прийняти лише таке рішення, можливість ухвалення якого передбачена законодавством. Способи захисту прав мають бути встановлені законом або випливати із його положень чи бути передбачені договором. При цьому можливість пред`явлення конкретних позовних вимог та прохання про застосування конкретного способу захисту порушеного права в тих чи інших правовідносинах має бути передбачена законодавством, тобто юридично можливою. Відтак, у зв`язку з наведеним позиція позивача є безпідставною. Судові витрати при вирішенні цивільного спору підлягають стягненню відповідно до ст. 141 ЦПК України, зокрема слід присудити стягнути з позивача в користь держави суму несплаченого судового збору при подачі позову.

Outcome: dismissed