Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

Представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Маломихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві зіслався на те, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] з 13 лютого 2010 року до 17 вересня 2018 року. На теперішній час, відповідно до рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 17.09.2018 року шлюб між позивачкою та [PERSON] розірвано. Від даного шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей - синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти на теперішній час повністю перебувають на утриманні та вихованні позивачки. Відповідач [PERSON] , не бажає бачити своїх рідних синів, не цікавиться їх життям, не приймає участі у їх вихованні, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дітей, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з синами взагалі. У зв`язку з чим, просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності позивачки [PERSON] та її представника [PERSON] , які надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити. Справу розглянуто заочно відповідно до ст. 280 ЦПК України у відсутності відповідача [PERSON] , який не з`явився в судове засідання не повідомивши причин неявки. Про дату, час та місце слухання справи в суді був повідомлений належним чином. Позивачка та її представник не заперечують проти винесення заочного рішення. Представник третьої особи органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Маломихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області - сільський голова Зайцев А. надіслав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести в його відсутності, рішення просить винести на розсуд суду. Свідок [PERSON] надала до суду письмове пояснення, в якому зазначила, що дійсно знає позивачку [PERSON] , яка була її однокласницею. Також знає її чоловіка [PERSON] , який являється батьком неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] з 2014 року виїхав у невідомому напрямку та за цей час жодного разу не з`являвся. Вихованням та навчанням дітей не займається та не цікавиться, кошти на утримання дітей не виплачує, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Свідок [PERSON] надала до суду письмове пояснення, в якому зазначила, що дійсно знає позивачку [PERSON] , яка є її подругою. Також знає її чоловіка [PERSON] , який являється батьком неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] з 2014 року виїхав у невідомому напрямку та за цей час жодного разу не з`являвся. Вихованням та навчанням дітей не займається та не цікавиться, кошти на утримання дітей не виплачує, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Суд, дослідивши письмові пояснення свідків, письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, дійшов до наступних висновків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В постанові № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р.), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Приписами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 лютого 2010 року до 17 вересня 2018 року. Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 17.09.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.4-5). Крім того, судом встановлено, що від шлюбу [PERSON] та [PERSON] , мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Просянської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області 10.01.2011 року, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Просянської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області 18.06.2013 року (а.с. 6-7). Відповідно до копії судового наказу, виданого Покровським районним судом Дніпропетровської області 26.08.2021 року по справі №189/1142/21 (2-н/189/100/21) присуджено стягнути з [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН - [NUMBER] , паспорт № [NUMBER] , виданий 03.08.2020 року органом 1255, яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 25.08.2021 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 8). Згідно копії розрахунку Покровського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), де на виконані знаходиться вказаний судовий наказ, із серпня 2021 року по теперішній час [PERSON] взагалі не платить аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в результаті чого станом на 01.03.2023 року загальна заборгованість по сплаті аліментів становить 75271 (сімдесят п`ять тисяч двісті сімдесят одна) гривня 21 коп. (а.с. 9). З копії акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , встановлено, що на час перевірки за вказаною адресою дійсно проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] не проживає за даною адресою з 2019 року (а.с. 10). Як вбачається з матеріалів справи, комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради було винесено висновок, який затверджений 31.01.2023 року рішенням виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.11,12). Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд вважає висновок комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , який затверджений 31.01.2023 року рішенням виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області обґрунтованим, у ньому наведено достатньо підстав та аргументів, які вказують на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини. При розгляді цього спору суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України», яким встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач без поважних причин свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст. 150 СК України, за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, без поважних причин залишив їх без батьківської уваги та турботи, при цьому наявна відсутність перешкод у спілкуванні з дітьми, а отже поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. З наведених вище обставин, суд вважає, що наявні підстави, передбачені п. 2 ч.1 ст.164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дітей, що сприятиме захисту якнайкращих інтересів дітей. На думку суду, за відсутності доказів щодо наявності між дітьми та батьком зв`язку, який визначається як сімейне життя, відсутність взагалі протягом тривалого часу будь-якого контакту внаслідок такої свідомої поведінки відповідача, позбавлення його батьківських прав не становитиме втручання в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у право відповідача на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8 цієї Конвенції. Між інтересами дітей та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав. З урахуванням викладеного, суд вважає, що доводи, на які посилається позивачка, вимагаючи позбавлення батьківських прав є такими, що заслуговують на застосування такого крайнього заходу впливу, яким є позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та приходить до переконання, що позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Судом роз`яснюється, що відповідно до ч. 1 ст. 169 ЦПК України мати, батько, позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved