Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

29.09.2022 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулось Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк», банк, позивач) з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості, в якій позивач, з урахуванням заяви про усунення недоліків позовної заяви, залишеної без руху, від 26.01.2023 року, просить суд: - стягнути з [PERSON] ( [INFO] ; РНОКПП [NUMBER] ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (адреса місцезнаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19) заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 19.11.2018 року у розмірі 37212,51 грн станом на 28.12.2021 року, в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 37061,43 грн; заборгованість за порушення грошового зобов`язання 151,08 грн; судові витрати у розмірі 2481,00 грн судовий збір. І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням заяви про усунення недоліків позовної заяви, залишеної без руху, від 26.01.2023 року, позивач зазначив, що 19.11.2018 року відповідач звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 19.11.2018 року. На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит у розмірі 45000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . При цьому банк виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте відповідач не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору (не сплатила щомісячні мінімальні платежі). З огляду на викладене, станом на 28.10.2021 року у відповідача відбулось прострочення зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу за договором, що сягнуло понад 90 днів, тобто відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань та вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк направив 28.10.2021 року на адресу відповідача повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та про необхідність погашення суми заборгованості. Проте відповідач на контакт не виходив та не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості, у зв`язку з чим 26.11.2021 року кредит став у формі «на вимогу», а саме: загальний залишок заборгованості 37212,51 грн, в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 37061,43 грн; заборгованість за порушення грошового зобов`язання 151,08 грн. Також, за поясненнями позивача, відповідно до виписки про рух коштів по картці, всього за весь час користування карткою боржником було проведено поповнення карткового рахунку на суму 52897,13 грн. За весь час користування карткою боржником було проведено витрати по картці на суму 9010964 грн. Отже, сума коштів, яка досі не була повернута банку становить 37212,51 грн (90109,64 грн 52897,13 грн = 37212,51 грн). Тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 19.11.2018 року у загальному розмірі 37212,51 грн станом на 28.12.2021 року. Відповідач у встановлений судом строк не подала до суду відзив на позовну заяву із запереченнями проти позовних вимог. Проте 27.03.2023 року представник відповідача подав до суду письмові пояснення по суті спору, відповідно до яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень проти позову представник відповідача зазначив, що Умови та правила надання послуг, паспорт споживчого кредиту, таблиця обчислення загальної вартості кредиту, тарифи та інші додані до позовної заяви документи не були підписані відповідачем та такі не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 19.11.2018 року. Тим більше, анкета-заява не містить істотних умов договору. Поряд з цим, до позовної заяви не долучено жодного письмового доказу на підтвердження отримання відповідачем кредитної картки, отримання певних сум кредитних коштів від банку або ж перерахування банком певної суми коштів (кредитного ліміту) на конкретну кредитну картку відповідача, що не дає змоги говорити про надання будь-яких кредитних лімітів та виникнення кредитних правовідносин. Окрім того, представник відповідача зазначив, що Умови та правила набрали чинності з 27.11.2021 ротку та не можуть братися до уваги, вважатися належним доказом. За поясненнями представника відповідача, виконаний банком розрахунок також не є належним доказом, який би доводив обґрунтованість вимог позивача. Відповідно до довідки про рух коштів по картці 23.01.2023 року за кожен місяць користування кредитом проводилося списання відсотків. При цьому за період з 19.11.2018 року по 28.12.2021 року нібито виникла заборгованість станом на 28.12.2021 року в сумі 37212,51 грн, тоді як згідно з розрахунком така заборгованість виникла за період з 29.10.2020 року по 28.12.2021 року, а проценти за користування кредитом становили 37,2%, але звідки банк їх взяв у такому розмірі з матеріалів справи встановити неможливо. Під час судового засідання представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні, підстави своїх заперечень пояснив суду таким чином, як про це зазначено вище та викладено у письмових поясненнях. При цьому представник відповідача зазначив, що відповідач підписувала анкету-заяву від 19.11.2018 року, проте їй нічого невідомо щодо наданої їй банківської картки, кредитними коштами у заявленому розмірі відповідач не користувалась, а позивач надав неналежні письмові докази, необґрунтований розрахунок заборгованості, в той час, коли доказування не може базуватися на припущеннях. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 14.11.2022 року було залишено без руху позовну заяву та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 26.01.2023 року позивач усунув недоліки позовної заяви у повному обсязі та належним чином. Ухвалою суду від 01.02.