Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

04 жовтня 2022 [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить: 1) Позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] ; 2) Стягувати з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1\\4 частини з усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі між собою з 21.12.2019 до 16.07.2021. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . З моменту розірвання шлюбу відповідач у справі не виконую свої батьківські обов`язки, не створює належні умови для проживання та розвитку дитини, не цікавиться його життям не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 жовтня 2022 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою суду від 09 листопада 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 07 грудня 2022. Вказаною ухвалою зобов`язано службу у справах дітей Білоцерківської міської рали Київської області подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору та подання щодо призначення опіки. У зв`язку з неявкою відповідача та перебуванням головуючого на навчанні, підготовче засідання, призначене на 09 грудня 2022 року, судом відкладене на 10 січня 2023 року. 10 січня 2023 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Циби Д.М. про перенесення розгляду справи, призначену на 10 січня 2023 року на іншу дату та час. Підготовче засідання у справі, призначене на 10 січня 2023 року, судом відкладено на 06 лютого 2023 року. 06 лютого 2023 року на адресу суду надійшло клопотання від позивача про закриття підготовчого провадження у справі, призначення судового розгляду справи по суті та виклик в судове засідання для допиту в якості свідків [PERSON] і [PERSON] . Ухвалою суду від 06 лютого 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляду справі по суті на 07 березня 2023 року. Вказаною ухвалою задоволено клопотання позивача та викликано в судове засідання свідків. Через неявку відповідача в судове засідання, призначене у справі на 07 березня 2023 року, судовий розгляд у справі відкладено на 31 березня 2023 року. 22 лютого 2023 року на адресу суду від представника третьої особи надійшов висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору у справі. В судове засідання 31 березня 2023 року сторони не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялися судом своєчасно та належним чином. 31 березня 2023 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача - адвоката Циба Дмитра Михайловича, в якому останній просив суд розглядати справу у відсутності позивача та його представника, без виклику свідків у справі. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в підготовчі засідання, призначене на 09 грудня 2021 року, 10 січня 2023 року та 06 лютого 2023 року та в судові засідання, призначені на 07 березня 2023 року та 31 березня 2023 року не з`явилася. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялася судом своєчасно. Судом здійснено запит за місцем останнього відомого проживання відповідача [PERSON] і згідно з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання від 24.10.2022, [PERSON] , [INFO] , з 03.12.1999 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Рекомендоване повідомлення про вручення відповідачу поштового відправлення за місцем реєстрації відповідача повернулося на адресу суду 30.01.2023 через відсутність адресата за вказаною адресою. Рекомендовані повідомлення за місцем проживання відповідача, зазначеним у позовній заяві ( [ADDRESS] ) повернулися на адресу суду 01.12.2022, 24.01.2023, 23.03.2023 через відсутність адресата за вказаною адресою. Рекомендоване повідомлення про вручення відповідачу поштового відправлення за адресою місця реєстрації відповідача повернулося на адресу суду 30.01.2023 через відсутність адресата за вказаною адресою. Рекомендовані повідомлення за місцем проживання відповідача, зазначеним у позовній заяві ( [ADDRESS] ) повернулися на адресу суду 30.01.2023 та 13.03.2023 через відсутність адресата за вказаною адресою. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких умов суд, відповідно до вимог статті 281 ЦПК України постановляє ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони перебували у шлюбі між собою з 21.12.2019 до 16.07.2021 (а.с.7). Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] (а.с.6). Позивачем до позовної заяви долучено лист ГУНП в місті Києві про розгляд звернень сторін щодо протиправної поведінки відносно них за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-10) та копії квитанції ПТ «Ломбард Комод» про прийняття від [PERSON] золотих виробів та побутової техніки (а.с.8). Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 103 від 14 лютого 2023 року складено висновок про те, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання малолітнього сина, що є правової підставою для позбавлення її батьківських прав. Позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є доцільним та відповідає інтересам дитини (а.с.52-53). При вирішенні позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав суд виходить з наступного: Статтею 164 Сімейного кодексу України (надалі СК України) зазначено підстави позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, відповідно до статті 165 СК України, мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 166 СК України описано правові наслідки позбавлення батьківських прав. Так, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини. Так, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Порядок і розміри відшкодування витрат на перебування дитини в прийомній сім`ї, сім`ї патронатного вихователя, дитячому будинку сімейного типу, будинку дитини, дитячому будинку, дитячому будинку-інтернаті, школі-інтернаті чи іншому закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлюються законодавством. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. У разі відмови від надання дитині необхідної медичної допомоги, якщо це загрожує її здоров`ю, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність згідно з законом. Медичні працівники у разі критичного стану здоров`я дитини, який потребує термінового медичного втручання, зобов`язані попередити батьків або осіб, які їх замінюють, про відповідальність за залишення дитини в небезпеці. Статтею 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст.9 Конвенції). Згідно роз`яснень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, сукупність зібраних по справі доказів свідчить про те, що відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток малолітнього сина [PERSON] , не цікавиться його життям, не забезпечує за ним необхідного догляду: харчування, медичного догляду та лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, як складову виховання, не спілкуються з дитиною обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу доньки, тому суд дійшов висновку, що в інтересах дитини, є доцільним позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . При вирішенні питання щодо позбавлення батьківський прав суд взяв до уваги висновок органу опіки та піклування, викладений у рішенні виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 14 лютого 2023 року, згідно з яким [PERSON] народила троє дітей, але жодну дитину не виховує та не утримує, так як на старшого сина [PERSON] , [INFO] , вона позбавлена батьківських прав рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2017 року (справа № 357/13400/16-ц), другу доньку [PERSON] , [INFO] , виховує її батько [PERSON] (справа № 357/9554/17 ). [PERSON] неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності, про що свідчать дані реєстру на сайті судова влада України». За таких обставин суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов`язку по вихованню та утриманню малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . При вирішенні позовних вимог щодо стягнення аліментів суд виходить з наступного: Статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів суд, згідно з частиною першою статті 182 СК України, враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги те, що [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні в батька [PERSON] , суд вважає за можливе задоволити позовні вимоги в цій частині та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1\\4 частини з усіх видів доходу відповідачки, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, розпочинаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повнолітня. Суд відповідно до ч.1 ст. 430 ЦПК України вважає за доцільне допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення аліментів за один місяць. Судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою позивачем судового збору в сумі 992,40 грн. необхідно стягнути із відповідача на користь позивача, згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України. Судові витрати у справі, пов`язані із позовною вимогою про стягнення аліментів аліментів, за які позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 992,40 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави, згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved