Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

12.01.2023 року до суду звернувся позивач, [PERSON] , з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини до відповідача Верхньодніпровської міської ради третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визначення додаткового строку для прийняття спадщини 13.01.2023 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні на 14.02.2023 року. 08.02.2023 року від відповідача надійшла заява із запереченнями проти позовних вимог. 14.02.2023 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 14.02.2023 року. 14.02.2023 року в судовому засіданні оголошена перерва до 27.03.2023 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визначити йому додатковий строк, достатній для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне: [INFO] померла його мати , [PERSON] , яка на момент смерті була зареєстрована в с. Весела Роща Криничанського району Дніпропетровської області, але фактично проживала за адресою: [ADDRESS] з 1999 року і по день смерті, яка залишила на його ім`я заповіт, посвідчений 22.12.2006 року, секретарем Новомиколаївскої селищної ради. На день смерті [PERSON] , залишилась спадщина, яка складається із земельної ділянки, розташованої на території Новомиколаївської селищної ради Дніпропетровської області площею 6.230 га. 17.03.2021 року він звернувся до приватного нотаріуса Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Але постановою приватного нотаріуса Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку із закінченням строку подачі заяви на прийняття спадщини, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснив, що після смерті матері у нього склались складні життєві обставини, його виселили з будинку, де він проживав із співмешканкою, потім померла його співмешканка. Крім того мати протягом останнього часу фактично проживала разом з ним, та він вважав, що фактично прийняв спадщину після її смерті. Всі ці обставини привели до того, що він пропустив строк для прийняття спадщини. Він є єдиним спадкоємцем після смерті матері, крім нього інші особи не претендують на спадщину. В подальшому позивач в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, представник Верхньодніпровської міської ради, в судове засідання не з`явився подавши заяву розгляд справи за його відсутності, згідно якої проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що позивачем не доведено наявності об`єктивних та непереборних обставин, які стали на заваді для оформлення спадкових прав. Тому в задоволенні позовних вимог просив відмовити. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Криничанського районного нотаріального округу, в судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, інших учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , яка на момент смерті була зареєстрована в с. Весела Роща Криничанського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть За доводами позивача [PERSON] фактично проживала за адресою: [ADDRESS] з 1999 року і по день смерті. Судом також встановлено, що за життя спадкодавець [PERSON] , склала заповіт, посвідчений 22.12.2006 року, секретарем Новомиколаївскої селищної ради, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалось, а також земельну ділянку (пай) заповіла сину - [PERSON] , що підтверджується копією заповіту. Відповідно до довідки Верхньодніпровської міської ради від 03.03.2021 року № 2006 року не змінювався і не відмінявся. На день смерті [PERSON] , залишилась спадщина, яка складається із земельної ділянки (паю), розташованої на території Новомиколаївської селищної ради Дніпропетровської області площею 6.230 га., що підтверджується копією державного акту про право приватної власності. 17.03.2021 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Але постановою приватного нотаріуса Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку із закінченням строку подачі заяви на прийняття спадщини, що підтверджується копією постанови. Позивачем обраний спосіб захисту порушених прав, у вигляді відновлення його порушеного права, передбачений нормами ЦК України, а саме: визначення додаткового строку для прийняття спадщини, з яким погоджується суд. За нормами ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За положеннями п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Листом від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. При цьому поважними причинами слід вважати об`єктивні, непереборні обставини, які стали на заваді спадкоємцю своєчасно звернутись із заявою про прийняття спадщини. Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що після смерті матері у нього склались складні життєві обставини, в тому числі і померла його співмешканка, що підтверджується довідкою Семенівського старостинського округу Криничанської селищної ради № 22 від 14.02.2023 року в які зазначено, що [PERSON] , дійсно проживав із співмешканкою [PERSON] , яка померла [INFO] . Таким чином з наданих позивачем доказів судом встановлено, що позивач пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини на думку суду з поважних причин, оскільки протягом незначного періоду часу переніс смерть двох рідних йому людей,змушений був витрачати кошти на поховання, вирішувати житлове питання. Відповідно до матеріалів спадкової справи, № 27/2021, відкритої після померлої [INFO] [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини 17.03.2021 року звернувся лише позивач. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не звертались. Верхньодніпровська міська рада, хоч і заперечує проти задоволення позовних вимог, але до часу подання позовної заяви та розгляду даної цивільної справи будь-яких дій щодо визнання спадщини відумерлою не вчинила. Судом також встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , на його ім`я складений заповіт спадкодавицею, яким охоплюється і земельна ділянка (пай), на день смерті мати фактично проживала із позивачем, хоч і була зареєстрована за іншою адресою. На підставі вищевикладеного, суд вважає за можливе визначити позивачеві додатковий строк для прийняття спадщини. Також суд вважає, що додатковий строк для прийняття спадщини, потрібно визначити позивачеві тривалістю в три місяці з дати набрання чинності рішенням суду, який буде достатнім для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Понесені позивачами витрати по сплату судового збору суд, вважає за можливе покласти на позивача. На основі ст.ст.1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved