Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що з 25 жовтня 2014 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, дітей у шлюбі у них немає. Приблизно через 1 рік після одруження особисті стосунки між ними почали погіршуватись через протилежні погляди на сімейне життя та на факт збройної агресії Росії, яка є країною громадянства відповідача, проти України. На початку березня 2016 року відповідач повернувся в Росію, де наразі проживає, а позивач залишилася проживати в м. Одесі. Більше шести років сторони у справі разом не проживають, спільне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер, а його збереження суперечить її інтересам. Позивачем на виконання вимог ухвали суду від 10.11.2022 надано примірники позовної заяви та доданих до неї документів з їх засвідченим перекладом на офіційну мову запитуваної сторони (російську мову) для подальшого звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги, а саме для вручення документів відповідачу [PERSON] за місцем проживання відповідача у Російській Федерації. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.01.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву. Ураховуючи повномасштабну триваючу збройну агресію Російської Федерації проти України та введення на території України воєнного стану, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про ведення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, а також подальшим продовженням строку дії воєнного стану на території України, листом Міністерства юстиції України від 21.03.2022 № 25814/12.1.1/32-22 «Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного етану» та листом Міністерства юстиції України від 28.07.2022 № 62114/12.1.2/32-22, з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендовано міжрегіональним управлінням юстиції не здійснювати будь-яких листувань, що стосуються співробітництва з установами юстиції російської федерації та республіки білорусь на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно - правових відносин та правового співробітництва у цивільних і кримінальних справах, та у галузі міжнародного приватного права, крім випадків передачі судам чи громадянам на території України документів, одержаних за результатами виконання запитів, доручень і клопотань. 01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі Закон). 22 грудня 2022 року Закон опубліковано у газеті «Голос України» та 23 грудня 2022 року Закон набрав чинності. Закон передбачає зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР, у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь (стаття 1); вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (далі Мінська конвенція), та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року №140/98-ВР (стаття 2). Відповідно до статті 72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення. Стаття 25 Закону України «Про міжнародні договори України» містить аналогічну норму, відповідно до якої зупинення дії міжнародного договору України за умов, якщо договір не передбачає іншого, чи за відсутності іншої домовленості з іншими його сторонами, звільняє Україну від зобов`язання виконувати його протягом періоду зупинення дії договору з тими його сторонами, з якими зупинено дію договору, і не впливає стосовно іншого на встановлені договором правові відносини України з іншими його сторонами. За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Мінської конвенції та Протоколу до неї у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь зупинено з 27.12.2022 (з дати повідомлення Виконавчого комітету СНД як депозитарія Мінської конвенції). З дати зупинення дії Мінської конвенції та Протоколу до неї не здійснюватиметься, зокрема, співробітництво судів та інших компетентних органів України з відповідними органами Російської Федерації і Республіки Білорусь з питань надання правової (судової) допомоги у цивільних і кримінальних справах та екстрадиції на підставі Конвенції, у тому числі, безпосередні зносини установ юстиції відповідно до Протоколу до неї. Враховуючи, що відповідач [PERSON] є громадянином Російської Федерації та проживає на її території, на підставі вищенаведеного, останній повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України». У судовому засіданні представник позивача - адвокат Лашкевич Д. В. позов просив задовольнити. Оскільки відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, повторно у судовев засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, а також ураховуючи відсутність заперечень представника позивача щодо заочного розгляду справи, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, постановлено провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що між [PERSON] , [INFO] , громадянкою України, та [PERSON] , [INFO] , громадянином Росії, Чертановським відділом ЗАГС Управління ЗАГС Москви 25 жовтня 2014 року зареєстровано шлюб, актовий запис № 3389, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 25 жовтня 2014 року, з перекладом на українську мову, зробленим нотаріусом та правильність якого засвідчена приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Косютою О. М., зареєстрованим в реєстрі за № 300. З матеріалів справи слідує, що відповідач [PERSON] є громадянином Росії. З урахуванням наведеного, суд під час вирішення вищевказаної справи повинен керуватися положеннями Закону України «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон). Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону вибір права - право учасників правовідносин визначити право якої держави підлягає застосуванню до правовідносин з іноземним елементом. Зі статті 7 Закону слідує, що при визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України. Згідно зі ст. 55 Закону право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу. Статтею 63 Закону встановлено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно зі статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статті 21\~Сімейного\~кодексу\~України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.\~51\~Конституції\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України). За приписами частин третьої, четвертої статті 56\~СК\~України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112\~СК\~України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалася, подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, тому наявні підстави для задоволення позову.

Outcome: approved