Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

1. Стислий виклад позицій сторін. Стислий виклад відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив. Докази, відхилені судом Адвокат Овсієнко Ю.А. в інтересах [PERSON] звернувся з позовом до Переяславського віддділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить таке, а саме: - зняти арешт з нерухомого та рухомого майна [PERSON] , [INFO] , РНКОПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання [ADDRESS] , (реєстраційний номер обтяжень [NUMBER] та 17357394), який накладений 21 березня 2019 року постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № [NUMBER] (в редакції позову). Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 12.03.2019 у Переяславському відділі державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (Переяславський ВДВС) на виконанні перебувала постанова №3-0512/8-10-33/0512/09/02, видана 05.12.20218 Державною архітектурно-будівельною інспекцією України (ДАБІ) про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в розмірі 96050 грн. Державним виконавцем Переяславського ВДВС 13.03.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ([NUMBER]), 21.03.2019 винесено постанови про арешт коштів та майна боржника, дані про арешт внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (21.03.2019 за номером запису про обтяження №30794190) та до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (21.03.2019 за номером запису про обтяження № 17357394, контрольна сума АІ 278А6369), де замість вірної адреси боржника [PERSON] по [ADDRESS] , помилково зазначено адресу: [ADDRESS] . 10.03.2020 начальником Переяславського ВДВС здійснено перевірку даного виконавчого провадження, в ході якої встановлено відсутність дати набрання законної сили рішенням, про що винесено постанову про перевірку від 10.03.2020, якою постановлено скасувати постанову про арешт майна боржника, постанову про арешт коштів боржника та постанову про відкриття провадження, винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. 16.03.2020 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», яку направлено разом з оригіналом виконавчого документа на адресу стягувача ДАБІ. 14.12.2022 [PERSON] звернулась із запитом до Переяславського ВДВС, де надано інформацію про виконавче провадження [NUMBER], згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП) виконавчий документ повторно до примусового виконання до Переяславського ВДВС не надходив, 15.12.2022 вказане вище виконавче провадження знищено за закінченням строку зберігання відповідно до Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, у зв`язку з чим рекомендовано звернутись до суду з питанням про зняття арешту з майна. Незняття державним виконавцем арешту з майна боржника у відповідності до ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 за відсутності виконавчого провадження та відомостей в АСВП про відмову у відкритті виконавчого провадження, порушує право позивача на володіння, користування та розпорядження власним майном. Відзив на позов не подавався. Судом прийнято докази, долучені до позову. Представник позивача-адвокат Овсієнко Ю.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, судові витрати залишити за позивачем. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Від представника третьої особи надійшли пояснення (а/с 37-47), відповідно до яких наявність пункту 7 у постанові Кабінету Міністрів України (КМУ) від 23.12.2020 №1340 «Деякі питання функціонування органів архітектурно-будівельного контролю та нагляду» не є доказом правонаступництва між ДІАМ та ДАБІ та відповідно пункту 1 постанови КМУ від 15.09.2021 № 960 «Питання Державної інспекції архітектури та містобудування України» ДІАМ набула спроможності здійснювати повноваження та функції, що закріплені у положенні про неї. Відповідно до перевірених реєстрів та актів приймання-передачі архівних матеріалів від ДАБІ до ДІАМ, виявлено матеріали єдиної справи щодо правопорушень у сфері містобудівної діяльності, вчинених ФОП [PERSON] , серед яких є постанова № 3-0512/8-10-33/0512/09/02 у справі про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону № 208/94-ВР. Дані матеріали не містять документів, які підтверджують сплату штрафів та виконання приписів. Відсутні відомості про повернення постанов про накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, вчинені ФОП [PERSON] на підставі п. 6 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження». Представник третьої особи Бєлкіна Н.В. просить розглянути справу без участі представника ДІАМ за наявними матеріалами. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою від 12.01.2023 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 02.02.2023, що відкладено на 20.02.2023 у зв`язку з неявкою учасників справи. Ухвалою від 20.02.2023 призначено справу до судового розгляду на 16.03.2023, залучено до участі у справі в якості третьої особи правонаступника ДАБІ - Державну інспекцію архітектури та містобудування України (ДІАМ). Судове засідання від 16.03.2023 відкладено на 30.03.2023 за відсутністю відомостей про виклик третьої особи. 3. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст спірних правовідносин з посиланням на докази В силу вимог частини 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями частини 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частин 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Зі спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено наявність обтяження майна позивача, а саме: - вид обтяження: арешт нерухомого майна, все нерухоме майно; - номер запису про обтяження: 30794190; - підстава для державної реєстрації: постанова, серія та номер: [NUMBER], виданий 21.03.2019, видавник: головний державний виконавець; - підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обятжень, індексний номер: 46063714 від 31.03.2019, [PERSON] , Переяслав-Хмельницький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області; - відомості про суб`єктів обтяження: Переяслав-Хмельницький МРВДВС, код ЄДРПОУ 34856291, країна реєстрації Україна; - особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , країна громадянства: Україна, адреса: [ADDRESS] , на зворотній стороні). Відповідно відомостей з АСВП станом на 09.01.2023 стан виконавчого провадження [NUMBER]: відмовлено у відкритті (а/с 10). Зі змісту відповіді керівника Переяславського ВДВС Соколова Г.О. від 15.12.2022 №36027 вбачається, що з 12.03.2019 у Переяславському ВДВС на виконанні перебувала постанова №3-0512/8-10-33/0512/09/02, видана 05.12.20218 ДАБІ про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в розмірі 96050 грн. 13.03.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП [NUMBER]). 