Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

20 жовтні 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 57681,14 грн з урахуванням неустойки за період з 18 січня 2022 року по 24 лютого 2022 року, судовий збір у розмірі 1040,60 грн. В обґрунтовування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 17 грудня 2021 року між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] як позичальником, було укладено Договір позики коштів (далі - Договір), за умовами якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 143 685,60 грн та зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, не пізніше ніж через 3 місяців з моменту укладення договору, тобто до 17 березня 2022 року. 17 грудня 2021року відповідач власноруч підписав розписку, в якій підтвердив факт отримання ним коштів у розмірі 143685,60 грн і зобов`язався повернути цю суму до 17 березня 2022 року. Станом на 13 жовтня 2022 року позичальник свої зобов`язання не виконав належним чином, а саме не повернув платежі згідно з графіком, тому його заборгованість складає 57681,14 грн, з яких: 30 380,80 грн - сума боргу за тілом; 27 300,34 грн - нарахована неустойка. Ухвалою від 22 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, відповідачу визначений строк на подання відзиву на позов (а.с. 16). У судовому засіданні сторони відсутні, про час, день та місце розгляду справи повідомлялися судом у встановленому законом порядку. Позивач надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі на підставі поданих документів. Зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач не скористався своїм правом та не надіслав відзив на позов, з будь-якими клопотаннями не звертався. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, та ухвалити заочне рішення відповідно до правил ст. ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 17 грудня 2021 року між [PERSON] , від імені якого діє [PERSON] , та [PERSON] було укладено Договір позики № К171221-5, за умовами якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 143685,60 грн, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» на день укладення цього Договору еквівалентно 5244 долара США, в свою чергу, позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором буде 5244 доларів США, за курсом АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 3 місяці з моменту укладення даного договору, тобто до 17 березня 2022 року включно. За домовленістю сторін позика є безпроцентною. Сума позики, встановлена п.1 даного договору, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі (п.2). Відповідно до пункту 5 Договору позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики відповідно до Графіка повернення позичальником грошових коштів: -6795,20 грн, що еквівалентно 248 доларів США до 17 січня 2022 року включно; -6795,20 грн, що еквівалентно 248 доларів США до 17 лютого 2022 року включно; -130095,20 грн, що еквівалентно 4748 доларів США до 17 березня 2022 року включно. Згідно з пунктом 14 Договору у випадку повернення позичальником суми позики, визначеної в п. 1 даного договору, позикодавець зобов`язаний видати позичальнику розписку про одержання суми позики в повному обсязі або частково. Після повного виконання зобов`язання позичальником за даним договором позикодавець зобов`язується також передати позичальнику Розписку, яка була власноручно написана позичальником під час укладання даного договору, що є єдиним належним підтвердженням виконання ним зобов`язань за цим Договором щодо повернення позики належним чином. 17 грудня 2021 року відповідач [PERSON] власноруч підписав розписку, в якій зазначив, що кошти в сумі 143 685,60 копійок отримав в повному обсязі та зобов`язується повернути цю суму до 17 березня 2022 року (а.с. 6). Статею 202 Цивільного Кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної в постанові судової палати у цивільних справах від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до звичаїв ділового обороту у випадку належного виконання грошового зобов`язання розписка повертається боржникові з відповідною відміткою про виконання. Згідно з пунктом 16 Договору позичальник зобов`язаний повернути в повному обсязі позику з можливими штрафними санкціями у терміни, визначені в п. 5 Договору та відповідно до Графіка повернення позичальником грошових коштів цього Договору. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У постанові від 12 листопада 2020 року № 154/3443/18 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначено, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Із матеріалів справи судом встановлено, що у позивача [PERSON] знаходиться оригінал розписки, у якій не зазначено про повернення отриманої позичальником [PERSON] суми позики, що підтверджує те, що боргове зобов`язання по договорам позики ним не виконане. Відповідачем, в свою чергу, суду не надані будь-які докази, які б підтверджували сплату ним взятих за договором позики зобов`язань. Позивач надав суду розрахунок, який не спростований відповідачем, відповідно до якого за період з 17.01.2022 по 13.10.2022 року позичальником було сплачено 183 206 грн, еквівалент в доларах 4492 долара США (а.с. 7). Залишок боргу складає: 5244 дол. США-4492 дол. США=752 дол. США, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» на день складання позивної заяви еквівалентно 30 380,80 грн. З огляду на викладене стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договорами позики у розмірі 30380,80 грн. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком позичальником за даним договором) позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості (п. 11). Згідно з розрахунком відповідачу нарахована неустойка у розмірі 0,5% (за 38 днів прострочення з 18 січня 2022 року по 24 лютого 2022 року) у розмірі 27300,34 грн. Отже, загальна сума боргу, який просить стягнути позивач за Договором складає 57 681,14 грн. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене вище, беручи до уваги те, що відповідачем порушено умови відповідного договору, доказів належного виконання умов договору ним не надано, твердження позивача належними доказами не спростовано, суд дійшов висновку про задоволення позову. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved