Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

22 лютого 2023 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вказаним позовом, в якому просила припинити обтяження усього належного майна [PERSON] , яке накладене в межах виконавчого провадження за № 20294502 від 16.07.2010 знявши з нього арешт. В обґрунтування позовної заяви вказувала, що відповідно листа Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 5142 за виконавчим провадженням за № 20294502 від 16.07.2010 накладено арешт на майно [PERSON] , який є її сином та [INFO] помер. Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно значиться арешт всього майна [PERSON] . Покійний [PERSON] був співвласником квартири [ADDRESS] , у якій проживає позивачка. 03.06.2020 державним виконавцем винесено постанову про закриття виконавчого провадження згідно п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з чим арешт не може бути знятий при відсутності виконавчого провадження, оскільки системний аналіз положень Закону України від 02 червня 2016 року № 14-04-VIII «Про виконавче провадження», зокрема приписів ст. 13, 18, 37, 40 вказує на те, що посадові особи органу ДВС діють лише в рамках відкритих виконавчих проваджень, а повноваження державного виконавця як щодо накладення арешту на майно, так і щодо його скасування можуть бути реалізовані ним винятково під час здійснення виконавчого провадження. Проте, виконавче провадження, в рамках якого відповідачем накладено арешт на майно позивача, завершено. Зважаючи на вищевикладене позивач змушена звернутись до суду. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23.02.2023 відкрито провадження по вищезазначеній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивачка не з`явилася, надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с. 24). Представник відповідача Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без участі представника (а.с. 25). В зв?язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Оскільки право позивача на розпорядження своїм майном є порушеним, воно підлягає захисту у судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 07.02.2023\~року №\~322103768 на майно [PERSON] накладено обтяження у вигляді: тип обтяження арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження 13377646; зареєстровано - 13.12.2012 11:56:39 за № 13377646 реєстратором: Полтавська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП №20294502, 13.12.2012, ВДВС Миргородського МРУЮ, головний державний виконавець О. В. Мочаліна; об`єкт обтяження невизначене майно, все нерухоме майно; власник [PERSON] , [INFO] ; обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Миргородського міськрайонного управління юстиції; додаткові дані: в/л №2-666 від 17.05.2010 Миргородський міськрайсуд (а.с.9-10). Відповідно до повідомлення Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного управління Міністерства юстиції від 07.02.2023 за № 5142, на виконанні відділу перебувало виконавче провадження № 20294502 з примусового виконання виконавчого листа № 2-666 виданого 17.05.2010 Миргородським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини сина [PERSON] [INFO] в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 31.03.2010 і до досягнення дитиною повноліття. 16.07.2010 державним виконавцем відділу відкрито виконавче провадження № 20294502 та 13.12.2012 з метою забезпечення виконання рішення винесено постанову про арешт всього майна боржника [PERSON] . Вищевказана постанова 13.12.2012 внесена до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 29.05.2020 стягувач повідомила що боржник помер, що підтверджується актовим записом про смерть № 264 від 30 травня 2020 року. 03.06.2020 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, згідно п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження арешт нерухомого майна згідно постанови державного виконавця № 20294502 від 13.12.2012 реєстраційний номер обтяження 13377646 відносно боржника [PERSON] станом на 07.02.2023 не знято (а.с. 6). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 30 травня 2020 року (а.с. 7). Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 20.03.1996 квартира за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Положеннями ч.\~1,\~2\~ст.\~319\~ЦК України\~встановлено,\~що власник\~володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватися своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. У відповідності до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Враховуючи зазначені положення чинного законодавства, які регулюють даний вид правовідносин, суд вважає, що наявні обтяження у вигляді арешту накладеного на все невизначене майно [PERSON] порушує права позивача на розпорядження своїм майном, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд,

Outcome: approved