21.03.2019 винесено постанову про арешт коштів боржника. 21.03.2019 винесено постанову про арешт майна боржника, а також дані про арешт внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (21.03.2019 за номером запису про обтяження № 30794190) та до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (21.03.2019 за номером запису про обтяження № 17353794, контрольна сума АГ278А6369), але державним виконавцем помилково зазначено адресу боржника [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , замість адреси: [ADDRESS] , зазначено адресу: [ADDRESS] . 10.03.2020 начальником Переяславського ВДВС здійснено перевірку виконавчого провадження, в ході якої встановлено відсутність дати набрання законної сили рішенням у виконавчому документі, про що винесено постанову про перевірку від 10.03.2020, якою постановлено скасувати постанову про арешт майна, постанову про арешт коштів боржника та постанову про відкриття провадження, винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. 16.03.2020 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», яку направлено разом з оригіналом виконавчого документа на адресу стягувача ДАБІ. Згідно даних АСВП вказаний вище документ повторно для примусового виконання не надходив. Станом на 15.12.2022 виконавче провадження знищене, у зв`язку з чим немає можливості зняти арешт та надати додаткову інформацію, запропоновано звернутися до суду для зняття арешту з майна (наближено до редакції доказу, а/с 11). Суд, вислухавши думку учасників справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані у справі докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. 4. Норми права та судова практика, застосовані судом Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. Згідно з частиною 1 ст. 316, частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Станом на момент виникнення спірних правовідносин відповідно до ст. 50 Закону в редакції від 13.02.2020 у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до частини 1 ст. 59 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Крім цього, відповідно до частини 3 ст. 59 Закону у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно до частини 1 ст. 12 Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2016 №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). 5. Загальний висновок у справі. Мотиви, з яких виходив суд; мотиви незастосування норм, на які посилались сторони Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» у відповідній редакції, що діяла станом на 16.03.2020, щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту, дає підстави для висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до даного Закону підлягає примусовому виконанню. Законом України «Про виконавче провадження» на момент виникнення спірних правовідносин не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа після повернення виконавчого документа стягувачу. Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинно призводити до порушення конституційного права приватної власності (ст. 41 Конституції України), ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Суд повинен реалізовувати своє основне завдання - справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 ЦПК України). Враховуючи неприйняття органом державної виконавчої служби на виконання у зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувачу ДАБІ, позицію уповноваженої особи ДІАМ про відсутність обов`язку правонаступництва після ліквідації ДАБІ у відповідності до постанови КМУ від 13.03.2020 №218 «Про ліквідацію Державної архітектурно-будівельної інспекції та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», сплив максимально визначеного законом трьохрічного строку для пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, непред`явлення виконавчого документа до примусового виконання повторно стягувачем або його правонаступником, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, позицію відповідача органу державної виконавчої служби про зняття арешту, що протягом тривалого часу (більше трьох років) не скасовано, суд дійшов висновку про порушення права позивача на мирне володіння своїм майном у зв`язку з сукупністю таких факторів, а саме: надмірною тривалістю бездіяльності органом державної виконавчої служби, що полягала у незнятті арешту; незацікавленістю стягувача у виконавчому провадженні, невжиття заходів із повторного подання виконавчого документа до виконання або оскарження відповідної постанови начальника органу державної виконавчої служби, якою скасовано постанови підлеглого державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, арешт майна боржника. Вказані висновки суду корелюють із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01.11.2021 у справі №21/170-08, від 03.11.2021 у справі №161/14034/20, від 22.12.2021 у справі №645/6694/15-ц, від 13.07.2022 у справі №2/0301/806/11. Обґрунтовуючи судове рішення, суд керується положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.2004 Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що виконавче провадження [NUMBER] знищено 15.12.2022 відповідно до вимог Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби за закінченням строку зберігання в 1 рік, керівником Переяславського ВДВС Соколовим Г.О. 16.03.2020 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ДАБІ на підставі п. 6 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» без зняття арешту майна, постанова ДАБІ №3-0512/8-10-33/0512/09/02 від 05.12.2018 як виконавчий документ не пред`явлена до примусового виконання повторно з незалежних від позивача причин, а тому суд вважає, що розумний строк обмеження права приватної власності не відповідає меті виконавчого провадження, за результатами якого виконавчий документ повернуто та не пред`явлено до примусового виконання. Таким чином,арешт на майно позивача не знято, що перешкоджає власнику майна у реалізації прав щодо розпорядження своїм майном, а тому суд дійшов висновку про необхідність захисту права позивача шляхом зняття наявного арешту. 6. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги тощо. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовий збір підлягає стягненню відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Частиною 1, пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Суд, врахувуючи позицію сторони позивача у недоцільності стягнення судових витрат з органу державної виконавчої служби, що не має планових витрат за відшкодування судового збору та фінансується переважно виконавчими зборами, вважає, що судові витрати слід залишити за позивачкою, що відповідатиме загальним засадам цивільного судочинства, принципам диспозитивності та справедливості.

Outcome: approved