Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмету спору, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29.12.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюбу, [INFO] у них народилась донька - [PERSON] . Разом з тим, позивач вказує, що 14.03.2016 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З літа 2016 р. між позивачем та відповідачем почалися сварки, що були поєднані з насильством в сім`ї, внаслідок чого позивач була вимушена звертатись до поліції, що підтверджується довідкою від 11.10.2016 р. № 12480/125/56 2016 та витягом з ЄРДР. Відповідач неодноразово намагався вибити двері в квартирі [ADDRESS] , де мешкають позивачка з дочкою, погрожував позивачці фізичним насильством. Внаслідок таких дій відповідача у малолітньої [PERSON] виникли певні розлади здоров`я та позивач була вимушена звертатись за медичною допомогою. Крім того, неодноразово позивач була позбавлена можливості бачитись з дитиною та чула її тільки за телефоном внаслідок того, що відповідач без попереднього узгодження з позивачем відвозив доньку до своєї матері у місто Токмак Запорізької області на тривалий час. Будь-які розмови щодо узгодження часу та періоду таких поїздок відповідачем ігноруються. Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29.09.2016 р. у справі № 761/19046/16-ц, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини було задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] [INFO] у розмірі, 1000,00 грн., щомісячно, починаючи з 18 травня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Як встановлено даним судовим рішенням, яке набрало законної сили, малолітня дитина проживає із позивачем та перебуває на її утриманні, та позивач, здійснює за дитиною постійний догляд, займається її вихованням та розвитком. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.04.2019 р. у справі № 761/1312/19 позов [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину було задоволено частково. Змінено спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року в справі № 761/19046/16-ц, що стягуються у твердій грошовій сумі з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] [INFO] , а саме з 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. на 1/4 частину від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття, тобто до [INFO] . Малолітня дитина - [PERSON] на теперішній час зареєстрована з матір`ю за адресою: [ADDRESS] та проживає разом з матір`ю - [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . Дана квартира є власністю позивачки, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 20.04.2018 р., зареєстрованого в реєстрі за № 973 та довідкою від 11.05.2021 р. № 09/21. Донька відвідує 1-А клас середньої загальноосвітньої школи № 253 Святошинського району міста Києва, що підтверджується довідкою від 11.05.2021 р. № 42. Також [PERSON] відвідує додаткові заняття з англійської мови та музики, малювання та пілатесу, разом з мамою неодноразово перебувала у сімейному музично-терапевтичному таборі «Ділі-ділі», що підтверджується довідкою від 11.05.2021 р. Позивачка самостійно сплачує усі витрати, пов`язані як з утриманням, відпочинком, доглядом так і з вихованням дитини. Крім сплати аліментів, батько [PERSON] жодним чином матеріально не допомагає дитині. Позивач зареєстрована фізичною особою-підприємцем та отримує дохід, якого достатньо для утримання та виховання дитини на належному рівні.Позивач вважає, що вона як мати доньки [PERSON] , усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про неї, створення для доньки належних соціально побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] ,разом з нею. Ухвалою суду від 25.06.2021 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 22.11.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що в позовній заяві [PERSON] вказує на те, що шлюбних відносин між позивачем та відповідачем не існувало, вони не були пов`язані спільним побутом , не мали взаємних прав та обов`язків. На його власну думку, цей факт не стосується жодним чином даної позовної заяви і доведений та встановлений іншим судовим рішенням яке набрало законної сили, номер справи №759/4747/16ц. Та що стосується періоду шлюбних відносин, то вони визначені Шевченківським районним судом міста Києва в справі №761/36957/15ц по розірванню шлюбу та встановлено, що шлюб зареєстрований 29.12.2012 та розірваний 13.10.2016 року, тому проти даного факту заперечує повністю. Що стосується літа 2016 року, на яке позивач особливо наголошу та посилається на відкрите кримінальне провадження та внесені відомості в ЄРДР №12016100100012486 та ЄРДР№12016100080011723, то це є надуманим та фейковим. Згідно закону кожен громадянин має право звернутися до органів внутрішніх справ з відповідною заявою. А в свою чергу згідно ст.214 КПК України поліція зобов`язана не пізніше ніж через 24 години з моменту звернення громадянину відкрити кримінальне провадження та внести відомості до ЄРДР. Позивач [PERSON] придумала фейкові звертання до поліції, які в подальшому не мали підстав для подальшого розслідування. Як зазначено в законі, людина може буди винною тільки у випадку вироку суду. Але по даним кримінальним провадженням я дізнався лише зараз, з даного позову. Слідчими поліції мене не було викликано жодного разу та навіть не вручено підозру. Тому відповідач вважає, що ці фейки також не можуть розглядатися судом по справі №369/6838/21. Наступний факт, на який начебто посилається позивач, теж є надуманим та не має жодного підтвердження, правопорушення відносно позивача [PERSON] та їх малолітньої доньки [PERSON] . Жодного разу відповідачем не було викрадення доньки [PERSON] у матері та заборони спілкування дитини з матір`ю. Згідно ст.141 СК України мати і батько мають рівні права щодо дитини. Їх дитина [PERSON] відвідує своїх рідних та близьких - бабусь та інших осіб, як по батьковій, так і по матері лінії, жодних суперечок з цього приводу між ними не було. І позивач [PERSON] жодного разу навіть з фейковою заявою до поліції не зверталась, тому проти посилання на таку брехню з боку [PERSON] заперечує повністю. Що стосується сплати аліментів, то ним, як добропорядним громадянином, чітко виконується рішення суду про сплату аліментів, ніколи за весь період призначених йому до сплати аліментів заборгованості не було навіть на одну добу. Та про те, що ним добровільно не виконується рішення Шевченківського районного суду про стягнення аліментів це також є неправдивим. Що стосується додаткового фінансування на потреби дитини ним, як батьком, виконується чітко особисто для потреб дитини, тобто одяг , розваги, відвідування спортивних секцій, таких як басейн, коньки та багато іншого ним виконується. З наданих позивачем документів [PERSON] зареєстрована підприємцем тільки в 2020 році, і тому постає питання за який рахунок взагалі [PERSON] утримувала до 2020 року неповнолітню [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, відповідач просив суд відмовити позивачу в заявлених позовних вимогах в повному обсязі. Ухвалою суду від 13.07.2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засіданні повідомлявся належним чином, подала заяву про розгляд прави без участі представника. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 29.12.2012 р. між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. [INFO] в сторін народилась дитина - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 28.09.2013 р. серії [NUMBER] . За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька - це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Малолітня дитина - [PERSON] на теперішній час зареєстрована з матір`ю за адресою: [ADDRESS] та проживає разом з матір`ю - [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . Слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Також судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована фізичною особою-підприємцем та отримує дохід, що підтверджується випискою з ЄДР та податковою декларацією платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2020 рік. Згідно ч.1 ст. 160 , ч.1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959р., зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно із статтями 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. В даному випадку суд прийшов до висновку, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам малолітньої дитини відповідатиме проживання разом із матір`ю, за місцем проживання якої створено всі умови для гармонійного розвитку дитини. Відповідно до висновку Святошинської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , встановлено, що громадяни [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народилась дочка [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14.03.2016 шлюб між батьками дитини розірвано. Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 27.09.2017 громадянка [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Малолітня [PERSON] проживає разом із матір`ю, громадянкою [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання малолітньої [PERSON] створені належним чином. Дитина забезпечена всім необхідним для повноцінного розвитку та виховання, про що працівники служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації склали відповідний акт від 22.09.2021. Зі слів малолітньої [PERSON] , вона бажає проживати з мамою. Зі своїм батьком, громадянином [PERSON] , вона бачиться і мати не перешкоджає їй у цьому. За інформацією комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Святошинського району м. Києва від 18.08.2021 № 90, малолітня [PERSON] , 2013 року народження, до медичного закладу зверталась у супроводі матері. Рекомендації лікарів щодо лікування та вчасного забезпечення лікарськими засобами виконуються належним чином. Згідно з інформацією, наданою навчальним закладом №253Святошинського району міста Києва від 19.08.2021 № 241, малолітня [PERSON] навчається в школі з 01.09.2020. Вихованням малолітньої [PERSON] займається мати, громадянка [PERSON] , яка приводить та забирає дитину зі школи. Мати завжди цікавиться навчанням, успіхами та поведінкою дочки. Батько, громадянин [PERSON] , жодного разу не спілкувався з вчителями щодо навчання та успіхів дочки. Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.11.2021 громадянка [PERSON] є фізичною особою-підприємцем. Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29.09.2016 з громадянина [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , 2013 року народження. Відповідно до інформації Святошинського районного в місті Києві центру соціальних служб від 06.09.2021 № 498/09 родина перебуває у складних життєвих обставинах, чинниками яких є конфлікт між дорослими членами сім`ї з приводу виховання малолітньої дитини. Мати, громадянка [PERSON] , здатна забезпечувати потреби та виконувати обов`язки щодо виховання та догляду за дитиною, вона має достатній батьківський потенціал. Згідно з довідкою від 24.09.2021 № 451948, виданою «Київською міською наркологічною лікарнею «Соціотерапія», за даними облікової документації громадянка [PERSON] під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває. Громадянинові [PERSON] на адресу: [ADDRESS] , надіслано запрошення до служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, але лист повернувся. Батько дитини, громадянин [PERSON] , у телефонній розмові з працівниками служби у справах дітей та сім`ї повідомив, що не проживає за вказаною адресою. Громадянин [PERSON] відмовився повідомляти адресу свого проживання. Він зазначив, що надасть пояснення стосовно питання визначення місця проживання малолітньої дочки [PERSON] , 2013 року народження, після консультації з адвокатом, але не надав. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини громадянка [PERSON] повідомила, що були випадки, коли громадянин [PERSON] без її відома відвозив малолітню [PERSON] до своїх родичів у Запорізьку область і залишав її там на місяць. Враховуючи викладене та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, громадянкою [PERSON] . Тому, враховуючи вищезазначені норми Закону, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, а саме те, що дитина проживає разом з матір`ю та остання має можливість забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини, виходячи із інтересів дитини, суд прийшов до висновку, що слід визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] . Суд вважає, що встановлення саме такого порядку проживання буде повністю відповідати інтересам дитини, а також не буде порушувати права батьків щодо виховання та спілкування з дитиною, тому позов про визначення місця проживання дитини підлягає задоволенню. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved