Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування моральної шкоди, завданої злочином в розмірі 393 013,64 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.07.2016 року близько 00 год 10 хв на вул. Незалежності в м. Івано-Франківську сталася дорожньо-транспортна пригода за якої водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «OPEL» номерний знак [NUMBER] в порушення ряду вимог Правил дорожнього руху України, вчинив наїзд на пішохода [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач отримала тілесні ушкодження. Обставини даної дорожньо-транспортної пригоди були встановлені судовим рішенням за наслідками розгляду кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України. Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.11.2017 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області 29.03.2018 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Також даним судовим рішенням було задоволено цивільний позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на її користь 678 515,84 гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином. Дане судове рішення знаходиться на примусовому виконанні в рамках виконавчого провадження № 56337606 відкритого Івано-Франківським міським відділом ДВС ГТУЮ Івано-Франківській області 07.05.2018 року. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо виплати відшкодування моральної шкоди завданої злочином не виконує. Представник позивача та позивачка у підготовчому судовому засіданні позов підтримали з мотивів наведених у ньому. В судове засідання не з`явились, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, щодо заочного розгляду справи не заперечили. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив. У строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивачки та позивачки, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання грошового зобов`язання встановленого судовим рішенням, внаслідок чого позивач позивається про його відновлення шляхом стягнення трьох процентів річних та пені за прострочення виконання грошового зобов`язання. Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2017 року у справі №344/10439/17 суд постановив [PERSON] визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Відповідно до ст.86 КК України, на підставі п.в ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити [PERSON] від відбування призначеного цим вироком покарання. Запобіжний захід - домашній арешт обвинуваченого [PERSON] - скасувати. Цивільний позов Обласної клінічної лікарні задовольнити. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , у користь Обласної клінічної лікарні (м. Івано-Франківськ, вул. Федьковича, 91, р/р [NUMBER] ГУДКСУ в Івано-Франківський області, МФО 836014 Код 01993150) - 31456 грн. 54 коп (тридцять одну тисячу чотириста п`ятдесят шість гривень п`ятдесят чотири копійки) на відшкодування матеріальної шкоди - витрат на лікування потерпілої [PERSON] . Цивільний позов Обласної клінічної лікарні задовольнити. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , у користь Обласної клінічної лікарні (м. Івано-Франківськ, вул. Федьковича, 91, р/р 35416001019134 ГУДКСУ в Івано-Франківській області, МФО 836014 Код 01993150) - 8363 грн. 10 коп (вісім тисяч триста шістдесят три гривні десять копійок) на відшкодування матеріальної шкоди - витрат на лікування потерпілого [PERSON] . Цивільний позов потерпілої [PERSON] задовольнити частково. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (код ЄДРПОУ 20782312, юридична адреса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40) у користь [PERSON] , жительки [ADDRESS] , матеріальну шкоду: 137 683,20 грн (сто тридцять сім тисяч шістсот вісімдесят три гривні двадцять копійок) - витрати на лікування потерпілої [PERSON] ; 52200 (п`ятдесят дві тисячі двісті) грн - шкоду, пов`язану з стійкою втратою працездатності; а також на відшкодування моральної шкоди - 9484,16 (дев`ять тисяч чотириста вісімдесят чотири гривні шістнадцять копійок). Стягнути з [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , у користь [PERSON] , жительки [ADDRESS] , 678 515,84 грн (шістсот сімдесят вісім тисяч п`ятсот п`ятнадцять гривень вісімдесят чотири копійки) на відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином. Стягнути з [PERSON] у користь [PERSON] , жительки [ADDRESS] - 5 000 (п`ять тисяч) гривень процесуальних витрат у кримінальному провадженні на правову допомогу та у користь [PERSON] , жителя [ADDRESS] - 5000 (п`ять тисяч) гривень процесуальних витрат у кримінальному провадженні на правову допомогу (а.с.4-5). Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 березня 2018 року апеляційну скаргу представника цивільного відповідача АТ «СК «АХА Страхування» Цьвока Б.І. - залишено без задоволення. Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2017 року щодо [PERSON] обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України - залишено без зміни. 07.05.2018 року державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, за виконавчим листом про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] 678515,84 гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За правилами частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. За змістом ст. ст.524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами щодо виконання рішення суду про відшкодування моральної шкоди у вартісному виразі, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошові зобов`язання, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 06.06.2012 року по справі № 6-49цс12. За змістом cт. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічне положення міститься у постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12 , від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України (постанова Верховного суду від 20.12.2010 року по справі № 3-57гс10) Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі N 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки у даному випадку наявне грошове зобов`язання відповідача у вигляді відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди. Проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями, про що зроблено відповідний висновок у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2011 р. у справі № 6-42цс11. Враховуючи викладене вище, відповідач зобов`язаний на вимогу позивача крім суми основного боргу, сплатити інфляційні втрати та три проценти річних за весь час прострочення. Главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Вимоги про стягнення грошових коштів передбачених ст. 625 ЦК України не є додатковими вимогами, в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Враховуючи викладене, позивачка визначає період для стягнення 3% річних та індексу інфляції за час прострочення із 30 березня 2018 року по 18 жовтня 2022 року на суму боргу визначеного вироком суду. Відповідно до розрахунку, який додається до позову, 3% річних за вказаний період прострочення становлять 92 770,81 гривень, інфляційні втрати за період прострочення становлять 300 242,89 гривень, всього: 393 013,64 гривень. Відповідно до ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Відповідно до ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які спростовують твердження позивача. Розрахунки надані позивачкою не спростовані належними та допустимими доказами. Позивачка при подачі позову була звільнена від сплати судових витрат, отже суд вважає, що з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 551, 610, 625, 1066, 1068 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved