Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

15.11.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить в порядку спадкування за заповітом визнати за нею право власності на житловий будинокв [ADDRESS] та земельну ділянку площею 3,1365 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3224684800:03:001:0042, яка розташована на території Ненадихівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, що залишилися після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Вказує, що вона є спадкоємцем за заповітом від 10.02.2011 року та спадщину прийняла своєчасно, звернувшись з відповідною заявою до нотаріуса. Однак нотаріусом у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено, оскільки заявником не подано документів, що підтверджують право власності спадкодавця на дане нерухоме майно, відсутня інформація про зареєстроване право власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач зазначає, що вона не може реалізувати своє право на спадщину, оскільки її мати за життя не зареєструвала право власності житловий будинок, а оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку не зберігся (позовні заява - а.с. 1-4). 10.12.2021 року [PERSON] зменшила позовні вимоги та просить в порядку спадкування за заповітом визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинкув [ADDRESS] та в порядку спадкування за законом визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 3,1365 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3224684800:03:001:0042, яка розташована на території Ненадихівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, що залишилися після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , посилаючись на те, що відповідно заповіту [PERSON] від 10.02.2011 року спадкоємцями майна після її смерті в рівних долях є вона та відповідач по справі [PERSON] , а спадкоємець земельної ділянки площею 3,1365 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3224684800:03:001:0042, [PERSON] згідно заповіту від 18.01.2012 року спадщини не прийняв (а.с. 57-58). 21.12.2021 року відповідач [PERSON] надала до суду заперечення на позов, в якому позовні вимоги визнає частково, посилаючись на те, що вона та позивачка дійсно є спадкоємцями майна померлої [PERSON] за заповітом від 10.02.2011 року в рівних долях, а тому мають право по 1/2 частині житлового будинкув [ADDRESS] . Крім того вважає, що вона та позивачка мають право і по 1/2 частині земельної ділянки площею 3,1365 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3224684800:03:001:0042, яка розташована на території Ненадихівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, так як спадкоємець даної земельної ділянки [PERSON] згідно заповіту від 18.01.2012 року спадщини не прийняв, а отже вказаний заповіт в законну силу не вступив. З урахування цього просить суд визнати за ними право власності по частині вищевказаного спадкового майна (а.с. 81-84). В судове засідання позивачка [PERSON] її представник адвокат Порхун О.П. не прибули. Представник позивачки до суду надала клопотання про слухання справи у відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с. 127). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула, судова повістка, надіслана їй рекомендованим листом з повідомленням на адресу зареєстрованого місця проживання, повернулася до суду не врученою за відсутністю адресата. Відповідно до постанови Верховного Суду від 27.07.2022 року у справі № 908/3468/13, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку, суду. Судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження (постанова Верховного Суду від 12.10.2022 року у справі № 727/5718/21), в даному випадку судова повістка [PERSON] вважається врученою 17.03.2023 року. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.12.2014 року (а.с. 7), копією свідоцтва про народження позивачки (а.с. 9), копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00031084640 від 05.06.2021 року (а.с. 10) та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу № 00031084695 від 05.06.2021 року (а.с. 11). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинкув [ADDRESS] , який належав померлій на підставі виписки з погосподарської книги № 4 виконавчого комітету Тетіївської міської ради с. Ненадиха Тетіївського району Київської області на 2011-2015 роки (копія виписки виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 278/02-33 від 09.11.2021 року - а.с. 12) та земельної ділянки площею 3,1365 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3224684800:03:001:0042, яка розташована на території Ненадихівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, що належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯВ № 775937 від 08.02.2006 року (а.с. 16). На випадок своєї смерті [PERSON] 10.02.2011 року склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Ненадихівської сільської ради Франчук Л.О., в якому все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, в взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме право, заповіла своїй дочці [PERSON] , 1962 року народження, та своїй внучці [PERSON] , 1983 року народження, в рівних частинах (а.с. 8). Крім того, 18.01.2012 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Ненадихівської сільської ради Франчук Л.О., в якому приватизовану земельну ділянку площею 3,1365 га (згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯВ № 775937) заповіла сину [PERSON] , [INFO] (а.