Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

Описова частинами Зміст позовних вимог [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та встановлення факту, третя особа - Служба у справах дітей Чернівецької міської ради. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 18 квітня 2007 між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. У зв`язку з розбіжністю у поглядах на сімейне життя ат ведення спільного господарства, шлюбні стосунки були фактично припинені в січні 2022 року. Сторони переконані, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі. Оскільки від шлюбу є неповнолітні діти, які залишились проживати із позивачем, він змушений звернутись до суду із позовом. Після 24.02.2022 відповідачка виїхала закордон і по домовленості між сторонами. Залишила позивачу двох доньок, які на даний момент проживають разом із батьком, що підтверджується довідкою та актом. Враховуючи той факт, що діти знаходяться на одноособовому утриманні та на самостійному вихованні батька, у позивача є необхідність юридичної фіксації цього факту, оскільки виникають обставини необхідності оформлення документів щодо соціальної допомоги на дітей, які виховуються батьком. Спору між батьками з приводу місця проживання дітей немає. На підставі викладеного, позивач просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 18.04.2007 Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області та визначити місце проживання дітей за місцем проживання батька та встановити факт, що батько самостійно виховує дітей. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 16.03.2023 суддя ухвалою відкрила провадження у справі 727/2062/23 та призначила справу до розгляду. 14.03.2023 позивач та відповідач надали заяви про розгляд справи без їх участі. Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована тим, що сімейне життя позивача з відповідачем не склалося з причини втрати взаєморозуміння. Фактичні шлюбні відносини не підтримуються, спільне господарство не ведеться. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Представник третьої особи Служба у справах дітей Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд уважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи. У зв`язку з розглядом подання без участі осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши письмові докази по справі, суд уважає встановленими наступні фактичні обставини справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 03.03.2023 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] 18.04.2007 зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 334. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу [PERSON] , прізвище дружини [PERSON]Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19.03.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, [PERSON] народилася [INFO] , про що складено актовий запис №1189. Батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18.01.2019 Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, [PERSON] народилася [INFO] , про що складено актовий запис №143. Батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Згідно з довідкою про склад осіб, місце проживання яких зареєстроване у житловому приміщенні №488544-2 від 22.02.2023, наданою Департаментом надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради про те, що за відомостями реєстру територіальної громади за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Згідно з актом №102 від 23.02.2023, наданого Комунальним підприємством «МістоСервіс» [PERSON], проживає за адресою: [ADDRESS] , але не зареєстрована про що свідчать сусіди. Мотивувальна частина З позовної заяви вбачається, що шлюбні та сімейні відносини між сторонами припинені. Таким чином, судом встановлено, що фактичні взаємовідносини подружжя припинені, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та він не бажає примирення з відповідачем. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. За таких обставин суд уважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо залишення проживання разом із батьком [PERSON] дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Проживання дітей разом із батьками є водночас правом дітей та обов`язок батьків утримувати дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Судом встановлено, що сторони бажають розірвати шлюб. Від шлюбу мають дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після припинення спільного проживання сторін, діти залишились проживати із батьком. Вихованням дітей займається батько. З матеріалів справи убачається про відсутність існування між колишнім подружжям конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дітей та їх реалізації. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено відсутність спору між батьками щодо залишення проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , та не суперечитиме інтересам дітей, суд уважає позовні вимоги в частині залишення проживання разом із батьком [PERSON] дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що підлягають задоволенню. Щодо встановлення факту, що [PERSON] самостійно виховує дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , слід зазначити наступне. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України за № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, як встановлено судом, що у зареєстрованому шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають та перебувають на теперішній час на утримані батька. Однак, у заявника виникає необхідність щодо вирішення питання щодо юридичної фіксації факту самостійного виховання дітей, оскільки в подальшому виникають обставини у необхідності оформлення документів для допомоги на дітей, які виховуються тільки одним із батьків, та переміщення заявника і його дітей. Враховуючи вищевикладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів та те, що встановлення вищезазначеного факту необхідно заявнику для використання його права на отримання допомоги на дитину, а також те, що встановлення вказаного факту не породжує спір про право, суд уважає, що вимогу [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, слід задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 0.0.2889399368.1, код квитанції №9298-7335-4683-0812 від 07.03.2023 про сплату судового збору у сумі 1073,60 грн., квитанцією № 9299-7274-2651-4797 від 17.03.2023 про сплату судового збору у сумі 1073,60 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141, 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у сумі 1073,60 грн., а 50 відсотків судового збору у сумі 1073,60 грн. повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved