Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

У грудні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про витребування майна, визнання договору недійсним, скасування записів про права власності, в якому просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 53493910 від 06.08.2020, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Борисової Ніни Вадимівни, про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (номер запису про право власності 37655823); визнати недійсним договір іпотеки, серія та номер 607 від 14.08.2020 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борисовою Ніною Вадимівною; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 53622651 від 14.08.2020 року, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Борисової Ніни Вадимівни, про іпотеку квартири [ADDRESS] (номер запису про іпотеку 37773567). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 липня 2022 року позовні вимоги [PERSON] про витребування майна, визнання договору недійсним і скасування записів про право власності задоволено. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер ? 53493910, від 06.08.2020 року, приватного нотаріуса ОМНО Борисової Ніни Вадимівни, про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ( номер запису про право власності 37655823). Визнано недійсним договір іпотеки, серія та номер 607 від 14.08.2020 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Борисовою Ніною Вадимівною. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 53622651 від 14.08.2020 року, приватного нотаріуса ОМНО Борисової Ніни Вадимівни, щодо іпотеки квартири [ADDRESS] (номер запису про іпотеку 37773567) Відповідач [PERSON] звернувся до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою і просив рішення суду від 28 липня 2022 року скасувати, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги, зокрема, є те, що обраний позивачем спосіб захисту - віндикація - має ґрунтуватися на наявності у позивача як неволодіючого власника права власності, доказів чого ним не надано, тобто не доведено порушення якихось його прав; позивач у позові заявляє вимогу про витребування майна та зазначає, що відповідач незаконно, без відповідної правової підстави заволодів таким майном, посилаючись на статтю 388 ЦК України, а одночасне застосування приписів ст. 387 ЦК України і ст. 388 ЦК України є недоцільним та неефективним, як неправильним є і застосування способу захисту шляхом визнання договору недійсним, оскільки у добросовісного набувача майно може бути витребувано лише тільки шляхом подання віндикаційного позову, а не за правилами реституції. Апелянт вказав, що суд першої інстанції, посилаючись в мотивувальній частині рішення на вимоги ст. 388 ЦК України та зазначаючи в резолютивній частині про задоволення позовних вимог [PERSON] , у тому числі про витребування майна, не ухвалив рішення стосовно якого саме майна, у кого саме, на користь кого тощо з огляду на прохальну частину позовної заяви. Колегія суддів Одеського апеляційного суду в ухвалі від 01.01. 2023 року прийшла до висновку, що вказане є підставою для зняття справи з апеляційного розгляду та повернення її до суду першої інстанції для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення в наведеній частині. Після вирішення питання про ухвалення додаткового рішення дана цивільна справа підлягає поверненню до суду апеляційної інстанцій для розгляду апеляційної скарги. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1,2 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення . Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Відповідно до положень статті 270 ЦПК України питання про ухвалення додаткового рішення вирішує суд, який розглядав справу як суд першої інстанції. За змістом частини 3 статті 365 ЦПК України якщо під час вивчення матеріалів справи суд виявить невирішене питання про ухвалення додаткового рішення, суд постановляє ухвалу із зазначенням строку, протягом якого суд першої інстанції має усунути недоліки. Відповідач вказує, що суд першої інстанції не ухвалив рішення стосовно якого саме майна, у кого саме, на користь кого тощо з огляду на прохальну частину позовної заяви. У відповідності до п. 1 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення суду має зазначатися висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або часткового щодо кожної з заявлених вимог. Суд звертає увагу на те, що у прохальній частині позовної заяви, в якій безпосередньо вказані позовні вимоги, позивачем не зазначено вимоги щодо витребування майна. Але, враховуючи позицію суду апеляційної інстанції щодо того, що доводи апеляційної скарги стосуються у переважній більшості саме рішення суду щодо витребування майна від добросовісного набувача, сторони подавали певні докази, а рішення суду у наведеній частині не ухвалене відповідно до вимог п. 1 ч. 5 ст. 265 ЦПК України; вказане унеможливлює розгляд апеляційної скарги за наведеними в ній доводами без вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення (його ухвалення або постановлення ухвали про відмову в прийнятті додаткового рішення), - суд приходить до наступних висновків. Оскільки позивачем у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про витребування майна, визнання договору недійсним і скасування записів про право власності, не вказано, яке саме майно, у кого саме, на користь кого слід витребувати, у задоволенні вимоги щодо витребування майна слід відмовити внаслідок невизначеності та, відповідно, необґрунтованості даної вимоги.

Outcome: dismissed