Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Як на підставу позивач посилається на те, що у березні 2020 року позичив відповідачу кошти у сумі 60000 грн. Відповідач зобов`язалася повернути кошти в строк до 06 квітня 2020 року, про що написала власноручно розписку у вільній формі. Але до цього часу борг не повернула, звернення позивача ігнорує, при зустрічах повернути кошти відмовляється. Направлена представником позивача на її адресу претензія повернулася без вручення. Оскільки відповідач ухиляється від виконання зобов`язання щодо повернення позики вже протягом 2-х років, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за розпискою у розмірі 60000,00 грн., 3 % річних від простроченої суми боргу у розмірі 4691,71 грн. та інфляційні збитки за період з 07.04.2020 року по 14.11.2022 року у розмірі 25925,99 грн., а всього стягнути 90617,70 грн. Процесуальні дії у справі. 25.11.2022 позовна заява надійшла до суду. 12.12.2022 судом отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача. 13.12.2022 позовну заяву залишено без руху. 17.01.2023 надійшла уточнена позовна заява. 23.01.2023\~позовна заява\~прийнята до\~розгляду,\~провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Виклик відповідача в судове засідання здійснено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Сторони у судове засідання не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач відзив на позов не подав, причини неявки в судове засідання не повідомив, жодних клопотань від нього не надходило. В зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалами, та проголошує про ухвалення заочного рішення відповідно до ст.ст.280-282 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. Відповідно до наданого позивачем оригіналу розписки [PERSON] , [INFO] , отримала від [PERSON] в борг грошові кошти у сумі 60000 грн., які зобов`язується повернути в доларах (2300) до 6.04.2020. Розписка складена 18 березня 2020 року, підписана відповідачем /а.с.48/. [PERSON] належним чином умови договору позики не виконала, кошти в обумовлений строк не повернула. 24.11.2021 року представник позивача в його інтересах направив на адресу відповідача вимогу про повернення грошових коштів у розмірі 60\~000,00 грн. та попередження про можливість звернення до суду із позовом про стягнення з відповідача матеріальної і моральної шкоди у разі неповернення боргу, що додатково призведе до стягнення судових витрат і витрат на правову допомогу /а.с.6, 7/. Згідно з трекінгом поштового відправлення, вимога позивача повернулася йому 20.12.2021 без вручення /а.с.8/. Відповідно до Е-доказу (скріншоту Viber VoIP-додатку), протягом січня - лютого 2022 року, а саме: 14.01.2022, 08.02.2022, 15.02.2022, 17.02.2022, 18.02.2022, 21.02.2022 сторони спілкувалися в чаті у Viber\~месенджеріщодо повернення боргу /а.с.9-11/. Згідно з наведеним в позові розрахунком, розмір інфляційних витрат за борговою розпискою складає 25925,99 грн.; сума 3-х % річних за невиконання відповідачем договору за розпискою становить 4691,71 грн. /а.с.23-26/. Зміст спірних правовідносин. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають із зобов`язань за договором позики, недопустимості односторонньої відмови від виконання договірних зобов`язань, і наслідків, які виникають при неналежній відмові. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~ правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 545 ЦК України\~\~визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник\~\~видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім цього, згідно зі ст.1050 ЦК України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, якщо ним несвоєчасно повернуто суму позики. Згідно з положеннями ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 цієї статті, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Судова практика, яку використовує суд для спірних правовідносин. Верховний Суд України у постановах від 18 вересня 2013 року та 02 липня 2014 року виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від його найменування і з огляду на установлені результати - робити відповідні правові висновки. У постанові від 08.07.2019 у справі №524/4946/16-ц Верховний Суд зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, повинна містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням його повернення і дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту і достовірності документа, на підставі якого доводиться факт укладення договору позики та його умов. Постановою від 22.08.2019 у справі № 369/3340/16-ц ВС вказав, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником позикодавцеві за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору і зміст умов договору, так і факт отримання боржником від позикодавця певної грошової суми. При цьому, факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника. Верховний Суд зазначив, що, досліджуючи боргові розписки чи договори, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки. Згідно з правовими висновками Верховного Суду, викладених в постановах від 31.10.2018 року по справі №707/2606/16-ц, та від 26.09.2018 року по справі №483/1953/16-ц, наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора), свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено, що відповідач, надаючи позивачеві розписку, тобто борговий документ, що видається боржником кредитору після передання грошової суми, зобов`язалася повернути грошові кошти у розмірі 60000 грн., отримані нею у борг, в строк до 06.04.2020. Тобто, зазначена розписка відображає зміст умов договору позики. Зазначена в розписці дата її надання 18.03.2020 року, відповідно посвідчує факт передання відповідачеві грошової суми. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора), свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане. Отже, судом встановлено порушення прав позивача невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог про стягнення боргу за договором позики. Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3 % річних, суд керується положеннями ст.ст.625, 1050 ЦК України, якими передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання, і вважає, що стягнення таких коштів є наслідком невиконання відповідачем зобов`язань щодо повернення суми позики. З наведеним позивачем розрахунками інфляційних витрат та 3 % річних суд погоджується. При цьому, суд враховує, що ніяких доказів виконання зобов`язань за договором позики відповідачем суду не надано, а тому вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат. Задовольняючі позовні вимоги, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, що був сплачений ним при зверненні до суду у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved