Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач [PERSON] ) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач [PERSON] ), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власницею квартири [ADDRESS] . В квартирі станом на 04.11.2021 зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідач [PERSON] є чоловіком доньки позивача, зареєстрований у вказаній квартирі, однак з 01.01.2016 за вказаною адресою не проживає, комунальні послуги не сплачує, витрати на утримання квартири не несе. Позивач вимушена сплачувати за нього комунальні послуги, а тому дії відповідача порушують права позивача, як власника квартири. У своїх позовних вимогах позивач просила суд визнати відповідача [PERSON] , зареєстрованого за вказаною вище адресою, таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстрації. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.12.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні, В судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, розгляд даної справи проводити за її відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, відзив на позов не надіслав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження, позовна заява з додатками, повістки про виклик до суду, які повернулись на адресу суду з відміткою «адресат відсутній ». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до приписів ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), оскільки позивач не заперечував проти вирішення справи саме таким чином. Зважаючи на неявку усіх учасників справи, фіксування судового процесу технічним засобом не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. А ч. 1 ст. 317 цього Кодексу встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. А відповідно до ст. 391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про права власності на житло серії [NUMBER] від 05.11.2008, копія якого наявна в матеріалах справи. Відповідно до витягу Реєстру територіальної громади м. Києва від 04.11.2021, № 73114641, [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] . У матеріалах справи наявні акт, датований 05.11.2021 та довідка від 09.11.2021, № 88, які затверджені експлуатаційною організацією ТОВ «Ковальська - Житлосервіс» про те, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 01.01.2016 і на теперішній час його речей у квартирі немає. Доказів, які б підтверджували, що відповідач цікавився чи цікавиться житловою площею, що йому чинили перешкоди у користуванні квартирою, або він намагався вселитися у спірну квартиру, а також поважності причин його відсутності у житлі, суду не надано. Таким чином, оскільки відповідач у спірній квартирі не проживає без поважних причин понад шість років, не сплачує комунальні послуги, будучи зареєстрованим у ній, що порушує права та законні інтереси позивача, як власника майна, на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись цим майном, оцінюючи в сукупності надані до суду докази, суд дійшов висновку про наявність обставин для задоволення позовних вимог в частині визнання особи такої, що втратила права користування житловим приміщенням. В свою чергу, у ході розгляду даної справи відповідачем, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. Разом з тим вимогу про зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд вважає передчасною, оскільки рішення суду про втрату права користування житловим приміщенням є самостійною підставою для зняття особи з реєстрації. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн.

Outcome: partial