Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

Позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 6115 вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем 04.04.2020 року. Виконавчий напис винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню. Також просить стягнути з ТОВ "Алекскредит" 9668,38 грн як безпідставно отриманих коштів, 11 грн витрат понесених внаслідок поштового відправлення запиту документів відповідачу, судовий збір в сумі 2147,20 грн , та з приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни 1976,95 грн як безпідставно отриманих коштів та 23 грн витрат на поштове відправлення запиту документів. Ухвалою від 20.02.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено у судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Від позивача [PERSON] надійшла заява про проведення судового засідання у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекскредит" в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віра Леонідівна в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета споруприватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, пояснень на позов не подавав. З поданого відзиву ТОВ "Алекскредит" вбачається, що між Позивачем та Відповідачем укладений Договір про надання кредиту №1634449 від 13.11.2018 року (далі - Договір). На підставі укладеного Договору Позивачу були надані кредитні кошти у тимчасове, строкове, платне користування. У зв`язку з невиконанням взятих на себе кредитних зобов`язань, за Договором виникла заборгованість, яка не була погашена Позивачем. Відповідачем направлено претензію Позивачу з вимогою про погашення заборгованості за договором про надання кредиту. Позивач її отримав, але не виконав. Будь- яких заперечень не надав, що свідчить про визнання вимоги Відповідача в повному обсязі, наслідком чого стало звернення Відповідача до приватного виконавця для вчинення виконавчого напису. Позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, тому Відповідач просить суд відмовити в задоволенні вимогах, оскільки незаконність вчинення нотаріусом виконавчого напису, крім тверджень позивача, нічим об`єктивно не підтверджена. З відповіді на відзив ТОВ "Алекскредит" вбачається, що жодних договорів, які можуть бути підставою для стягнення заборгованості, не було укладено між ним та ТОВ «Алекскредит» та жодних зобов`язань позивач не мав. Електронного цифрового підпису він не має, тому а ні електронним цифровим підписом, а ні жодним іншим чином договір не підписувався, грошові кошти від відповідача ТОВ «Алекскредит» він не отримував. Жодних претензій, вимог про сплату боргу він не отримував від відповідача ТОВ «Алекскредит». Доказів підписання ним кредитного договору та отримання коштів на саме його банківський чи картковий рахунок саме від ТОВ «Алекскредит» Відповідач не надав. Кредитний договір не містить його підпису. Відповідачем не\~надано будь-яких\~доказів того,\~що саме\~електронним цифровим\~підписом позивачем\~підписано кредитний\~договір №1634449\~від 13.11.2018\~року,\~оскільки позивачем\~не надано\~ані відомості\~про сертифікацію\~ключа ЕЦП\~відповідача,\~ані відомості\~про особистий\~ключ підписувача,\~який має\~відповідати відкритому\~ключу,\~зазначеному у\~сертифікаті.\~ Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Грошові кошти, які на тепер підлягають стягненню з відповідачів, на підставі статті 1212 ЦК України, як безпідставно набуті. З поданого\~відзиву приватного\~виконавця виконавчого\~округу м.Києва\~Дорошкевич Віри\~Леонідівни вбачається,\~що позовні\~вимоги вона\~не визнає\~та зазначає,\~що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни перебуває виконавче провадження №61778143 з примусового виконання виконавчого напису №6115 від 04.04.2020. Нею виносились постанови в межах виконавчого провадження, які позивачем не оскаржувались. Розмір основної винагороди у цьому виконавчому провадженні становить 1 584,80 гривень, що становить 10% від суми, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. Підставою для стягнення витрат виконавчого провадження з боржника є факт понесення таких витрат приватним виконавцем для організації та проведення виконавчих дій, а тому відшкодування приватному виконавцю понесених ним витрат не ставиться у взаємозалежність із визнанням виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки факт понесення витрат приватним виконавцем уже є безумовною підставою для їх відшкодування приватному виконавцю. Оскільки, відповідачем у справах про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню виступає стягувач, то відшкодування витрат виконавчого провадження, відкритого на підставі такого виконавчого документа у разі визнання його таким, що не підлягає виконанню, доцільно здійснювати за рахунок стягувана (так як спір в таких категоріях справ виникає між боржником та стягувачем). Нормами ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено жодних підстав для звільнення боржника від обов`язку відшкодовувати приватному виконавцю понесені ним витрати виконавчого провадження. Таким чином, відсутні правові підстави для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача стягненням грошових коштів, оскільки вони не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження та основною винагородою приватного виконавця. Позивач належних та достатніх доказів щодо понесення вказаних поштових витрат саме з розглядом справи чи підготовкою її до розгляду, до позову не додав. З відповіді на відзив приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни вбачається, що відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. А отже особи, які безпідставно набули кошти без достатньої правової підстави ТОВ «Алекскредит» та приватний виконавець Дорошкевич Віра Леонідівна зобов`язані повернути ці кошти. Пояснення приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни щодо неправомірності визначення процесуального статусу приватного виконавця як відповідача в даній категорії не заслуговують на увагу, оскільки вона безпідставно отримала кошти. Дослідивши зібрані по справі докази суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково зі слідуючих підстав. 13.11.2018 між [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 1634449. Сума кредиту 8000 грн (п.1.4 договору). Кредит надавався строком на 30 днів з кінцевим терміном повернення 13.12.2018 (п.19 договору). Процентна ставка складає 1,02 % в день (п.1.5 договору). 04.04.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №6115, яким звернуто стягнення з [PERSON] , який є Боржником за Кредитним договором 1634449 від 13 листопада 2018 року, укладеним з Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЕКСКРЕДИТ", ідентифікаційний код юридичної особи 41346335, далі іменований - Стягувач, заборгованість за Кредитним договором 1634449 від 13 листопада 2018 року. Строк платежу за Кредитним договором 1634449 від 13 листопада 2018 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період 14 грудня 2018 року по 31 січня 2020 року. Сума заборгованості складає 14 448,00 (Чотирнадцять тисяч чотириста сорок вісім гривень 00 копійок), в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 8 000,00 (Вісім тисяч гривень 00 копійок); прострочена заборгованість за комісією становить 0,00 (Нуль гривень 00 копійок); прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 2 448,00 (Дві тисячі чотириста сорок вісім гривень 00 копійок); строкова заборгованість за сумою кредиту становить 0,00 (Нуль гривень 00 копійок); строкова заборгованість за комісією становить 0,00 (Нуль гривень 00 копійок);строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 0,00 (Нуль гривень 00 копійок); строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 4 000,00 (Чотири тисячі гривень 00 копійок). За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача, в розмірі 1 400,00 (Одна тисяча чотириста гривень 00 копійок), які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню - 15 848,00 грн. 09.04.2020 відкрито виконавче провадження № 61778143 по виконанню вказаного виконавчого напису (а.с.12) 09.04.2020 постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною накладено арешт на кошти позивача (а.с.18) 08.05.2020 постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи позивача (а.с.16). 03.06.2020 постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною знято арешт з рахунку на який зараховується заробітна плата позивачу (а.с.14). З листа приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни вбачається, що в неї на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 61778143 з примусового виконання виконавчого напису № 6115 від 04.04.2020 виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» заборгованості в розмірі 15848,00 гривень. В рамках виконавчого провадження № 61778143 приватним виконавцем стягнуто грошові кошти в загальному розмірі 11 645,33 грн. (платіжною вимогою на примусове списання коштів, з рахунку боржника стягнуто кошти в сумі 2113,14 грн., які розподілено у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та бухгалтерією підприємства), з яких: 9668,38 грн. - сума боргу за виконавчим документом, яка перерахована на рахунок стягувана - ТОВ «Алекскредит», залишок становить 6179,62 грн.; 1000,00 грн. - витрати виконавчого провадження; 976,95 грн. - основна винагорода приватного виконавця, залишок становить 607,85 грн. Враховуючи вищевикладене, загальний залишок заборгованості по АСВП №61778143 станом на 15.02.2023 становить 6787,47 грн. (а.с.43). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною 1 статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису- це нотаріальна дія (пункт 19 частини 1 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. Стаття 50 Закону України «По нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не приймає до уваги доказ наданий позивач 24.03.2023 року ,оскільки він поданий з порушенням вимог ч.8,9 ст.83 ЦПК України. Позивач вказує на те, що виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Так, 26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису з урахуванням змісту постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Судом досліджено копію договору, на підставі якого нотаріусом вчинено оспорюваний виконавчий напис, та встановлено, що він укладений в простій письмовій формі і не посвідчений нотаріально. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Таким чином, виконавчий напис вчинений нотаріусом 04.04.2020 тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Висновки суду повністю узгоджуються з висновками викладеними в постанові ВС від 15.04.2020 року № 158/2157/17. Твердження представника відповідача ТОВ "Алекскредит" про те, що постанова КМУ від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції зі змінами внесеними 26.11.2014 Постановою КМУ № 662, є діючою, оскільки КМУ на виконання рішення судів про визнання її положень незаконними, не вніс відповідних змін до вказаної Постанови є безпідставним виходячи з наступного. Ч.2 ст.265 КАС України передбачено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. В даному випадку рішення суду про визнання незаконною окремих положень Постанови КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 набрало законої сили 22.02.2017. Ч.2 ст.13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Таким чином, після того, як судове рішення про визнання незаконними змін набрало законної сили, відновили свою дію норми до Постанови КМУ від 29\~червня 1999\~року №\~1172\~попередньої редакції.\~Те,\~що КМУ\~не вніс\~відповідних змін\~на виконання\~рішення суду,\~не може\~свідчити про\~чинність норм Постанови КМУ від 29 червня 1999 року № 1172, що визнані незаконними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.09.2021 по справі №910/10374/17 вказує про те, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до статті 1212\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212\~ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. За таких обставин вимоги позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекскредит" грошових коштів які він отримав по виконавчому провадженню у сумі 9668,38 грн підлягають задоволенню. Стосовно стягнення з приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни безпідставно отриманих коштів у сумі 1976,95 грн суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Нормами ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Частиною 7 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Здійснення особою захисту порушеного права шляхом застосування кондикційного позову можливе лише за умови наявності підстав, передбачених статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача відповідне майно (у тому числі грошові кошти). При цьому для правильного застосування статті 1212 ЦК України необхідно установити факт абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. У даному випадку стягнення з позивача на користь приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни грошових коштів у сумі 1976,95 (1000 грн витрат виконавчого провадження та 976,95 грн основної винагороди приватного виконавця), пов`язане зі здійсненням приватним виконавцем примусового виконання виконавчого документа та відповідає нормам ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження». Підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати таких витрат є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження». Суду не надано підтверджень, що будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження позивачем оскаржувались та були визнані незаконними. Водночас виконавче провадження було відкрито, після цього проводились виконавчі дії по виконанню оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, що виключає факт абсолютної безпідставності набуття відповідачем приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною. Вирішуючи спір, суд враховує, що при виконанні професійних обов`язків, визначених законодавством України, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віра Леонідівна не мала передумов для звільнення від сплати витрат виконавчого провадження. З огляду на викладене, позовні вимоги до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 1976,95 є безпідставними та не підлягають задоволенню. Висновки суду узгоджуються з висновками викладеними в Постанові ВС від 08 вересня 2021 року справа № 206/2212/18. Крім того, у пункті 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз`яснено, зокрема, що спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Таким чином, вимога про повернення безпідставно стягнутих за виконавчим написом коштів повинна бути заявлена до стягувача, у даному випадку ТОВ «Алекскредит», однак [PERSON] вимогу до стягувача про повернення коштів не заявляв. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про повернення безпідставно отриманих коштів . Позовні вимоги [PERSON] про стягнення на його користь попередніх витрат пов`язаних з поштовими відправленнями на суму 11 грн не підлягають задоволенню, оскільки дані витрати не пов`язані з розглядом справи, були понесені позивачем до звернення до суду та не відносяться до судових витрат у розумінні ст.133 ЦПК України. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача ТОВ «Алекскредит» на користь позивача [PERSON] належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог, а саме 1073,60 грн сплачених за вимогу немайнового характеру та 891,34 грн (9668,38/11645,33*1073,65) сплачених за вимоги майнового характеру.

Outcome: partial