Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

07.09.2021\~\~ [PERSON] \~\~звернувся\~до суду\~з позовом\~до\~\~ [PERSON] про\~стягнення боргу,\~у якому\~просить стягнути\~з відповідача\~на свою\~користь борг\~за договором\~позики в сумі в розмірі\~30\~000,00\~дол.\~США та\~3%\~річних у\~розмірі 926,25\~дол.\~США на момент звернення до суду та зазначити в резолютивний частині рішення про стягнення трьох відсотків річних до моменту повного виконання рішення суду. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.02.2020 між ним та відповідачем було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 30 000,00 дол. США, а відповідач зобов`язався повернути позивачу вказану суму коштів до 23.08.2020. Разом з тим, у визначений вказаним договором строк грошові кошти відповідачем у добровільному порядку позивачу повернуті не були. Таким чином, оскільки відповідач взяті на себе за договором зобов`язання не виконує, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на свою користь боргу за договором позики в сумі 30 000,00 дол. США, трьох процентів річних в сумі 926,25\~дол.\~США на момент звернення до суду, а також судових витрат по сплаті судового збору та на правничу допомогу. Ухвалою 29 вересня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 21.03.2023 в судове засідання з`явилася представник позивача адвокат Мельничук Ілона Вікторівна, позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам частини 4 статті 223 та статей 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною 8 статті 178, статтею 181 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно зі\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 23.02.2021 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до якого позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 30 000,00 дол. США, а відповідач зобов`язався повернути позивачу грошові кошти в сумі 30 000,00 дол. США. до 23.08.2021. Відповідно до ч.1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п.1 ч.2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст.\~525,\~526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що отримані грошові кошти відповідач у визначений в договорі позики строк не повернув, в результаті чого станом на 21.03.2023 має борг перед позивачем в сумі 30 000,00 дол. США. Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Положеннями\~ст. 625 ЦК України\~визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку позивача, наведеного ним у позовній заяві, за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання в сумі 30 000,00 дол. США за період з 24.08.2020 до 03.09.2021 три проценти річних складають 926,25 дол. США. За таких обставин, оскільки між позивачем та відповідачем було укладено договір позики у вигляді розписки, умови якого позивачем були виконані, шляхом надання відповідачу грошових коштів, останній взяті на себе за договором зобов`язання не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики в сумі 30 000,00 дол. США та три проценти річних в сумі 926,25 дол. США. Оригінал розписки досліджено в судовому засіданні. Крім того, відповідно до ст.ст.\~133,\~141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 8\~357,73 \~грн. Вимога позивача про зазначення в рішенні суду про стягнення відсотків та інфляційних втрат до моменту повного виконання рішення суду підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Частиною 11 цієї статті визначено, що Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому\~розділом VII\~цього Кодексу. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. З урахуванням викладеного, на підставі ч. 11\~ст. 265 ЦПК України, суд зазначає про нарахування 3% річних з 04.09.2021 року, до моменту виконання рішення з урахуванням вимог законодавства України, що регулюють таке нарахування (ст. 625 ЦК України). Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі\~№\~\~911/4242/15, зазначив, що проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу, витраченому адвокатом на виконання робіт. Окрім цього, ВС наголосив, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. 12 травня 2020 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила рішення\~у справі №904/4507/18, де висловила наступну правову позицію: домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. У контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх співмірність із ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача. Зазначений висновок відповідає позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§ 55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що\~встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру. За наявності таких угод при вирішенні питання відшкодування судових витрат ЄСПЛ керується не ними, а іншими наведеними вище чинниками, які стосуються роботи адвоката, насамперед принципом розумності судових витрат, що відображено також у справі «Пакдемірлі проти Туреччини». Отже, зважаючи на те, що суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову, підлягають і задоволенню витрати на правничу допомогу в сумі 30 000 грн. гонорар успіху та 9\~000 грн. за подання позовної заяви та участі у двох судових засіданнях підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, враховуючи не оспорювання відповідачем цих сум, що відповідає ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved