Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

У січні 2022 року позивач в особі представника - адвоката Борщ Ю.О., звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовною заявою до ТОВ «ФК «Інвестор-кредо», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Іванюка І.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю., [PERSON] , в якій просила суд визнати таким що не підлягає виконанню виконавчий напис № 851 від 18.06.2014, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. про звернення стягнення на майно, а саме двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , загальною площею 58,40 кв.м. Позовна заява обґрунтована наступним. У листопаді 2021 року [PERSON] отримала копію постанови приватного виконавця Іванюти І.М. за ВП [NUMBER] від 28.10.2021 про відкриття виконавчого провадження. Із вказаної постанови позивач дізналася, що 18.06.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. був вчинений відносно позивача виконавчий напис № 851 про звернення стягнення на майно - квартиру за адресою [ADDRESS] на користь ТОВ «ФК «Інвест-кредо». Вважає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не перевірила безспірності стягнення грошових коштів, не отримала від сторін первинні документи щодо видачі кредиту, що є підставою вважати, що заборгованість не є безспірною. Позивача, як сторону боргових зобов`язань, не було повідомлено про здійснення відступлення прав вимоги та заміну кредитора у договірних правовідносинах, тобто мало місце порушення права позивача на врегулювання питання у досудовому порядку. Нотаріусом не було зазначено, на підставі яких документів було вчинено виконавчий напис. На момент вчинення виконавчого напису існуюча заборгованість позивача не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення виконавчого напису. З отриманої копії виконавчого напису вбачається, що звернення стягнення на майно було здійснено із застосуванням формального підходу, без з`ясування усіх обставин справи, а на момент вчинення напису сторонам навіть не було запропоновано задовольнити вимого кредитора в досудовому порядку. Крім того, позивач зазначила, що на сьогоднішній день квартира, відносно якої було вчинено виконавчий напис, належить на праві власності [PERSON] , а тому вона не може бути предметом стягнення за вимогами відповідача. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Саадулаєва А.І. від 21.01.2022 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.09.2022 вказану цивільну справу направлено за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 15.02.2023 прийнято справу до провадження, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. 06.03.2023 представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено про те, що заявлені позовні вимоги відповідач не визнає та вважає поданий позов спробою уникнути відповідальності. Ні позивач, ні третя особа [PERSON] не надали жодних доказів щодо спірності заборгованості, не наведено жодних документів, які б свідчили про внесення сум для погашення заборгованості, що в подальшому можна було б розцінювати як погашення боргу або зменшення його суми. При вчиненні виконавчого напису, а також під час вчинення інших дій щодо заміни кредитора, були вчинені всі необхідні і можливі дії щодо повідомлення позивача та боржника за кредитом про їх вчинення. Так, 10.02.2020 відповідач направив повідомлення позивачеві про заміну кредитора, однак лист був повернутий відправнику без вручення. У травні 2020 ТОВ «ФК «Інвест-кредо» звернулася до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому написі, копія якої також була направлена позивачеві [PERSON] . Крім того, 08.07.2021 [PERSON] написала заяву про те, що їй відомо про заборгованість, що виникла на підставі кредитного договору, та вона має намір погасити її перед стягувачем. Вказана заява міститься в матеріалах виконавчого провадження № [NUMBER]. Виконавчий напис вчинявся на момент, коли іпотечне майно належало безпосередньо [PERSON] , заміна власника жодним чином не впливає на права що має іпотекодержатель, оскільки іпотека розповсюджується саме на майно. 07.03.2023 представник відповідача подав до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності. 20.03.2023 представником позивача подано відповідь на відзив, в якому сторона позивача не погоджується на доводами, викладеними у відзиві відповідача, та повторно зазначає підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог. Інші учасники процесу у судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини між сторонами. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 24.04.2008 між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2608/0408/88-016. Забезпеченням виконання зобов`язань по вказаному кредитному договору виступила іпотека квартири за адресою [ADDRESS] , на підставі укладеного між банком та [PERSON] іпотечного договору. 18.06.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. було видано виконавчий напис № 851, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] , яка являється забезпеченням виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором № 2608/0408/88-016. Із вказаного виконавчого напису вбачається, що він неодноразово подавався стягувачем для примусового виконання. 28.10.2021, в чергове, приватним виконавцем Іванютою І.М. на підставі вищевказаного виконавчого напису відкрито виконавче провадження № 67308622. Крім того, судом також встановлено, що на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва № 753/564/16-ц від 17.01.2017 право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] відбулася зміна власника квартири з [PERSON] на [PERSON] . Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування визначений Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на момент вчинення оскаржуваного напису нотаріуса) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Згідно зі статтею 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, хоча сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про безспірність заборгованості боржника, а тому боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Під час розгляду справ такої категорії суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур та факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, та чи була вона саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил дослідження доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 300/470/17, від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 18.06.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю., посилаючись на відсутність документів, що підтверджують безспірність вимоги, неповідомлення її про заміну стягувача, що також свідчить про порушення нотаріусом вимог частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат», а також те, що власником квартири на даний час є інша особа. На підтвердження заявлених позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивачем у якості письмових доказів подано до суду лише копію виконавчого напису від 18.06.2014, копію постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 67308622 з примусового виконання виконавчого напису та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.09.2021. Натомість відповідачем до суду було надано належним чином завірені копії кредитного договору № 2608/0408/88-016 від 24.04.2008, іпотечного договору від 24.04.2008, копію повідомлення [PERSON] про зміну кредитора, копії повідомлень приватного виконавця, що направлялися на адресу позивача та її заяву про визнання боргу. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 5 статті 12 ЦПК України суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК). Натомість роль суду зводиться до керування ходом судового процесу; роз`яснення у випадку необхідності учасникам судового процесу їхніх процесуальних прав та обов`язків, наслідків вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК (п.п. 1, 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК). Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Законодавцем визначено, а саме ч. 1 ст.79 ЦП України, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві. Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається в межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів. Так, позивачем було пред`явлено вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та у позовній заяві викладено обставини, якими обґрунтовуються такі вимоги, зазначено докази, що стверджують позов. Зазначення доказів - це інформація, повідомлення про конкретні засоби доказування, на підставі яких підтверджується наявність чи відсутність викладених обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, що було виконано стороною позивача. Проте позивачем порушено третій ступінь, а саме подання доказів, оскільки останнім не було подано суду належних та допустимих доказів для задоволення позовних вимог. Так, позивачем не надано документів, які підтверджують факт порушення приватним нотаріусом Ярощук В.Ю. вимог чинного законодавства щодо вчинення виконавчого напису та доказів, які б свідчили про спірність заборгованості. При дослідженні судом доказів, він має за мету одержання необхідного для вирішення справи висновку про їх реальне існування, проте такого реального існування судом при розгляді даної справи встановлено не було. Якість доказування забезпечується визначеним ЦПК процесуальним порядком і способом їх дослідження. Особливість по доказуванню полягає в тому, що воно виступає як право і обов`язок осіб, які беруть участь у справі. Вони мають право подавати докази, брати участь в їх дослідженні, давати усні і письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування та заперечення, тобто мають право на доказування. Сторони, подаючи докази, реалізують своє право по доказуванню і одночасно виконують обов`язок по доказуванню. Обов`язок по доказуванню покладається на того, хто звернувся за допомогою до суду. Суд звертає увагу на те, що позивач, звертаючись до суду з даною позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не надав суду відповідних доказів на підтвердження викладених в позові обставин. Крім того, будь-яких процесуальних дій щодо сприяння витребуванню чи самостійному наданні доказів, стороною позивача ані при пред`явленні позову, ані після відкриття провадження у справі, - заявлено не було. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову слід відмовити. Крім того, суд звертає увагу на те, що при зверненні з позовом до суду, позивач [PERSON] не обґрунтувала, яким чином вчинений виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, порушує її права, оскільки вона з 2017 року вже не являлася власником квартири. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи те, що у задоволенні заявлених позовних вимог позивачеві відмовлено, тому не підлягають відшкодуванню понесені нею судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed