Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач вказала наступне. 28.04.2009 року позивач та відповідач уклали шлюб, від якого у сторін народилась дитина: [PERSON] , [INFO] . На момент звернення до суду, як стверджує позивачка, дитина проживає разом із нею та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач участі в утриманні дитини не бере. Вона з сином зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Проте, з 01.04.2020р. вони з сином проживають у купленій нею квартирі за адресою: [ADDRESS] . З відповідачем вона більше як тринадцять років не підтримує відносини, оскільки батько сина [PERSON] покинув її у період її вагітності та після народження дитини не виконує свої батьківські обов`язки: матеріально не допомагає, участі у вихованні дитини не приймає та дитиною ніяк не цікавиться. Раніше вона з відповідачем проживали разом в квартирі [ADDRESS] . Ця квартира належала на той час їй, але цю квартиру вона продала, а тому теперішня адреса проживання відповідача їй не відома. Висновок Органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, вона має намір надати до суду пізніше, в ході розгляду справи. Враховуючи викладене, позивачка просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 18 серпня 2022 року, було відкрито провадження у справі. Позивачка до суду не прибула та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся за зареєстрованою адресою місця мешкання (а. с. 18, 25, 31, 35, 36). Будь-яких заяв чи клопотань щодо розгляду справи, а також відзиву на позов від нього не надійшло. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 27.01.2011 року, було розірвано шлюб між сторонами (а. с. 9) Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , про що зроблено актовий запис - 828 (а. с. 8). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою місця проживання матері - [PERSON] (а. с. 7). Згідно до договору купівлі-продажу, від 01.04.2020 р., [PERSON] придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). За даними сайту суду, 28 вересня 2022 року, рішенням Малиновського районного суду міста Одеси на користь [PERSON] було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини щомісячно від усіх його доходів на місяць. Будь-які інші докази, в справі відсутні. Не зважаючи на те, що позивачем в позові було заявлено, що нею буде надано до суду Висновок Органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, в ході розгляду справи (а.с.2), але заявленого Висновку позивачем до суду так і не було надано. У зв`язку з чим, суд, надаючи можливість позивачу в повній мірі реалізувати свої права, неодноразово відкладав розгляд справи. Так, позивачка з позовом до суду звернулась 01.08.2022 року (а.с.1). Проте, з дати звернення до суду - 01.08.2022 року до 23.03.2023 року заявленого позивачем Висновку Органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, позивачем надано до суду не було. Інші докази, які б вказували на необхідність позбавлення відповідача батьківських прав до суду позивачем також надано не було. За приписами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 164 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Підставами для позбавлення батьківських прав батьків є, зокрема, якщо мати, батько ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними, або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912), від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови, від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, про підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Враховуючи вищевикладені обставини, суд зазначає, що достатніх доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, до суду позивачем на час розгляду справи, не було надано, у зв`язку з чим приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] , не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Окрім того, у відповідності до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то сплачений позивачем судовий збір у розмірі 992,40 грн., не підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed