Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

У жовтні 2022 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] в особі представника адвоката Шоніної Олени Валеріївни до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтований тим, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.10.2010, зареєстрованого 15.10.2010 Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації. В спірному житловому будинку зареєстровані, але тривалий час не проживають відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідачі не сплачують комунальні платежі (хоча комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб), не отримують кореспонденцію за даною адресою, особистих речей в житловому будинку немає. Перешкод в користуванні будинком позивач відповідачам не чиним, вони добровільно визначили собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користуються понад 15 років. Із заявою про збереження за ними права проживання за спірною адресою до відповідних органів не звертались. Ухвалою суду від 04.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12.01.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, представник надала суду заяву, відповідно до якої просить проводити розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. (а.с.77). Відповідачі в судові засідання, призначені на 27.02.2023, 28.03.2023 не з`явилися, про час, дату і місце судового розгляду повідомлялись своєчасно та належним чином. На адресу реєстрації відповідачів судом направлялися копія ухвали про відкриття провадження, копія позовної заяви із додатками та судові повістки, які повернулися на адресу суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 46,47,48,55,56,57,65,66,67,68, 73,74,75). Згідно із п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачі про дату, час та місце проведення розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. Факт права власності [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 12.10.2010, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Степненської сільської ради № 114, від 05.10.2010, витягом про державну реєстрацію прав № 27652957 від 15.10.2010 на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10,11). Відповідно до довідки виконавчого комітету Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області №175 від 11.02.2022 гр. [PERSON] , 1971 р.н. проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою також зареєстровані: [PERSON] , 1959 р.н., але не проживає з 1989 р., [PERSON] , 1974 р.н., але не проживає з 2006 р.н., [PERSON] , 1998 р.н., але не проживає з 2006 р. (а.с.12,13). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 3-4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ч. 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Приписами ст. 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Статтею 64 ЖК УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР та ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, що проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи із порівняльного аналізу ст. 383, 391, 405 ЦК України та ст. 150, 156 ЖК УРСР, слід дійти висновку, що положення ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст. 405 ЦК України, ст. 64, 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У цій справі, інтереси позивача, як власника житла, перевищують інтереси відповідачів, оскільки саме позивачем здійснюються витрати щодо утримання свого будинку, сплачуються комунальні послуги, проте, відповідачі спільного господарства із позивачем не ведуть, участі в утриманні майна не беруть, комунальних послуг не сплачують. Факт реєстрації відповідачів, тягне за собою додаткові матеріальні витрати на оплату комунальних послуг, неможливість власника будинку оформити субсидію, що завдає позивачці матеріальну шкоду. Таким чином порушене право власника житла підлягає захисту шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування цим житлом, що дасть можливість власнику житлового будинку зняти їх з реєстрації місця проживання, в порядку визначеному Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». З урахуванням задоволення позовних вимог, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі по 330,80 грн з кожного (а.с.1).

Outcome: approved