с. 54), який спадщини не прийняв в зв`язку з тим, що пропустив визначений законом шестимісячний строк для її прийняття. Звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, проте рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 26.12.2017 року, яке залишено в силі постановою Апеляційного суду Київської області від 29.03.2018 року, йому в задоволенні позовних вимог було відмовлено (а.с. 49-53). Відповідно ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Таким чином, позивачка є спадкоємцем за заповітом на 1/2 частину житлового будинкув [ADDRESS] . Спадщину остання прийняла своєчасно, звернувшись з відповідною заявою до нотаріуса. Однак нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено, оскільки заявником не подано документу, що підтверджує право власності спадкодавця на дане нерухоме майно, відсутня інформація про зареєстроване право власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (копія постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 631/02-31 від 06.11.2021 року - а.с. 18), який позивачка пред`явити не може, оскільки її мати [PERSON] за життя не отримала свідоцтва про право власності на даний житловий будинок не зареєструвала його за собою. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірним, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Аналізуючи зібрані по справі і досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов в частині визнання за позивачкою в порядку спадкування за заповітом права власності на 1/2 частину житлового будинкув [ADDRESS] є обґрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки позивачка дійсно є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , спадщину прийняла своєчасно, а іншим шляхом реалізувати свої спадкові права щодо будинку не може. Крім того, [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги спадкування після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 3,1365 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3224684800:03:001:0042, яка розташована на території Ненадихівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, на яку також не може отримати свідоцтва про спадщину в зв`язку з тим, що відсутній документ, що підтверджує право власності спадкодавця на дане нерухоме майно, відсутня інформація про зареєстроване право власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку не зберігся. Проте суд в задоволенні позовної вимоги про визнання за позивачкою права власності на дану земельну ділянку відмовляє з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини 2 статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 2 ст. 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц). Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно - земельну ділянку площею 3,1365 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3224684800:03:001:0042, яка розташована на території Ненадихівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, до [PERSON] , яка на її думку є належним відповідачем у справі. Проте [PERSON] прийняла спадщину лише за заповітом [PERSON] від 10.02.2011 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Ненадихівської сільської ради Франчук Л.О., та спадщину за законом не приймала. За загальним правилом, визначеним постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у справах про спадкування при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] у вигляді земельної ділянки площею 3,1365 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3224684800:03:001:0042, яка розташована на території Ненадихівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, спадкоємець за заповітом [PERSON] не прийняв, а отже належним відповідачем у справі за позовом [PERSON] про визнання права власності на дану земельну ділянку буде територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, в даному випадку Тетіївська міська рада, адже саме до неї перейдуть усі права на спадкове майно в разі неприйняття спадщини ніким із спадкоємців. Відповідно до ч. 1-3 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Позивач в даній справі клопотань про залучення до участі в справі Тетіївської міської ради як співвідповідача не заявляла. Суд зазначає, що спосіб захисту порушеного права обирає позивач, ініціатива щодо залучення співвідповідача повинна виходити саме від позивача, який подає клопотання, в якому повинен обґрунтувати необхідність такого залучення. Виходячи з викладеного, суд вважає, що оскільки позов [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно - земельну ділянку площею 3,1365 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3224684800:03:001:0042, яка розташована на території Ненадихівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, поданий до неналежного відповідача, позивач клопотання про залучення до участі в справі співвідповідача не заявляла, тому в задоволенні даної частини позовних вимог відмовляє. При цьому позивач не позбавлений права на звернення до суду з вимогами до належного відповідача. Вимоги відповідача [PERSON] про визнання за нею в порядку спадкування за заповітом права власності на частину спадкового майна після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , суд не розглядає, так як відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Outcome: partial