Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачі у вказаному будинку зареєстровані, але не проживають більше одного року і в добровільному порядку відмовляються знятись з реєстрації. Позивач в судове засідання не з`явилась, надіслала письмову заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі, в судове засідання не з`явилися, надіслали заяву, вказуючи про неможливість бути присутніми в залі судового засідання. З урахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу в без участі сторін, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду спору на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач є власницею житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №231848070 від 10 листопада 2020 року, даними договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Кривоозерської державної нотаріальної контори 10 листопада 2020 року(а.с.13). Згідно даних будинкової книги в будинку місце проживання [PERSON] ,1959\~року народження,\~та [PERSON] ,\~1985\~року народження, зареєстроване в [ADDRESS] (а.с.16). Відповідно до даних акту про не проживання особи за місцем реєстрації, складеного депутатом Кривоозерської селищної ради Максимюк О.О. 10 січня 2023 року, відповідачі зареєстровані, проте не проживають в спірному житловому приміщенні з 2020 року(а.с.19). Відповідно до положень ч.1 ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. За положеннями ст.41 Конституції України гарантовано кожному громадянину право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Положеннями ст.47\~Конституції України закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно положень ст.9\~ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом. За положеннями ч.2 ст.405 ЦК України, визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Окрім того, суд бере до уваги, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі "МакКенн проти Сполученого Королівства" від 13 травня 2008 року пункт 50, "Кривіцька та Кривіцький проти України" від 02 грудня 2010 року). Відповідно до даних акту про не проживання особи за місцем реєстрації, складеного депутатом Кривоозерської селищної ради Максимюк О.О. 10 січня 2023 року відповідачі зареєстровані, проте не проживають в спірному житловому приміщенні з 2020 року(а.с.19). Втручання держави є порушенням статті 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі - Конвенції), якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві" (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року). У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі "Прокопович проти Росії" Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. "Житло" - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі "Баклі проти Сполученого Королівства" від 11 січня 1995 року, пункт 63). Згідно розпорядження Кривоозерської селищної ради№2р-ОД від 17 лютого 2016 року вулицю Леніна перейменована на вулицю Центральна (а.с.20). Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів\~України №719-р від 12 червня 2020 року "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Миколаївської області", створена Кривоозерська селищна територіальна громада Кривоозерського району Миколаївської області шляхом об`єднання територій та населених пунктів Кривоозерської селищної та Багачівської, Берізківської, Бурилівської, Великомечетнянської, Гойдаївської, Красненьківської, Кривоозерської, Куряче-Лозівської, Луканівської, Мазурівської, Маломечетнянської, Ониськівської, Очеретнянської, Секретарської, Тридубівської сільських рад Кривоозерського району Миколаївської області. На підставі постанови Верховної ради України №807-ІХ від 17 липня 2020 року "Про утворення та ліквідацію районів" у Миколаївській області утворено Первомайський район у складі, зокрема, території Кривоозерської селищної територіальної громади. Згідно положень ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Нормативно правовий аналіз статей 71, 72\~ЖК Української\~РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71\~ЖК Української\~РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач довів. Належні та допустимі докази на підтвердження поважних причин не проживання відповідачів у спірному житлового будинку з 2020 року, відсутні. Враховуючи,\~що відповідачі\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~відсутні за\~зареєстрованим місцем\~проживання більше\~одного року,\~фактично проживають\~в іншому\~житловому приміщенні,\~проте в\~добровільному порядку\~відмовляються переоформити\~реєстрацію місця\~проживання,\~тому є\~підстави для\~визнання їх\~такими,\~що втратили\~право користування\~житловим приміщенням\~-\~будинком [ADDRESS] . Згідно положень ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" припинення підстав на право користування житловим приміщенням є підставою для здійснення зняття з реєстрації місця проживання особи у даному житловому приміщенні.

Outcome: approved