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. У судове засідання, призначене на 27.03.2023 року, з`явився представник відповідача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи та разом з позовом подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд на підставі положень ст. ст. 128, 211, 223 ЦПК України розглянув справу за відсутності представника позивача. Під час судового розгляду справи по суті суд заслухав усні пояснення представника відповідача по суті спору, дослідив наявні в матеріалах справи письмові докази та заслухав заключне слово представника відповідача. 27.03.2023 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ.\~Фактичні обставини,\~встановлені судом\~та зміст\~спірних правовідносин\~з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 19.11.2018 року відповідач [PERSON] , [INFO] , підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг «Monobank» з позивачем АТ «Універсал Банк». Відповідно до вказаної анкети-заяви, відповідач просила банк відкрити поточний рахунок № [NUMBER] у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов договору та наведених умов. Проставленням власноруч свого підпису під заявою-анкетою відповідач підтвердила, що надані нею документи є чинними (дійсними) та наведені копії відповідають оригіналу. Позивач погодилась з тим, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладення якого вона підтвердила та зобов`язалась виконувати його умови. З-поміж іншого, відповідач засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, підтвердила те, що анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку і карткою із зразком підпису, надала право та доручила ПАТ «Універсал Банк» здійснювати договірне списання коштів з усіх її рахунків, відкритих у ПАТ «Універсал Банк», без додаткових її розпоряджень, для погашення будь-яких інших її грошових зобов`язань перед ПАТ «Універсал Банк», що випливають з умов договору та/або іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між нею та банком. Відповідно до виписки по рахунку про рух коштів по картці від 23.01.2023 року: інформація по картці: [NUMBER] , рахунок: [NUMBER] , період: 19.11.2018 року 28.12.2021 року; кредитний ліміт станом на 28.12.2021 року: 35000,00 грн, заборгованість станом на 28.12.2021 року: 37212,51 грн, у період з 19.11.2018 року по 28.01.2021 року відповідач користувалась кредитними коштами: оплата покупок, послуг, мобільного зв`язку, здійснювала поповнення карткового рахунку; у період з 01.03.2021 року по 01.12.2021 року відбувалось списання відсотків, операції mnonbank, списання за порушення грошового зобов`язання. За відомостями з довідки про наявність рахунку від 23.01.2023 року, відповідач користувалась карткою [NUMBER] , [NUMBER] , тип рахунку: чорна картка, статус картки: активна до 07/29. За відомостями з довідки про розмір встановленого ліміту від 23.01.2023 року, відповідачу було повідомлено про те, що розмір встановленого кредитного ліміту клієнта через мобільний застосунок за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 19.11.2018 року за карткою [NUMBER] : 19.11.2018 року 20000,00 грн, 08.01.2021 року 45000,00 грн, 05.06.2021 року 35000,00 грн. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 19.11.2018 року у розмірі 37212,51 грн станом на 28.12.2021 року. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст.\~626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,\~що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та\~сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним\~договором застосовуються положення\~параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним ст. 1055 ЦК України. Згідно з ч. 1\~ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому\~за законом надані відповідні пільги. За змістом\~ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд зазначає, що умови договору приєднання розробляються банком АТ «Універсал Банк», тому повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведеними до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови,\~а не інші. Тому, з огляду на зміст ст. ст.\~633, 634 ЦК України, другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно із\~положеннями ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що\~обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2\~ст. 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що в анкеті-заяві позичальника сторонами не обумовлена процентна ставка за кредитом. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. У своїй позовній заяві банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить суд, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути з відповідача, у тому числі складові його повної вартості, зокрема суму заборгованості за порушення грошового зобов`язання, тобто неустойку. Так, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором про надання банківських послуг Monobank посилається на Умови обслуговування рахунків фізичної особи, Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів та Тарифи за карткою Monobank, які розміщені на сайті: https://www.monobank.ua/terms, як є невід`ємними частинами договору. При цьому матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Умовами обслуговування рахунків фізичної особи та Тарифами за карткою Monobank була ознайомлена та погодилась відповідач, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови, зокрема, й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначених розмірах і порядку нарахування. Крім того, роздруківка з сайту позивача не може вважатися належним доказом, оскільки не є результатом волевиявлення обох сторін договору, бо банк може вносити відповідні зміни до Умов та Правил споживчого кредитування, з якими відповідач не ознайомлювалась. Суд вважає, що на спірні правовідносини не поширюються правила частини першої статті 634\~ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://www.monobank.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ «Універсал Банк» у період з часу укладення кредитного договору до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Тому суд не бере до уваги посилання позивача на Умови і Правила надання банківських послуг в частині, що стосуються неустойки. За таких обставин, суд доходить висновку, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату зокрема, неустойки, надані банком Умови і Правила надання банківських послуг, не можуть розцінюватися судом як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах 1, 3\~ст. 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У цивільній справі, що розглядається, договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою-споживачем банківських послуг (частина 1 статті 11 Закону України від 12.05.1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів»)\~(далі Закон №\~1023-XII). \~Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. Закону №1023-ХІІ, споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. \~Конституційний Суд України у Рішенні, ухваленому за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»,\~від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013, зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. \~Отже, у суду відсутні правові підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону №1023-ХІІ, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов і Правил надання банківських послуг. Оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відтак, враховуючи вищенаведене, підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за порушення грошового зобов`язання у розмірі 151,08 грн відсутні, а тому у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити. Однак, враховуючи, що за відомостями з виписки по банківському рахунку фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 37061,43 грн. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. При цьому, суд враховує те, що відповідно до розрахунку заборгованості, загальний залишок заборгованості відповідача за відсотками визначений позивачем як 0,00 грн, процентна ставка (прострочена) вказана як 0,0 % (відсотків), а процента ставка (поточна) як 37,2 % (відсотків). Тому суми заборгованості за відсотками не є спірними в цивільній справі, що розглядається, бо спірними є сума заборгованості за тілом кредиту та сума заборгованості за порушення грошового зобов`язання. Водночас, вирішуючи по суті спір між сторонами, суд виходить з того, що відповідач, окрім посилань на розмір процентної ставки 37,2 % (відсотків) та те, що не є зрозумілим джерело встановлення такої процентної ставки, не надала суду свій контррозрахунок в обґрунтування своїх заперечень проти спірної суми заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з частинами 1, 2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст.\~ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає (постанова КЦС ВС від 13.02.2019 року, справа №\~369/13976/15-ц; постанова КЦС ВС від 27.03.2019 року, справа №\~806/2-1093/2011). Так, згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Згідно з положеннями ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене вище, суд бере до уваги те, що сторона відповідача на надала суду свій контррозрахунок на противагу наданому позивачем та не довела належними та допустимими доказами необґрунтованість наведених розрахунків за тілом кредиту, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому суд відхиляє як безпідставні доводи представника відповідача про те, що наданий суду розрахунок в частині визначення заборгованості за тілом кредиту є необґрунтованим та виписка по рахунку не є належним доказом. При цьому суд зазначає, що саме виписка по рахунку є належним та допустимим доказом, який показує рух кредитних коштів за банківською карткою № [NUMBER] . Під час судового розгляду справи судом було встановлено, що відповідач користувалась кредитними коштами у період з 19.11.2018 року по 28.01.2021 року на оплату покупок та послуг, мобільного зв`язку, поповнювала банківський рахунок. Натомість відповідач, не дотримуючись принципу змагальності, не надала суду контррозрахунку заборгованості для можливості надання йому оцінки судом. Також суд бере до уваги те, що позивач, визначаючи спірну суму кредитної заборгованості, виходить з визначення заборгованості за тілом кредиту, тобто за фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти у загальному розмірі 37061,43 грн, а протилежного відповідачем не доведено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 37061,43 грн. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Суд, враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, доходить висновку про те, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), відповідно до договору про надання банківських послуг «Monоbаnk» від 19.11.2018 року (анкета-заява від 19.11.2018 року) у розмірі 37061,43 грн, а у задоволенні іншої частини позовних вимог, а саме щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за порушення грошового зобов`язання у розмірі 151,08 грн, слід відмовити. З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень ст.\~ст.\~133, 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі 2470,93 грн (37061,43 грн х 2481,00 грн : 37212,51 грн = 2470,93 грн).

Outcome: partial