Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] у якому просив суд стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 014/3949/2/07803 від 13.12.2007 у розмірі 321 718,72 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову вказує, що 13.12.2007 між [PERSON] та ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», було укладено кредитний договір № 014/3949/2/07803 від 13.12.2007, відповідно до умов якого банк надав позичальнику, а позичальник прийняв кредит у сумі 165 000 доларів США, у порядку і на умовах визначених договором зі сплатою 12 % річних за використання кредитних коштів з кінцевим терміном повернення до 12 грудня 2034 року. Зазначає, що 12.12.2014 між ПАТ «Фідобанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 3 до Кредитного договору, відповідно до умов якої, сторони домовилися змінити умови кредитування, а саме: збільшенням ліміту не поновлювальної кредитної лінії та видачу нового траншу Кредиту у сумі 184 302,85 грн., зі строком погашення до 12.12.2034. Посилається, що 27.02.2019 між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «НЕО СОЛАР» було укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до умов якого, ТОВ «НЕО СОЛАР» набув право вимоги за кредитними і пов`язаними з ними договорами, в тому числі право вимоги за кредитним договором укладеним між ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] . Стверджує, що відповідно до Додатку № 1 до Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 27.02.2019, станом на 27.02.2019 загальна сума заборгованості у гривні за кредитним договором № 014/3949/2/07803 від 13.12.2007 складає 321 718,72 грн., яка складається: 25 341,69 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 146 347,67 грн. - строкова заборгованість за кредитом; 94 579,57 грн. - прострочена заборгованість за відсотками; 2 445,99 грн. - строкова заборгованість за відсотками; 11 372,25 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 41 631,55 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків. Вказує, що листом від 16.01.2020 на адресу відповідача було направлено вимогу про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором від 13.12.2007 у зв`язку із невиконанням боржником зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за його користування у строк, передбачений у кредитному договорі. Зазначає, що на даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань за кредитним договором. З урахуванням викладеного просить суд позов задовольнити. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13.07.2020 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14.05.2021 було задоволено позов ТОВ «НЕО СОЛАР» та стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «НЕО СОЛАР» заборгованість за кредитним договором № 014/3949/2/07803 від 13.12.2007 у розмірі 321 718,72 грн. та судовий збір у розмірі 4 825,78 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.08.2021 було задоволено заяву відповідача про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14.05.2021 та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 10.09.2021 відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву якому останній проти позовних вимог заперечував. В обґрунтування своїх заперечень вказує, що позивачем не було надано до суду жодних доказів направлення боржнику повідомлення про перехід права вимоги від ПАТ «Фідобанк» до позивача. Зазначає, що позивачем було пропущено строк на звернення до суду із даним вимогами, а тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском строку позовної давності. 10.09.2021 відповідачем було подано до суду заяву про застосування строків позовної давності. 16.09.2021 представником позивача було подано до суду відповідь на відзив. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.11.2021 справу було передано на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва. 11.02.2022 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано судді Букіній О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.04.2022 справу було прийнято до провадження суду про призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволені. Відповідач у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у їх задоволенні. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, 13.12.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» (Банк, кредитор), правонаступником якого є позивач ПАТ «ФІДОБАНК», та [PERSON] (Позичальник) було укладено Кредитний договір з фізичною особою № 014/3949/2/07803 від 13.12.2007, відповідно до умов якого, Банк надав позичальнику, а позичальник прийняв, кредит у сумі 165 000,00 доларів США, у порядку і на умовах, зазначених у вказаному договорі зі сплатою 12 % річних за використання кредитних коштів з кінцевим терміном повернення до 12.12.2034 року (а.с. 6-7 т. 1) Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору, кредитні кошти було надано для інвестування в об`єкт нерухомого майна, яким є квартира за адресою: [ADDRESS] , об`єкт інвестування № 270, поверх 16, відповідно до Договору про участь у фонді фінансування будівництва № 270 від 27 листопада 2007 року. 12.12.2014 між ПАТ «ФІДОБАНК» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 3 до Кредитного договору, відповідно до умов якої, сторони домовились змінити умови кредитування, а саме: збільшенням ліміту непоновлювальної кредитної лінії та видачу нового траншу Кредиту в сумі 184 302, 85 грн. зі строком користування до 12.12.2034 - п. 2.1.3 Додаткової угоди (а.с. 14-15 т. 1). Кредитні кошти Нового траншу було надано з метою сплати (погашення) заборгованості за Договором, визначеної в п. 1 цієї Додаткової угоди - абз. 3 п. 2.2. Додаткової угоди № 3 до Кредитного договору. Отже, з укладанням Кредитного договору у Позичальника виник обов`язок повернути кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та розмірах чітко встановлених Графіком погашення, у разі прострочення якого Кредитор має право достроково стягнути заборгованість за кредитом, відсотками та пеню. 27.02.2019 між ПАТ «ФІДОБАНК» та ТОВ «НЕО СОЛАР» укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до умов якого, ТОВ «НЕО СОЛАР» набув право вимоги за кредитними і пов`язаними з ними договорами, в тому числі право вимоги за кредитним договором укладеним між ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] (а.с. 34-39 т. 1). Відповідно до Додатку № 1 до Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 27.02.2019, станом на 27.02.2019 загальна сума заборгованості у гривні за кредитним договором № 014/3949/2/07803 від 13.12.2007 Відповідача перед Кредитором становить 321 718,72 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 25 341,69 грн., строкової заборгованості за кредитом - 146 347,67 грн., простроченої заборгованості за відсотками - 94 579,57 грн., строкової заборгованості за відсотками - 2 445,99 грн. та штрафних санкцій: пені за несвоєчасне погашення кредиту - 11 372,25 грн., пені за несвоєчасне погашення відсотків - 41 631,55 грн. Згідно п. 6.5 Кредитного договору, Кредитор має право достроково вимагати погашення заборгованості Позичальника за кредитом або стягнути таку заборгованість, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом, комісії та штрафні санкції, у випадках порушення наступних умов, які визнаються Сторонами, зокрема: сплату платежів згідно з Графіком платежів. За порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом та комісій, передбачених положеннями цього Договору, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення - п. 9.1. Кредитного договору. Листом від 16.01.2020 на адресу Відповідача було направлено вимогу про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором від 13.12.2007 у зв`язку з невиконанням боржником зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за його користування у строк, передбачений у кредитному договорі. Однак зазначену вимогу відповідачем отримано не було, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 40-42 т. 1). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, передбачає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість позивача за кредитом становить 171 689,36 грн. та складається із простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 25 341,69 грн. та строкової заборгованості за кредитом у розмірі 146 347,67 грн. (а.с. 47-48 т. 1 ). Відповідачем даний розрахунок заборгованості позивача спростовано не було, свого розрахунку заборгованості до суду не надано, а тому суд приймає наданий позивачем розрахунок заборгованості як належний та допустимий доказ у справі. Таким чином суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення із відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 171 689,36 грн. є обґрунтованими. Разом із тим, відповідачем було подано до суду заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, останній платіж відповідачем було здійснено 05.05.2016, загальний розмір заборгованості по тілу кредиту залишився 171 689,36 грн. Черговий платіж, який мав відбутися 31.05.2016 у розмірі 767,93 грн. та усі інші платежі відповідно до графіку погашення заборгованості відповідачем здійснено не було. Як було зазначено судом вище, відповідачем було подано до суду заяву про застосування строків позовної давності. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16, а також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10 цс 18. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати відсотків за користування кредитом щомісячно шляхом сплати кожного місяця рівних платежів відповідно до Графіку платежів, наведеного у Додатку № 1 до цього договору, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. Позивач звернувся до суду з позовом 03 липня 2020 року здавши позовну заяву до відділення поштового зв`язку для надсилання до суду, тобто після спливу трирічного строку позовної давності щодо платежу № 30, який мав відбутися 30.06.2017 (згідно Графіку погашення заборгованості за кредитом), а також щодо усіх попередніх платежів. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за наданим тілом кредиту у розмірі 161 264,95 грн., а саме за черговими платежами починаючи із 31.07.2017 і до закінчення строку дії договору (відповідно до Графіку погашення заборгованості за Кредитом), оскільки вимоги про стягнення заборгованості із тіла кредиту по черговим платежах до 03.07.2017 задоволенню не підлягають у зв`язку і пропуском строку позовної давності за даними вимогами. Звертаючись до суду із позовом відповідач також просив суд стягнути із відповідача на свою користь заборгованість по відсотках за користування кредитом у загальному розмірі 97 025,56 грн. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п.2.2. Додаткової угоди № 3 від 12.12.2014 до Кредитного договору, процентна ставка з дати укладення цієї угоди до 31.12.2015 складає 12 % річних; з 01.01.2016 та до кінця строку дії договору процентна ставка складає 20 % річних (а.с. 14 т. 1). Так із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що визначаючи розмір заборгованості по відсотках позивач здійснював її виходячи із розміру загальної заборгованості 171 689,36 грн. та просить суд стягнути відсотки за період з 21.12.2014 по 26.02.2019. Разом із тим, оскільки суд прийшов до висновку про стягнення із відповідача заборгованості по тілу кредиту частково, тобто у розмірі 161 264,95 грн., то розмір заборгованості по відсотках слід нараховувати саме на такий розмір заборгованості у межах строку позовної давності. При цьому, розрахунку заборгованості по нарахованих відсотках відповідно до встановленого судом розміру заборгованості позивачем до суду не надано, суд самостійно позбавлений можливості зробити відповідний розрахунок заборгованості виходячи із наданих позивачем розрахунків та документів, обов`язок довести розмір заборгованості покладається на позивача, а тому у задоволенні позовних вимог у частині стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за нарахованими відсотками слід відмовити. Звертаючись до суду із даним позовом позивач також просив стягнути із відповідача на свою користь штрафні санкції, а саме: пеню за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 11 372,25 грн. та пеню за несвоєчасне погашення відсотків у розмірі 41 631,55 грн. Відповідно до п.3. Додаткової угоди № 3 від 12.12.2014 до Кредитного договору, сторони погодили викласти Договір у редакції, що міститься у додатку 1 до цієї додаткової угоди. Так, згідно із розділом 1 Додатку 1 до Додаткової угоди № 3 від 12.12.2014, визначено, що пеня встановлюється у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на кожну дату існування прострочення відповідного платежу. Згідно із наданими позивачем розрахунками заборгованості, пеня нарахована на прострочену заборгованість за тілом кредиту складає 11 376,03 грн., на нарахована за період з 03.08.2015 по 26.02.2019 (а.с. 50-51 т. 1). Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що пеня нарахована у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, тобто у відповідності до умов розділу 1 Додатку 1 до Додаткової угоди № 3 від 12.12.2014. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Таким чином звертаючись до суду із вимогами про стягнення пені, позивач має право на стягнення пені за період 12 місяців перед зверненням до суду, тобто з 03.07.2019 по 03.07.2020. Разом із тим, як було встановлено судом вище позивач просить суд стягнути із відповідача пеню нараховану на заборгованість по тілу кредиту за період 03.08.2015 по 26.02.2019. Таким чином суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк на звернення до суду із даною позовною вимогою, оскільки позивач звернувся до суду 03.07.2020 та у даному випадку можливе стягнення пені нарахованої на заборгованість по тілу кредиту лише за період з 03.07.2019 по 03.07.2020, проте позивачем також вимог не заявлялося. З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача пені нарахованої на заборгованість по тілу кредиту задоволенню не підлягають, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності за даними вимогами. Окрім цього, згідно із наданими позивачем розрахунками заборгованості, пеня нарахована на прострочену заборгованість за відсотками складає 41 940,54 грн., на нарахована за період з 13.01.2015 по 12.02.2019 (а.с. 51-52 т. 1). Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що пеня нарахована у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, тобто у відповідності до умов розділу 1 Додатку 1 до Додаткової угоди № 3 від 12.12.2014. Позовна вимога про стягнення пені може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення відсотків за кредитом. Враховуючи ту обставину, що судом було відмовлено у задоволенні вимог про стягнення із відповідача заборгованості за відсотками, то у даному випадку не підлягають задоволенню вимоги і про стягнення пені, нарахованої на заборгованість по відсотках за користування кредитом. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредитом у розмірі 161 264,95 грн. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 2 418,97 грн.

Outcome: partial