Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-23 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він з 15 липня 2022 року перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого спільних дітей вони не мають. Сімейно-шлюбні відносини між ними припинилися через втрату взаєморозуміння, розбіжність поглядів на сімейне життя та його планування, кожен з них живе своїм життям, спільного побуту не ведуть. Вважає, що сім`я з відповідачем розпалась остаточно і не може бути відновлена, та просить розірвати шлюб. Ухвалою суду від 23 листопада 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не з`явились, до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності: представник позивача на вимогах наполягає, відповідач вимоги у частині розірвання шлюбу визнає. У відзиві на позов відповідач зазначила, що вони з позивачем не мешкали за однією адресою, тому що на час одруження вона була студенткою, а він військовим та проходив службу в іншій місцевості. Так. вони планували мешкати разом та народити дітей, однак їй стало відомо про зраду позивача, тому їх відносини почали погіршуватись, зв`язок вони підтримували лише телефоном. Вона погодилась на розірвання шлюбу через органи РАЦСу, усі витрати позивач обіцяв сплатити самостійно, бо у неї іншого доходу, крім пенсії, немає, про що достеменно відомо також її чоловіку. Має сумніви щодо підпису договору про надання правової допомоги у зв`язку з місце проживанням позивача у м. Житомир та невідповідності його підпису тому, що у паспорті. Документи не містять акту виконаних робіт, а договір від 03.10.2022 не містить права адвоката від імені клієнта підписувати документи та подавати їх до суду , лише представлення інтересів у суді. Вона є студенткою та отримує лише стипендію 1\~200, інших доходів не має, тому просить відмовити у позові. Враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України та надані учасниками справи заяви, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з таких мотивів. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (стаття 51 Конституції України). Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 15 липня 2022 року, про що Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), складено відповідний актовий запис № 669 (а.с. 6). Відповідно до положень статей 105,110,112 СК України, якщо суд встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження родини неможливо, він приймає рішення про розірвання шлюбу. Згідно пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Шлюбні відносини між сторонами припинені, тому аналізуючи зібрані по справі докази, суд встановив, що подружжя не веде спільного господарства, мають окремий бюджет, сім`я фактично розпалася, поновлення сімейних стосунків вважають неможливим, а отже з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя. У зв`язку з викладеним, враховуючи наявність в матеріалах справи заяви відповідача про визнання позову у частині розірвання шлюбу, яка не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову і розірвання шлюбу. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно частини першої статті 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне зазначено в частині 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI. Так, з матеріалів позову вбачається, що позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір у сумі 992,40 грн. (а.с. 3 копія квитанції) та заявлено вимогу про стягнення судових витрат з відповідача. Відповідачем подано заперечення щодо стягнення з неї судових витрат. Враховуючи викладене, суд вважає можливим вимоги позивача у цій частині задовольнити частково, та враховуючи визнання відповідачем позову про розірвання шлюбу, повернути позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого ним при поданні позову, стягнувши з відповідача на його користь решту 50% сплаченого судового збору. Крім того, частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2022 року у справі № 757/24445/21-ц (провадження № 61-9163св22) зазначив, що відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/WestAllianceLimited проти України заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі Заїченко проти України (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Так в матеріалах справи міститься копія договору про надання правової допомоги, укладеного 03 жовтня 2022 року між [PERSON] та адвокатським об`єднанням «Солоионюк та партнери», копії ордеру, свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю та розрахунок розміру гонорару на суму 5\~000,00 грн. За правилами статті 137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 14-16723св20) зазначено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Аналогічна позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі №640/24023/21. Тому враховуючи заперечення відповідача у частині стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу із зазначенням обґрунтувань таких заперечень, відсутність доказів досудового врегулювання спору між сторонами, оскільки суд не убачає необхідності у подання позову за можливості розірвання шлюбу у даній справі через органи РАЦСу, відсутність детального розрахунку понесених позивачем витрат на правничу допомогу із зазначенням сум за яку саме послугу скільки сплачено (чи буде сплачено), категорію справи та фінансовий стан відповідача, суд вважає можливим вимоги у цій частині задовольнити частково.

Outcome: approved