Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Представником позивача було подано до суду заяву про зміну предмета позову, яка прийнята судом. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 22.04.2005 між [PERSON] та АТ "Альфа-Банк" було укладено Договір кредиту № 038/08-118к на суму 38500дол США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день укладання договору становить 194425,00грн, зі сплатою 12,5 % річних за перший рік. На підставі договору купівлі-продажу [PERSON] 22.04.2005 було придбано за кредитні кошти у власність квартиру [ADDRESS] , посвідченого приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко Л.О. Між АТ "Альфа-Банк" та [PERSON] 22.04.2005 було укладено іпотечний договір №038/08-154і, відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за Договором №037/08-118к від 22.05.2005 укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Іпотечний договір посвідченого приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко Л.О, зареєстрований в реєстрі за № 2913. Позивач отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що 27.01.2020 державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. до Державного реєстру речових прав на нерухоме внесено запис про зміну власника об`єкту нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2016491780000. Власником вказаного нерухомого майна зазначено Акціонерне товариство «Альфа-Банк». З вказаною реєстрацією позивач категорично не згоден, оскільки дії реєстратора не ґрунтується на законі. У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:50834447 від 27.01.2020 17:57:24 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яким зареєстровано право власності Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на квартиру [ADDRESS] (номер запису про право власності: 35207539, дата державної реєстрації - 27.01.2020). Скасувати реєстраційний запис державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича про право власності №35207539 від 27.01.2020 на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] за Акціонерним товариством «Альфа-Банк». Припинити право власності Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на квартиру [ADDRESS] , зареєстроване на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50834447, прийняте 27.01.2020 державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним Максимом Анатолійовичем. Поновити відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] , що передували скасованим записам. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23.04.2021 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено здійснювати у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25.05.2021, витребувано у Державного реєстратора-приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича належним чином засвідчені копії документів, які стали підставою для винесення державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50834447, номер запису про право власності 35207539 від 27.01.2020, на нерухоме майно запису про зміну власника об`єкта нерухомості майн, а саме квартири [ADDRESS] , з [PERSON] на Акціонерне товариство «Альфа-Банк». Ухвала суду від 25.05.2021 не виконана, витребуваних документів до суду не направлено. Від представника Акціонерного товариство «Альфа-Банк» 09.08.2021 до суду надійшов відзив, відповідно до якого АТ «Альфа-Банк» заперечує проти позову, вважає його безпідставним та необґрунтованим, по тим підставам, що у зв`язку з неможливістю виконання умов за кредитними Договорами та значної заборгованості [PERSON] вони були змушені розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно. Так як Банк свої зобов`язання перед боржником виконав, надавши кредит в обумовленому розмірі, а [PERSON] не належним чином виконував взяті на себе зобов`язання по кредитному договору, АТ «Альфа-Банк» звернув стягнення на квартиру іпотекодавця. На нерухоме майно, квартиру, як предмет іпотеки, накладено арешт та реалізовано шляхом проведення відкритих електронних торгів через ДП «Сетам». Вперше та вдруге торги не відбулись через відсутність допущених учасників. Державний реєстратор Юдін М.А., прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50834447 від 27.01.2020 на підставі звернення АТ «Альфа-Банк» відповідно до протоколів других торгів «Сетам» від 14.11.2019 та відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.09.2020 №223696109 було зареєстровано на праві власності за АТ «Альфа-Банк». Просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Семенова А.Д., 29.11.2022 до суду надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої зазначив, що просить суд вважати правильними вимоги, які викладені в новій редакції позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Семенова А.Д., 21.02.2023 до суду надійшла позовна заява в новій уточненій редакції, та відповідно до ухвали внесеної до протоколу судового засідання від 21.02.2023 було вирішено приєднати заяву про зміну предмета позову та прийняти позовну заяву в новій уточненій редакції до матеріалів справи. Протокольною ухвалою суду в судовому засіданні 21.02.2023 за клопотанням представника відповідача [PERSON] , було замінено назву сторони відповідача з Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на Акціонерне товариство "Сенс-Банк". Представник позивача [PERSON] - адвокат Семенов А.Д., в судових засіданнях підтримував позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в новій редакції уточненої позовної заяви. 14.03.2023 від представника позивача [PERSON] - адвоката Семенов А.Д надійшла заява про розгляд справи за його відсутності за наявними в справі матеріалами. Представник відповідача Акціонерного товариства "Сенс-Банк"- Пересунько С.С. в судове засідання, призначене на 14.03.2023. не з`явився. До суду надійшла заява від представника відповідача [PERSON] відповідно до якої зазначив, що просить суд розглядати справу за його відсутності, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін М.