Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, визнання права власності на частину доходу, визнання права особистої приватної власності. Ухвалою судді від 09.04.2021 р. відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 14.06.2021 р. витребувано у Державній податковій інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДПС в м.Києві належним чином завірені копії податкових декларацій платника податку - Фізичної особи-підприємця [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] та усі наявні дані про суми отриманих доходів вказаним ФОП за період з 2010 по 2015 роки та окремо за 2019-2020 роки, Витребувано із Головного сервісного центру МВС договір відчуження на користь [PERSON] транспортного засобу марки «LEXUS» моделі GS 200T, VIN [NUMBER] , 2016 р.в. Ухвалою суду від 17.11.2021 р. витребувано у Державній податковій інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДПС в м.Києві належним чином завірені копії податкових декларацій платника податку - Фізичної особи-підприємця [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] та усі наявні дані про суми отриманих доходів вказаним ФОП за період з 2010 по 2020 рік включно. Ухвалою суду від 02.02.2022 р. заяву представника відповідача [PERSON] про визнання дій зловживанням процесуальними правами та повернення позову у цивільній справі №761/10243/21, - залишено без задоволення. Ухвалою суду від 24.03.2023 р. позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності за [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] та вимоги [PERSON] про визнання права власності на частину отриманих [PERSON] доходів від підприємницької діяльності за період з 01.10.2019 року по 31.12.2020 року та стягнення коштів таких доходів, - залишено без розгляду. Протокольною ухвалою суду від 24.03.2023 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Позовні вимоги в частині поділу майна подружжя з урахуванням заяви про зміну предмета позову, мотивовані тим, що сторони перебували у шлюбі з 09.07.2010 р., за час якого було набуто за спільні кошти майно: автомобіль марки «Лексус» GS 200 Т, державний номер [NUMBER] ; нерухоме майно за адресою [ADDRESS] ;об`єкт нерухомості (машиномісце) за адресою [ADDRESS] . Вказане майно хоч і зареєстровано за відповідачем, але, на думку позивача, є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу між ними. Звертає увагу, що 22.10.2020 р. [PERSON] відчужив автомобіль «Лексус» GS 200 Т, державний номер [NUMBER] , без згоди та відома позивача, що є підставою для стягнення грошової компенсації у вигляді половини вартості відчуженого автомобіля. З огляду на викладене, позивач просила поділити спільне майно подружжя: автомобіль марки «Лексус» GS 200 Т, державний номер [NUMBER] ; нерухоме майно за адресою [ADDRESS] ;об`єкт нерухомості (машиномісце) за адресою [ADDRESS] у рівних частках, визнати за позивачем право власності на частину від вказаного майна, стягнути з відповідача грошову компенсацію в розмірі вартості автомобіля марки «Лексус» GS 200 Т, державний номер [NUMBER] . У відзиві на позов представник відповідача заперечує щодо задоволення позову (а.с. 62-65 т.1) В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за викладених у позовній заяві обставин, просив його задовольнити. Відповідач та його представник заперечили щодо задоволення позову. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦПК України). Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 09.07.2010 р., який за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29.09.2022 р. у справі №761/45513/19 розірвано. У даній справі спір у сторін виник щодо поділу наступного майна, а саме: - автомобіля марки «Лексус» GS 200 Т, державний номер [NUMBER] ; - нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] ; - об`єкту нерухомості (машиномісце) за адресою [ADDRESS] . Згідно із частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до частини другої статті 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. У разі, якщо спірне майно учасниками справи набуто в період перебування в шлюбі, той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 654/5243/14-ц (провадження № 61-524св18). Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі сторони спільно придбали майно: квартиру за адресою: [ADDRESS] (право власності зареєстровано 05.02.2019 р. за [PERSON] , підстава - договір купівлі-продажу №473 від 05.02.2019 р.); об`єкт нерухомості (машиномісце): за адресою [ADDRESS] (право власності зареєстровано 03.03.2018 р. за [PERSON] , підстава - договір купівлі-продажу №605 від 03.03.2018 р.) Відповідач не спростував презумпцію спільності права власності на вказане майно, не надав належних доказів про те, що майно, яке є предметом спору, придбане за його власні кошти. Судом також враховано, що згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 червня 2022 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 26.01.2023 р. у справі №761/47643/19 позовні вимоги [PERSON] про визнання майна (автомобіля марки «Лексус» GS 200 Т, державний номер [NUMBER] , нерухомого майна за адресою [ADDRESS] , об`єкта нерухомості (машиномісце) за адресою [ADDRESS] ) особистою приватною власністю залишено без задоволення. За відсутності правовстановлюючих документів у справі №761/10243/21 на майно, яке є предметом спору, суд вважає можливим врахувати обставини, встановлені судовими рішеннями у справі №761/47643/19. Зокрема, в постанові Київського апеляційного суду від 26.01.2023 р. у справі №761/47643/19 зазначено, що з даних договору купівлі - продажу машиномісця від 03 березня 2018 року, укладеного між позивачем та ПрАТ «ХК «Київміськбуд», убачається, що позивач ( [PERSON] ) придбав у власність машиномісце (підвал літ. А) за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пункту 2.1 укладеного договору вартість майна становить 228 375,00 гривень. Пунктом 4.4 укладеного договору визначено, що придбання зазначеного нерухомого майна здійснювалось за згодою дружини покупця - [PERSON] , викладеній у заяві, справжність підпису на якій засвідчено 15 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крпеян Л.Р. З даних договору купівлі - продажу квартири від 05 лютого 2019 року, укладеного між [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець), убачається, що відповідно до умов цього договору продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає у власність квартиру [ADDRESS] . Пунктом 2.1 визначено, що ціна нерухомого майна, що купується покупцем за цим договором, становить 411 685,00 гривень. Пунктом 1.10 визначено, що купівля [PERSON] нерухомого майна проводиться за згодою дружини [PERSON] . Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відтак, спільне майно подружжя, за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну. З огляду на викладене, потрібно визнати в порядку поділу спільного майна подружжя право власності за [PERSON] на наступні об`єкти нерухомості, а саме: на частину квартири [ADDRESS] , загальною площею - 41,70 кв.м., житловою площею - 23,10 кв.м. та на частину машиномісця (підвал літ.А) [ADDRESS] в будинку [ADDRESS] , загальною площею - 13 кв.м. Щодо визнання за позивачем права власності на частину автомобіля марки «Лексус» GS 200 Т, державний номер [NUMBER] , стягнення з відповідача грошової компенсації в розмірі вартості автомобіля марки «Лексус» GS 200 Т, державний номер [NUMBER] , варто зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Ст. 65 ч.1 СК України передбачає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст. 369 ч.1, 2 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно позовної заяви 22.10.2020 р. відповідач [PERSON] відчужив автомобіль «Лексус» GS 200 Т, державний номер [NUMBER] , без згоди та відома [PERSON] . На підтвердження вказаних обставин позивач надала лише першу сторінку свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Лексус» GS 200 Т, державний номер [NUMBER] , без інформації щодо власника автомобіля (а.с. 74 т.1) За клопотанням сторони позивача за ухвалою суду від 14.06.2021 р. було витребувано із Головного сервісного центру МВС договір відчуження на користь [PERSON] транспортного засобу марки «LEXUS» моделі GS 200T, VIN [NUMBER] , 2016 р.в. За договором купівлі-продажу транспортного засобу №8046/2020/2262935 від 22.10.2020 р. [PERSON] (продавець) відчужив на користь [PERSON] автомобіль «Лексус» GS 200 Т, державний номер [NUMBER] . Відтак, продавцем спірного автомобіля був не відповідач, а інша особа. Доказів належності автомобіля Лексус» GS 200 Т, державний номер [NUMBER] , саме відповідачу [PERSON] , придбання вказаного автомобіля під час шлюбу матеріали справи не містять. З клопотанням про витребування доказів щодо належності вказаного автомобіля [PERSON] , перереєстрації на [PERSON] сторона позивача не зверталась, як і не зверталась з клопотання про призначення експертизи в частині визначення вартості такого майна. З огляду на це, позивачем не доведено належними та допустимим доказами набуття майна- автомобіля Лексус» GS 200 Т, державний номер [NUMBER] , під час шлюбу, його подальший продаж саме [PERSON] під час шлюбу, без згоди та відома позивача, як і не доведено вартість такого майна, що унеможливлює задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на частину автомобіля, стягнення грошової компенсації в розмірі вартості автомобіля. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи вказане, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню, потрібно визнати в порядку поділу спільного майна подружжя право власності за [PERSON] на наступні об`єкти нерухомості, а саме: на частину квартири [ADDRESS] , загальною площею - 41,70 кв.м., житловою площею - 23,10 кв.м. та на частину машиномісця (підвал літ.А) [ADDRESS] в будинку [ADDRESS] , загальною площею - 13 кв.м.

Outcome: partial