Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

У вересні 2022 року, [PERSON] звернулася до Оболонського районного суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати договір найму (оренди) нерухомого житла від 19 лютого 2022 року, за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , стягнути з [PERSON] грошові кошти в сумі 25 000,00 грн та стягнути з [PERSON] моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 19 лютого 2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди нерухомого майна, предметом якого була тимчасова здача в оренду на платній основі житлового приміщення у вигляді однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно п.п. 3.1.4, 3.1.5 договору позивач передала відповідачу суму в розмірі 40 000 грн., що є платою за перший місяць оренди та страховий депозит за майно. Укладаючи відповідний договір позивач мала намір виконувати його належним чином, проте 24 лютого 2022 року, у зв`язку з воєнним вторгненням Російської федерації на територію України та введенням воєнного стану, позивач вимушено залишила м. Київ. З моменту підписання договору 19 лютого 2022 року позивач з причин, що від неї не залежали ні одного дня не мешкала в орендованій квартирі. Таким чином, позивач просить розірвати вище вказаний договір укладений між [PERSON] та [PERSON] . При цьому, 10 березня 2022 року, позивач звернулась до відповідача з проханням повернути їй грошові кошти внесені як орендну плату за квартиру в сумі 20 000,00 тис. та страховий внесок в сумі 20 000,00 грн. на загальну суму 40 000,00 грн. Починаючи з травня 2022 року до серпня 2022 року відповідачем було здійснено перерахунок коштів лише в загальній сумі 15 000,00 грн., решта коштів не перерахована, що і стало одним із приводів звернення до суду. Крім того, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. В судове засідання позивач не з`явилась, про час та дату розгляду справи повідомлялась належним чином. На адресу суду представником позивача була надіслана заява про розгляд справи за їх відсутності. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. На адресу суду надіслав заяву, в якій проти розірвання договору найму не заперечує, а також вказує про добровільне повернення спірних коштів в розмірі 25 000,00 грн. При цьому, просив розглядати справу за його відсутності. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у ній письмові докази судом встановлено наступні обставини. 19 лютого 2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди житлового приміщення у вигляді однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , за умовами якого відповідач передав позивачу в строкове платне користування житлове приміщення строком до 19 серпня 2022 року. (а.с. 23-24). Згідно умов договору орендатор зобов`язався своєчасно та в повному обсязі вносити орендну плату, а також інші платежі, передбачені даним договором (п. 2.2.3 договору). Відповідно до п. 3.1 договору розмір орендної плати становить 20 000,00 грн. в місяць. А пунктом 3.1.5 встановлено страховий депозит за майно в розмірі 20 000,00 грн. Відповідно до п. 3.1.4. при підписанні договору наймач вносить суму у розмірі 40 000,00 грн. що і було зроблено позивачем, та не заперечується сторонами. Пунктом 4.1. договору визначено строк його дії, зокрема даний договір набирає чинності з 19 лютого 2022 року та діє до 19 серпня 2022 року. Даний договір може бути розірвано достроково за ініціативою однієї зі сторін, за попередженням іншої сторони за 30 днів до передбачуваної дати розірвання (п. 4.2). Спір між сторонами виник з приводу розірвання договору оренди житлового приміщення від 19 лютого 2022 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , стягнення грошових коштів внесеної оплати та відшкодування моральної шкоди. Натомість, відповідач не заперечує проти розірвання вище вказаного договору, більше того повідомляє про повернення 14.03.2023 року, коштів в сумі 25 000,00 грн. що підтверджується копією квитанції, що надіслана на адресу суду. Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статей 810, 811 ЦК України зазначено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. При цьому, відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин вимога позивача про розірвання договору підлягає задоволенню, оскільки є волею, як наймача так і наймодавця. Підстави припинення зобов`язань визначені у главі 50 ЦК України і їх можна поділити на договірні та законні. Підстави, які визначаються суб`єктами цивільних правовідносин добровільно, тобто у договорах, є договірними, зокрема ст. 604 вище вказаного кодексу, зазначає, що зобов`язання може бути припинене за домовленістю сторін, відтак, відповідач добровільно повернув суму 25 000,00 грн., що підтверджується квинцією від 14.03.2023 року. За таких обставин і вимога про стягнення згаданої суми не підлягає задоволенню. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач крім іншого заявляє вимогу про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. Щодо стягнення моральної шкоди, варто зазначити, що відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду). в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди і відсутність будь-якого елементу складу цивільного правопорушення є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Як роз`яснено у п.п. 4 та 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Підставами виникнення майнових зобов`язань називаються обставини, визначені законом як юридичні факти, у складі яких вирізняють договір і правопорушення (делікт). При цьому, на думку суду неможливе урівняння та поширення приписів розділу I книги 5 цього Кодексу, як на договірні зобов`язання (підрозділу 1 розділу III книги 5 цього ЦК України) так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 цього Кодексу) лише тому, що вони розміщені в одній книзі. Зобов`язання, що виникають в особи, яка протиправно заподіяла іншій особі майнову чи моральну шкоду, називають деліктними. Така назва застосовується з огляду на те, що зобов`язання виникають за заподіяння майнової або немайнової (моральної) шкоди внаслідок цивільного правопорушення - делікту. З огляду на зазначене, та враховуючи наяність договірних відносини, що виникли між сторонами при укладанні договору найму суд вважає, що вимога позивача щодо стягнення з [PERSON] 10 000,00 грн. моральної шкоди задоволенню не підлягає. Більше того, матерали справи не містять не лише обгрунтувань, але й жодного доказу на підтвердження заподіяної позивачу моральної шкоди у правовідносинах із [PERSON] . Таким чином, враховуючи вищевказане суд прийшов до висновку, про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмір 992,40 грн.

Outcome: partial