А. в судові засідання не з`являвся. Про день, місце та час судових засідань повідомлявся належним чином. Від відповідача приватного нотаріуса Юдін М.А до суду повернулись конверти з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Поштова кореспонденція направлялась за адресою зазначеною в позовній заяві, ( [ADDRESS] . Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їм правовідносин. 22.04.2005 між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено Договір кредиту № 038/08-118к відповідно до якого кредитор надає позичальнику тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошовими кошти в сумі в суму 38500дол США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день укладання Договору становить 194425,00грн, зі сплатою 12,5 % річних за перший рік, подальший розмір процентів за корегування кредитом підлягає щорічному перегляду. З кінцевим терміном повернення основної заборгованості по кредиту до 21.04.2015. Відповідно до п. 1.2. Договору кредит надається позичальнику на наступні цілі: придбання нерухомого майна - яким є двокімнатна квартира, загальною площею 72,50кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань, щодо погашення кредиту, сплаті процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення зобов`язань за цим Договором, сторони укладають іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку нерухоме майно, для придбання якого, надається кредит, заставною вартістю 276840,00грн, що за офіційним курсом НБУ на день укладання Договору еквівалентно 54819,80 доларів США. Іпотечний договір підлягає нотаріальному посвідченню, обтяження нерухомого майна іпотекою - реєстрації в державному реєстрі у встановленому порядку, а на відчуження нерухомого майна нотаріусом накладається заборона (п. 1.3, п. 1.3.1. Договору кредиту). 22.04.2005 між [PERSON] та [PERSON] укладеного Договір купівлі-продажу квартири квартиру [ADDRESS] та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко Л.А., зареєстрованим в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 2910 та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за №563355. 22.04.2005 між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний Договір №038/08-154і, посвідчений 22.04.2005 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко Л.А. та зареєстрований в реєстрі за №2913. Пунктом 1.1. іпотечного Договору №038/08-154і визначено, що іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за Договором кредиту № 038/08-118к від 22.04.2005 нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Пунктом 1.1.1 Право власності іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджується договором купівлі-продажу, укладеного 22.04.2005 між [PERSON] та іпотекодавцем, посвідчений Косенко Л.А. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 22.04.2005, зареєстрованим в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №2910 та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 563355. Пунктом 1.2. іпотечного Договору №038/08-154і балансова вартість предмету іпотеки відповідно до довідки-характеристики №1040072 виданої 07.04.2005 Київським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, становить 95976,07грн. Пунктом 1.3. визначено, що за взаємною згодою сторін загальна заставна вартість предмета іпотеки становить 276840,00грн, що за офіційним курсом НБУ на день укладання Договору еквівалентно 54819,80дол США. Пунктами 2.1.1. - 2.1.12 іпотечного Договору №038/08-154і визначено, що іпотекодавець зобов`язаний: надавати іпотекодержателю можливість перевірки стану і правильності використання предмета іпотеки, надавати йому відповідні документи за першою вимогою; вживати всіх необхідних заходів щодо захисту предмета іпотеки від зазіхань будь-яких третіх осіб; не здійснювати дії, що викликають погіршення (пошкодження) предмету іпотеки, додержуватись при використанні предмету іпотеки всіх природоохоронних вимог, передбачених чинним законодавством України; без письмової згоди іпотеко держателя, що оформлюється додатковою угодою до цього Договору, не відчужувати предмет іпотеки, не передавати йому в спільну власність (діяльність), оренду, користування, не встановлювати будь-які обтяження щодо предмету іпотеки; бе з встановленого дозволу відповідних державних органів та письмової згоди іподекодержателя не здійснювати перебудови та/або перепланування предмету іпотеки; не пізніше наступного дня після настання змін надавати іпотеко держателю відомості про будь-які зміни, що відбулися чи відбуваються з предметом іпотеки, в тому числі, про зазіхання на нього з боку третіх осіб; протягом трьох робочих днів від дати укладання цього договору застрахувати предмет іпотеки на повну його вартість на користь іпотеко держателя з попереднім погодженням останнім умов такого страхування, та надати іпотеко держателю відповідний договір страхування; сплачувати всі передбачені чинним законодавством України податки та збори, а також внести інші витрати, пов`язані з предметом іпотеки; у разі загибелі або зниження вартості предмета іпотеки, в тому числі, в наслідок його випадкового знищення, випадкового пошкодження, або псування, протягом трьох днів від дня надходження відповідної вимоги іпотеко держателя повністю або частково змінити предмет іпотеки на інше майно за погодженням з іпотеко держателем; внести плату за державну реєстрацію обтяження предмета іпотеки іпотекою за цим Договором; упродовж 10 робочих днів, що слідують за днем укладання цього Договору, здійснити реєстрацію права власності на предмет іпотеки на своє ім`я в Київському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності та надати іпотеко держателю документи, що підтверджують таку реєстрацію; упродовж 10 календарних днів, що слідують за днем укладення цього договору, іпотекодавець зобов`язаний здійснити державну реєстрацію Договору купівлі-продажу предметі іпотеки. Пунктами 2.4.2. - 2.4.3 іпотечного Договору №038/08-154і визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, задовольнити свої вимоги, забезпечені іпотекою, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: у разі невиконання іпотекодавцем хоча б одного із своїх обов`язків, встановлених згідно з п. 2.1.1. - 2.1.12 цього Договору, вимагати дострокового виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, а у разі його невиконання - задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення на предмет іпотеки. Пунктом 4.2. іпотечного договору, встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановленого цим договором, іпотеко держатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу; у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме: шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, або шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження; у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса, реалізація предмета іпотеки здійснюється шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження ( пункти 4.5- 4.7 Договору іпотеки). У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань, в рамках виконавчого провадження, банком прийнято рішення по реалізацію предмета іпотеки шляхом проведення відкритих електронних торгів, організатором яких був ДП «Сетам». Відповідно до Протоколу №434077 електронних торгів від 30.09.2019, торги не відбулися. Найменування майна: Іпотека, Двокімнатна квартира [ADDRESS] , зі стартовою ціною 623 123,56грн. Згідно із Протоколу №444636 електронних торгів від 14.11.2019, торги не відбулися. Найменування майна: Іпотека, Двокімнатна квартира [ADDRESS] , зі стартовою ціною 498 498,85грн. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. - посвідчено АТ «Альфа-Банк» право власності на майно, що складається з двокімнатної квартири [ADDRESS] , на підставі акту про реалізацію предмета іпотеки затвердженого Кравець В.В., приватним виконавцем Виконавчого округу м. Києві 18.11.2019, оскільки майно не реалізовано/торги не відбулись і стягувач Банк виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало [PERSON] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 27.01.2020 державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50834447, відповідно до якого Акціонерне товариство «Альфа-Банк» на підставі свідоцтва, серія та номер: 99, виданий 27.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А., набув право власності на квартиру [ADDRESS] . Отже позивач вважає перехід права власності на належну йому квартиру є незаконним, що призвело до порушення його прав та є підставою звернення з даним позовом до суду. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. За правилами ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Аналіз приписів статті 33 Закону України «Про іпотеку» дозволяє дійти висновку, що законодавцем передбачено право іпотекодержателя захистити свої майнові права у зв`язку з невиконанням (неналежним виконанням) боржником основного зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки одним із таких способів: в позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі виконавчого напису нотаріуса) або в судовому порядку за рішенням суду. Частиною першою статті 35 Закону «України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно із ст. 37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим майном, набутим у власність іпотекодержателем, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність. До особи, яка на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включеного до іпотечного договору, набула право власності на предмет іпотеки (об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва та майнові права на них), розміщений на земельній ділянці, яка перебуває в оренді іпотекодавця, переходить право оренди на таку земельну ділянку, а зазначений договір про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включене до іпотечного договору, є документом, що посвідчує перехід права оренди земельної ділянки до нового власника предмета іпотеки і заміну особи орендаря у договорі оренди землі та підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Положення статті 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Як убачається із Іпотечного договору, у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановленого цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Усі повідомлення за цим Договором будуть вважатьсь зроблені належним чином, у випадку якщо вони здійсненні у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатись дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача (п.п. 4.2, 6.2. Договору іпотеки). Разом з тим судом встановлено, що відповідно до Ухвали Деснянського районного суду м.Києві від 26.07.2020 по справі №754/11746/15-ц, яка набрала законної сили 12.08.2022, скаргу [PERSON] на протиправні дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Кравця В.В. - задоволено. Визнано протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця В.В. щодо винесення постанови від 20.08.2019 про опис та арешт майна боржника, а саме квартири загальною площею 72,5кв.м, за адресою [ADDRESS] . Визнано протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Кравця В.В. щодо винесення постанови від 22.08.2019 про призначення суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні № 59857296. Визнано протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця В.В. щодо передачі арештованого нерухомого майна на реалізацію (торги) та скасувати заявку від 29.08.2019 № 1249 на реалізацію арештованого нерухомого майна: квартири загальною площею 72,5кв.м, за адресою: [ADDRESS] . Визнано протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця В.В. щодо не надсилання на адресу боржника [PERSON] в межах виконавчого провадження №59857296: постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.08.2019, постанови про арешт майна боржника від 20.08.2019, постанову про зміну (доповнення ) реєстраційних даних у виконавчому провадженні від 20.05.2019, постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 20.08.2019, постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні від 22.08.2019, повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна у виконавчому провадженні №59857296. Визнано протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця В.В. щодо не направлення постанови від 11.11.2019 про відкриття виконавчого провадження №60564206 на адресу боржника [PERSON] . Як установлено судом під час постановлення Ухвали Деснянського районного суду м.Києві від 26.07.2020 по справі №754/11746/15-ц, що Рішенням (заочне) Деснянського районного суду міста Києва від 15 січня 2016 року у справі №754/11746/15-ц, вирішено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 7233,09 доларів США (за курсом НБУ - 156499,59грн.) та судовий збір у сумі 1565грн. 20 серпня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Кравцем Вадимом Валентиновичем постановлено постанову про відкриття виконавчого провадження №59857296 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-439, виданого 28.01.2016 Деснянським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 7233,09 доларів США (за курсом НБУ - 156499,59грн.) та судовий збір у сумі 1565,00 грн. 12 травня 2021 року приватним виконавцем Кравцем В.В. постановлено постанову у виконавчому провадженні № 59857296 про повернення виконавчого документа стягувачу, в якій зазначено, що виконавчий лист №2-439, виданий 28.01.2016 повертається стягувачу АТ «Укрсоцбанк» і може бути повторно пред`явлений до 12.05.2024. Також встановлено, що 04.12.2015 ухвалено Рішення (заочне) Деснянським районним судом міста Києва у справі №754/9756/15-ц, відповідно до якого вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки №02-038/682 від 27 липня 2007 року, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» за кредитним договором №08-038/369 від 27.07.2007 в сумі 525169,40 гривень. Встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір у розмірі 3654 гривень. 11.11.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Кравцем В.В. відкрито виконавче провадження № 60564206 з примусового виконання виконавчого листа №2-4245, виданого 27.01.2016 Деснянським районним судом міста Києва про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки № 02-038/682 від 27 липня 2007 року, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] для задоволення позовних вимог ПАТ "Укрсоцбанк" за кредитним договором №08-038/369 від 27.07.2007 в сумі 525169,40грн, про що постановлено постанову. Також встановлено, що 11 листопада 2019 року виконавцем постановлено постанову про об`єднання виконавчих проваджень № 59857296 та № 60564206 у зведене виконавче провадження № 60564399. 12 травня 2021 року приватним виконавцем Кравцем В.В. постановлено постанову у виконавчому провадженні № 60564206 про повернення виконавчого документа стягувачу, в якій зазначено, що виконавчий лист №2-4245, виданий 27.01.2016 повертається стягувачу АТ «Укрсоцбанк» і може бути повторно пред`явлений до 12.05.2024. Крім того судом також було встановлено, що 10 вересня 2019 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Згідно рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019, затверджено передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати, визначеної у передавальному акті, а саме - з 15.10.2019. Протоколом №4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15.10.2019 було вирішено затвердити передавальний акт (п. 2.1. протоколу). Таким чином, 15 жовтня 2019 року відповідно до підпункту «г» пункту 11 частини 4 статті 1 Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків», пунктів 3.1., 5.3., постанови Правління НБУ №189 від 27.06.2008 «Про затвердження положення про особливості реорганізації банку за рішенням його власників», було затверджено передавальний акт, у відповідності до якого АТ «Альфа-Банк» у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами. Згідно п. 1 передавального акту від 15.10.2019, внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є АТ «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження цього передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме: з 15.10.2019. Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ «Укрсоцбанк» було припинено 03.12.2019, номер запису: 1 068 112 0104 002827. Однак як установлено судом під час постановлення ухвали суду від 26.07.2022, АТ «Альфа-Банк» стороною виконавчого провадження за № 59857296 та № 60564206 не являвся, ухвали суду про заміну стягувача з АТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк» у даних виконавчих провадженнях відсутні, оскільки ні виконавець, ні стягувач з заявами про заміну стягувача до суду не звертались. Таким чином, судом беззаперечно встановлено, що передача на реалізацію арештованого нерухомого майна, а саме двокімнатної квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , відбулась в рамках виконавчого провадження № 59857296 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-439, виданого 28.01.2016 Деснянським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 7233,09 доларів США (за курсом НБУ = 156499,59грн) та судового збору у сумі 1565,00грн. Отже реалізація вказаної квартири на ДП «Сетам» відбулась з порушенням не тільки Закону України «Про іпотеку», а і Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України». Зокрема, суд зауважує, що квартира [ADDRESS] , виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України [PERSON] за кредитом наданим в іноземній валюті, яка використовується як місце постійного проживання позичальника, а тому підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07.06.2014. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України», наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Судом установлено, що позивач особо використовує нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , як єдине майно для постійного проживання, альтернативного житла, в якому міг би проживати позивач немає. Згоди на відчуження спірної квартири власник не надавав, оскільки у нього не знаходиться у власності інше нерухоме житлове майно. Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Отже, мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Згідно із постанови Верховного суду від 30 січня 2019 року у справі №759/21009/13-ц, провадження №61-22549 св18 вказано, що оскільки кредит позичальнику був наданий в іноземній валюті-доларах США, тому, враховуючи положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземні валюті ", на квартиру, яка використовується відповідачами як місце постійного проживання, та окрім якої в них у власності немає іншого нерухомого майна, тому не може бути звернуто стягнення у рахунок погашення кредитної заборгованості. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №644/3116/18 (провадження № 14-45цс20) зазначено, що підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Запроваджений законом мораторій зупиняє можливість реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, а отже, унеможливлює укладення такого договору та наступну реєстрацію за відповідачем права власності на предмет іпотеки, що є підставою для скасування відповідного рішення державного реєстратора. У позовній заяві позивач посилалася на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідач в свою чергу не спростував таких доводів позивача, не навів обставин, що виключають можливість застосування цього Закону до спірних правовідносин. Таким чином, були відсутні підстави для проведення державної реєстрації права власності на вказану квартиру за АТ «Альфа-Банк». Разом з цим, частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що однією з підстав припинення іпотеки є припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, а згідно з частиною першою статті 33 цього Закону підставою звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання. Відповідно до правової позиції, викладеної у висновку Великої Палати Верхового Суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/8068/16-ц (провадження №61-5164св18), сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння. Частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що однією з підстав припинення іпотеки є припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, а згідно з частиною першою статті 33 цього Закону підставою звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання. Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (стаття 36 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до частин другої, третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Аналіз наведених положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, а саме: чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на це майно. За таких обставин вказана згода не може вважатися волевиявленням власника на вибуття майна з його володіння в розумінні статті 388 ЦК України. Зокрема, суд зауважив, що державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. За змістом статті 18 Закону № 1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 9,15 Закону № 1952-IV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, та статті 37 Закону № 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. До того ж відповідно до частини четвертої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора, пов`язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. У частині другій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року) унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення рішення у цій справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Водночас у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом. Отже, за змістом вказаної норми виконанню підлягають судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі №922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі №916/2464/19, від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц, від 06 жовтня 2021 року у справі № 754/8547/19. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Таким чином, враховуючи положення чинної редакції статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та необхідність забезпечення виконуваності судового рішення (скасування державної реєстрації права), суд вважає, що позивач обрав ефективний спосіб захисту - скасування рішення про державну реєстрацію прав. Згідно із ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст. 47 Конституції України, яка дублюється зі ст. 321 ЦК України та гарантують, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. За приписами статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З огляду на наведене, суд знаходить доведеним факт порушення належного позивача права власності на спірну квартиру та вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача про застосування таких способів захисту порушеного права як скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання протиправним і скасування запис про право власності та припинення право власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру [ADDRESS] , а тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до статей 133, 141 ЦПК України та ч.3 ст.6 Закону України "Про судовий збір", враховуючи, що позов задоволено повністю, а позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду відповідно до п. 9 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому з відповідача підлягає стягнення судового збору в розмірі 3632,00грн на користь держави.

Outcome: approved