Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

03 лютого 2023 року в суд надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В позовній заяві зазначає, що з 18 лютого 2012 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову вказує, що з березня 2019р. сторони припинили шлюбні відносини, ведення спільного господарства та сумісне проживання. Основною причиною розпаду сім`ї є різниця характерів та поглядів на сімейне життя, втрата почуттів одне до одного. Вважає, що шлюб є лише формальним та, оскільки спроби примирення в минулому не були ефективними, не вбачає за доцільне отримувати строк на примирення від суду; продовжувати шлюбні відносини не бажає. Крім цього, вказує, що відповідач ухиляється від утримання доньки, матеріальної та фінансової допомоги практично не надає, хоча здоровий та має мінливий дохід у виді періодичних заробітків. Зазначає, що на даний час вона працює в ТОВ «ФОРА», однак на утримання доньки необхідні значні кошти і тому потребує призначення відрахувань аліментів. З огляду на зазначене, просить шлюб між сторонами розірвати та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 13.02.2023р. відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін, надано строк сторонам по справі для подачі заяв по суті справи, призначено судове засідання на 13 березня 2023р. о 09 год. 00 хв., яке відкладено на\~ 30 березня 2023р. о 09 год. 00 хв. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 43), в судове засідання не з`явилася. При цьому, подала заяву від 14.02.2023р. про розгляд справи у її відсутності; позовні вимоги підтримує в повному обсязі; не заперечує щодо винесення заочного рішення по справі (а.с. 27). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] ; жодних заяв чи клопотань в суд не подавав, правом на надання відзиву на позов не скористався. При цьому, відповідач отримав копію ухвали суду про відкриття провадження та копію позовної заяви із доданими до неї документами 17 лютого 2023р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 36), а в подальшому у суд повернувся поштовий конверт із судовою повісткою на судове засідання 30.03.2023р. о 09 год. 00 хв. у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою, що підтверджується інформацією про відстеження поштового відправлення (а.с. 44). Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч. 3 ст. 130 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. Таким чином, враховуючи отримання відповідачем копії позову та подальшу його відсутність за адресою його реєстрації, що підтверджена матеріалами справи, зокрема, довідками Відділу з питань реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області № 341/03-27/2023 від 03.02.2023р. та №634 від 13.02.2023р. (а.с.20, 29), у зв`язку з чим в суд повернувся конверт із викликом на судове засідання, суд вважає відповідача таким, що повідомлений про наявність справи у суді та про дату, час та місце судового засідання належним чином. Враховуючи неявку в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи і від якого не надійшло ні відзиву на позов, ні клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутності, про причини неявки суд не повідомлено, отримавши згоду позивача, суд відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 18 лютого 2012р. позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї за актовим записом № 128, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 04.07.2012р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 10). На даний час [PERSON] із донькою [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою в паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданому 04.04.2012р. Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області, листом Виконавчого комітету Новодністровської міської ради Чернівецької області № 183 від 10.02.2023р. та довідкою Відділу реєстру територіальної громади м. Новодністровськ\~ Новодністровської міської ради № 2865 від 06.12.2022р. (а.с. 5-6, 11, 19). Натомість, [PERSON] зареєстрований за іншою адресою [ADDRESS] , що підтверджується відміткою в паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданому 30.12.2011р. Старокостянтинівським РВ УМВС України в Хмельницькій області та довідками № 341/03-07/2023 від 03.02.2023р. та № 634 від 13.02.2023р., виданими Відділом з питань реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області (а.с. 9, 20, 29). Позивач з 30 серпня 2021р. по теперішній час працює в ТОВ «ФОРА» на посаді фахівця Департаменту супроводження мерчендайзингових контрактів та отримує постійний дохід у виді заробітної плати, що підтверджується довідками №\~ 1328 від 02.12.2022р. та про доходи від 13.02.2023р. (а.с. 12, 39). Згідно відповіді на запит № 1046/5/24-13-12-01-04 від 16.02.2023р. щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, за період з 01.01.2022 по 31.12.2022р. у відповідача станом на 15.02.2023р. будь-які доходи відсутні. (а.с. 31). Позивач доказів про наявність у відповідача доходів та їх розмір суду не надала. У позовній заяві [PERSON] зазначає, що з березня 2019р. сторони припинили шлюбні відносини, примирення між ними є неможливим, а тому просить шлюб розірвати. Окрім того, вказує, що дитина сторін, яка проживає із нею, перебуває на її повному утриманні, а відповідач ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги, хоча має можливість таку надавати. Оскільки вона потребує матеріальної допомоги від батька дитини для належного утримання доньки, просить стягувати з останнього аліменти. Відповідач [PERSON] жодних заперечень проти позову не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Шлюб відповідно до ст. 24 СК України це добровільна згода чоловіка та жінки, а судом встановлено, що позивач по справі не бажає перебувати у шлюбі. Судом також встановлено, що примирення між подружжям є неможливим, оскільки позивач вважає недоцільним подальше підтримання сімейних відносин та не бажає збереження шлюбу, а відповідач жодних заперечень щодо розірвання шлюбу не подав. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин по справі, беручи до уваги відсутність заперечень зі сторони відповідача, фактичне припинення сімейних відносин, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, а відтак, позов в частині розірвання шлюбу слід задоволити та шлюб між сторонами розірвати. Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст.115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) зазначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд зобов`язаний у відповідності до ст. 182 СК України враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2, ч.ч. 1, 3, 4 ст.12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оскільки обов`язок утримувати дитину є обов`язком як матері, так і батька, а відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку, суд вважає, що аліменти на утримання доньки сторін слід стягувати за рішенням суду. При визначенні розміру частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, суд, виходячи з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, а також з реальної можливості відповідача, який немає офіційного доходу, такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи при цьому прав відповідача, беручи до уваги матеріальне становище сторін, а також те, що вибір способу стягнення аліментів належить виключно позивачу, приходить до висновку, що відповідно до ст.ст. 180, 183 СК України позов\~ в частині стягнення аліментів також слід задоволити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання спільної дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03 лютого 2023 р. і до досягнення дитиною повноліття.\~\~ Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів та сплатила судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, такий підлягає стягненню із відповідача на користь держави в розмірі 1073, 60 грн. та на користь позивача [PERSON] в розмірі 1073, 60 грн. На підставі ст.ст. 24, 104, 105, 110, 112-115, 141, 180-183, 185, 191 СК України,

Outcome: approved