Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

21.12.2022 року позивач в особі свого представника за довіреністю - головного юриста юридичного відділу Сумської обласної дирекції АТ «Укргазбанк» Лазарько Олександріни Анатоліївни - звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача 7037,00 грн. заборгованості за договором №2020/І_С/304-001825 від 15.12.2020 року про відкриття карткового рахунку та обслуговування банківської платіжної картки АБ «Укргазбанк», з яких 4999,60 грн. - сума простроченого кредиту, 1507,28 грн. - сума прострочених процентів та 530,12 грн. - заборгованість по платежам за ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України. В обгрунтування позову було зазначено, що відповідач на підставі власно підписаної заяви отримав у позивача кредит зі сплатою 42% річних за базовою процентною ставкою по програмі кредитування «Еко-кредитка» на 12 місяців та 48% річних в разі наявності простроченої заборгованості. Відповідач належним чином вимоги за кредитним договором не виконав, чим допустив прострочення виконання, що стало підставою для позивача звернутися до суду, оскільки на позасудові вимоги [PERSON] не реагував та виниклу заборгованість не сплатив. При цьому кредит не був наданий відповідачу однією сумою, а він користувався кредитом неодноразово за мірою необхідності за допомогою платіжної картки, знімаючи кошти з рахунку, оплачуючи товари, комісії тощо. Однак остаточно з позивачем не розрахувався, що стало підставою для звернення позивача до суду із даною позовною заявою. Ухвалою судді від 27.12.2022 року вказану позовну заяву залишено без руху через порушення, визначені п.5 ч.3 ст.175 та ч.5 ст.177 ЦПК України, а саме ненадання доказів на підтвердження заявлених вимог, вказаних у позовній заяві, що унеможливлювало прийняття справи до свого провадження, наданий строк для усунення недоліків (а.с.59). Позивач в особі свого представника надав заяву про усунення недоліків, в якій вимоги ухвали судді від 27.12.2022 року були виконані у обсязі, достатньому для відкриття провадження у справі. Заяву представника позивача суд отримав 13.01.2023 року, після чого виконав вимоги, передбачені ч.6 ст.187 ЦПК України, щодо підтвердження місця реєстрації відповідача. Ухвалою судді від 08.02.2023 року провадження у справі було відкрито, вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, здійснений виклик відповідача за останньою відомою адресою місця його проживання та у порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Ухвалою суду від 27.02.2023 року розгляд справи було відкладено через першу неявку без поважних причин відповідача (а.с.70). У судове засідання сторони не прибули. Позивач про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.77), подавши засобами електронної пошти заяву від 15.03.2023 року, яку суд отримав 16.03.2023 року, в особі свого представника за довіреністю Лазарько О.А. заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення суду (а.с.78-79). Відповідач повторно у судове засідання не прибув, відзив не подав, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином у порядку ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.71), причини неявки суду не повідомив, клопотань на вирішення складу суду не подавав. Згідно з п.2 ч.3 ст.223 ЦПК України суд може розглянути справу виключно у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи, крім відповідача, незалежно від причин неявки. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому суд у порядку статей 280 та 281 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу по суті на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступних обставин. 15.12.2000 року [PERSON] підписав заяву-договір №2020/І_С/304-001825 із позивачем, відповідно до якої погодився на отримання кредиту у формі дозволеного овердрафту строком 12 місяців по програмі «Еко-кредитка» на споживчі цілі із процентною ставкою 42% річних, із процентною ставкою на прострочену заборгованість 48% річних із додатковими платежами у розмірі 2951,89 грн. Вказаною заявою-договором відповідач погодився, що дана заява від 15.12.2020 року разом із Правилами відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками, Тарифним планом та умовами банківських продуктів/пакетів, що всі розміщені на сайті банку є договором комплексного банківського обслуговування, укладеним між позивачем та відповідачем (а.с.35). Відповідно до вказаного договору відповідачу 15.12.2020 року відкрито рахунок IBAN [NUMBER] , субрахунок [NUMBER] та видано картку [NUMBER] . Даних про видачу коштів відповідачу вказана заява не містить, як і відсутні інші докази отримання відповідачем коштів у позивача. На доказ наявності заборгованості у відповідача перед позивачем суду була наданий розрахунок заборгованості за договором №2020/ОВР/304-001377 від 15.12.2020 року на відкриття карткового рахунку та обслуговування банківської платіжної картки АБ «Укргазбанк» станом на 13.04.2022 року (далі - Розрахунок заборгованості)(а.с.31), виписка по особовому рахунку [PERSON] у період з 15.12.2020 року до 13.04.2022 року по рахунку [NUMBER] , IBAN [NUMBER] по відділенню №304/18 у м. Ромни (далі - Виписка по особовому рахунку) (а.с.32-34), а також вимога про дострокове повернення кредиту щодо повернення відповідачем на користь позивача 5546,13 грн. по кредитному договору №2020/ОВР/304-001377 від 07.07.2021 року (далі - Вимога про дострокове повернення кредиту) (а.с.39). Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що суду не були надані докази отримання відповідачем коштів у позивача. Більш того, наданий суду Розрахунок заборгованості містить посилання на договорів №2020/ОВР/304-001377 від 15.12.2020 року, в той час як до суду наданий заяву-договір №2020/І_С/304-001825 від 15.12.2020 року, укладений між сторонами, тобто мова йде про два різних договори, причому копію договору №2020/ОВР/304-001377 від 15.12.2020 року суду надано не було, а відповідно вважати вказаний розрахунок таким, що стосується зазначеного у позові договору не можна. Така ж ситуація із Вимогою про дострокове повернення кредиту від 07.07.2021 року, в якій мова йдеться про договір №2020/ОВР/304-001377 від 15.12.2020 року, а не про зазначений у позові заяву-договір №2020/І_С/304-001825 від 15.12.2020 року, укладений між сторонами. Тобто у доданому позивачем доказі мова йде про інший договір, який до суду не надавався. Нарешті, у Виписці по особовому рахунку мова йде по рахунок IBAN [NUMBER] , субрахунок [NUMBER] , які не відповідають номеру рахунку і субрахунку із заяви-договору №2020/І_С/304-001825 від 15.12.2020 року, укладеному між сторонами. Таким чином, позивач надав суду як доказ лише саму заяву-договір №2020/І_С/304-001825 від 15.12.2020 року без доказів отримання та не повернення коштів відповідачем, що не дозволяє суду встановити факт взагалі отримання коштів позивача з боку відповідача. Відповідно немає і підстав для задоволення позовних вимог. При цьому саме на позивачі лежить обов`язок надавати відповідні докази, і саме він повинен був підтвердити в разі наявності між сторонами інших укладених договорів, можливість стягнення коштів саме за договором, за яким було подано позов для стягнення заборгованості. Згідно з ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. В даній справі позивач не довів не тільки фактичного отримання відповідачем у нього коштів саме по договору №2020/І_С/304-001825 від 15.12.2020 року, а й не надав доказів розрахунку заборгованості саме за вказаним договором. На підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи те, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати слід покласти на позивача по справі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed