Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог, позиції сторін 28.10.2022 року адвокат Латюк П.Я. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Хмельницької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про стягнення моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 29.08.2018 року поліцейським ВРПП Славутського ВП Бублій В.В. відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, згідно якого позивача обвинувачували в тому, що в цей день о 2 год., керуючи автомобілем «Audi А-6» на перехресті вулиць Соборності - Миру в м. Славуті, він не надав перевагу в русі автомобілю «Land Rover», під керуванням [PERSON] , внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода. 11.09.2018 року Славутським ВП ГУНП в Хмельницькій області до ЄРДР за №12018240210000631 внесені відомості про те, що ця дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] п.п. 12.2, 12.4, 16.1, 16.3 Правил дорожнього руху, внаслідок чого [PERSON] були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження та дії [PERSON] кваліфіковані за ч.1 ст. 286 КК України. 19.12.2019 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, а 24.12.2019 року оголошено в розшук та зупинено досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні. 10.04.2020 року досудове розслідування відновлено, а 17.02.2020 року та 13.04.2020 року заступник начальника СВ Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області А.Улашук звертався до слідчого судді Славутського міськрайонного суду з погодженими з прокурором Шепетівської місцевої прокуратури О.Гнатко клопотаннями про застосування до підозрюваного [PERSON] запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 14.04.2020 року у задоволенні клопотання про обрання [PERSON] запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовлено. Будучи незгідним з цією ухвалою слідчого судді прокурор оскаржив її до апеляційного суду. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 28.04.2020 року апеляційну скаргу прокурора було залишено без задоволення. Постановою заступника начальника СВ Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Улашука A.B. від 16.04.2020 року досудове розслідування знову було зупинено. Ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 29.01.2021 року задоволено подану в інтересах [PERSON] скаргу на постанову слідчого від 16.04.2020 року про зупинення досудового розслідування та скасовано її. Ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 12.03.2021 року задоволено подану в інтересах [PERSON] скаргу на постанову слідчого від 24.12.2019 року про зупинення досудового розслідування та скасовано її. Постановою прокурора Шепетівської місцевої прокуратури Голярдика М.В. від 24.02.2021 року із посиланням на винуватість [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України кримінальне провадження закрито на підставі положень п. 10 ч.1 ст.284 КПК України. Ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 25.03.2021 року задоволено подану в інтересах [PERSON] скаргу на постанову прокурора про закриття кримінального провадження та скасовано її. Постановою старшого слідчого СВ ВРЗСТ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Андрієвського А.О. від 31.03.2021 року із посиланням на винуватість [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України кримінальне провадження закрито на підставі положень абзацу 14 ч.1 ст. 284 КПК України. Ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду від 27.04.2021 року подану в інтересах [PERSON] скаргу на постанову слідчого про закриття кримінального провадження залишено без розгляду. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 25.05.2021 року подану в інтересах [PERSON] апеляційну скаргу задоволено, ухвалу слідчого судді скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду від 18.06.2021 року у задоволенні скарги відмовлено. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 15.07.2021 року подану в інтересах [PERSON] скаргу задоволено, постанову слідчого від 31.03.2021 року та ухвалу слідчого судді скасовано, а матеріали кримінального провадження направлено органу досудового розслідування. Постановою старшого слідчого СВ ВРЗСТ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Андрієвського А.О. від 07.09.2021 року провадження у справі закрито на підставі положень абзацу 14 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінчення строку досудового розслідування без посилання на винуватість [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Таким чином під слідством та судом [PERSON] перебував з 29.08.2021 року по 07.09.2021 року, тобто 3 роки. Вважає, що дії органу досудового розслідування були незаконними, а тому 16.10.2021 року [PERSON] звернувся до Шепетівського міськрайонного суду із позовом про стягнення з держави Україна на підставі положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» 300000 грн моральної шкоди, 46 000 грн сплачених адвокату за надання правничої допомоги у цьому кримінальному провадженні, а всього 346000 грн. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 21.04.2022 року позов задоволено частково, на підставі положень ст.ст. 23, 1173, 1174 ЦК України з держави Україна на користь [PERSON] стягнуто 60 000 грн. моральної шкоди. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 17.08.2022 року рішення Шепетівського міськрайонного суду від 21.04.2022 року скасовано та у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Верховного Суду від 14.09.2022 року у відкритті касаційного провадження на ці судові рішення відмовлено через те, що її подано у малозначній справі. У кримінальному провадженні №12018240210000631 [PERSON] статусу підозрюваного не набув, але 24.12.2019 року його постановою заступника начальника СВ Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Улашука A.B. було оголошено у розшук, а 07.02.2020 року заведено оперативно-розшукову справу №20/14/01/0103 та проводились розшукові дії, як то орієнтовано особовий склад та відділи поліції на його затримання, здійснені запити у банківські установи, моніторинг соціальних мереж тощо. Вважає, що такими незаконними діями, окрім сфальсифікованого обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (повідомлення про підозру, оголошення в розшук, зверненнями до суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою), йому було завдано моральної шкоди, яка проявилася у стражданнях через порушення звичних для нього життєвих зв`язків, незаконності втручання у приватне життя через незаконне проведення розшукових дій, оголошення у розшук, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, наймати адвокатів, доводити на слідстві та у суді свою невинуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. З урахуванням положень ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у тому числі й про те, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] 1000000 грн моральної шкоди, 46000 грн сплачених адвокату за надання правової допомоги, а всього 1046000 грн. Позивач [PERSON] та представник відповідача ГУНП в Хмельницькій області у судове засідання не з`явились, хоча про час, день та місце його проведення були повідомлені у встановленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, з підстав, наведених у ньому, просив його задовольнити. Представник відповідача Хмельницької обласної прокуратури - прокурор Рибіцький О.І. в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02.11.2022 року відкрито провадження в справі, за клопотанням представника позивача витребувано у Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області матеріали кримінального провадження за №12018240210000631 і матеріали оперативно-розшукової справи за №20/14/01/0103, заведеної 07.02.2020 року відносно [PERSON] та призначено підготовче засідання о 09 год. 00 хв. 02.12.2022 року в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів представника позивача [PERSON] , яке відкладено через неявку позивача [PERSON] , його представника [PERSON] та представника відповідача ГУНП в Хмельницькій області на 16 год. 00 хв. 14.12.2022 року. 09.11.2022 року судом отримано відзив на позов представника відповідача ГУНП в Хмельницькій області Файчука А.С., у якому він, посилаючись на безпідставність та недоведеність позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. При цьому послався на те, що позивачем та його представником в порушення вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано доказів факту саме незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення [PERSON] , що є підставою для відшкодування моральної шкоди відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», на яку посилається позивач, як підставу позову. Судовими рішеннями в межах даного кримінального провадження встановлено факт порушення саме порядку та процедури вручення [PERSON] повідомлення про підозру з посиланням на недотримання органом досудового розслідування положень ч. 1 ст. 278, ст.ст. 135, 136 КПК України і таке порушення порядку вручення повідомлення про підозру не породжує правових наслідків для [PERSON] . Окрім того, навіть за наявності підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, вона не може бути стягнута безпосередньо з ГУНП в Хмельницькій області, оскільки законом передбачено таке відшкодування державою, від імені якої в даній категорії справ виступає Державна казначейська служба України. Оскільки відповідачем у справі не залучено Державну казначейську службу України, то позовні вимоги про відшкодування шкоди не підлягають задоволенню. 01.12.2022 року судом отримано відзив на позов заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури О.Самбір, у якому він позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні посилаючись на таке. Так, позивач вважає, що його права порушено внаслідок незаконного, на його думку, проведення оперативно-розшукових заходів щодо нього. Так, дійсно в ході розслідування кримінального провадження №12018240210000631 07.02.2020 року було заведено оперативно-розшукову справу з метою розшуку [PERSON] . Постановою слідчого від 07.09.2021 року кримінальне провадження №12018240210000631 закрито на підставі положень абз. 14 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування. Нормативною основою для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду є ст. 1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а також Положення про застосування цього Закону. Вважає, що у позивача право на відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1176 ЦК України та ст. 2 Закону не виникло, оскільки провадження стосовно [PERSON] закрито з нереабілітуючих підстав, а оперативно-розшукові заходи стосовно нього проводились у межах уже розпочатого кримінального провадження. До нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження належить, зокрема закінчення строку досудового розслідування. Нереабілітуючі підстави означають, що відносно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак в силу певних оставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Право на відшкодування шкоди відповідно до п.п. 3,4 Положення виникає у громадянина, який був незаконно засуджений судом, у випадку повної його реабілітації. Крім того, позивач в супереч положенням ст. 81 ЦПК України не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували незаконність дій під час проведення оперативно-розшукових заходів відносно позивача, а також не доведено незаконності інших дій процесуального керівника, слідчого чи працівника оперативного підрозділу у межах кримінального провадження. Тому, за відсутніості факту вчинення протиправних дій, бездіяльності органу, який проводив оперативно-розшукові заходи, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Наведений позивачем розмір моральної шкоди позивачем нічим не обґрунтований та не містить жодної формули розрахунку, на підставі якої він дійшов висновку, що саме грошова компенсація у розмірі 1000000 грн підлягає відшкодуванню. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Крім того, позивачем в порушення п.п. 11,12 Положення не дотримано порядок встановлений чинним законодавством про відшкодування суми, сплаченої громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14.12.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в режимі відеоконференції за клопотанням представника позивача за допомогою власних технічних засобів останнього на 13 год. 00 хв. 27.01.2023 року. 27.01.2023 року розгляд справи відкладено на 11 год. 00 хв. 21.02.2023 року у зв`язку із перебуванням головуючого судді Козачук С.В. у щорічній відпустці, а 21.02.2023 року - через неявку учасників справи на 15 год. 00 хв. 14.03.2023 року. 02.03.2023 року судом отримано повідомлення Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області про те, що матеріали кримінального провадження №12018240210000631 05.10.2022 року на виконання вимог ухвали суду Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 28.09.2022 року надіслано до Славутського міськрайоннрого суду Хмельницької області та до Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області не повертались. 02.03.2023 року судом отримано повідомлення Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області про те, що матеріали оперативно-розшукової справи №20/14/01/0103 від 07.02.2020 року, заведеної з метою розшуку [PERSON] та закритої 06.01.2021 року, знищено (акт знищення від 26.02.2022 року за №533н/т/121/124-2022. Протокольною ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14.03.2023 року прийнято відмову представника позивача [PERSON] від витребування матеріалів кримінального провадження №12018240210000631. Виклад встановлених судом обставин, зміст спірних правовідносин та докази на їх підтвердження Судом встановлено, що 29.08.2018 року складено протокол про адміністративне правопорушення про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме: 29.08.2018 року о 2 год. він, керуючи автомобілем «Audi A-6» д.н.з [NUMBER] на перехресті вулиць Соборності і Миру в м. Славуті не надав перевагу в русі керованому [PERSON] автомобілю «Land Rover» д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода. 04.09.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким [PERSON] продав останній автомобіль «Audi A-6» д.н.з [NUMBER] . 11.09.2018 року Славутським відділом поліції ГУНП в Хмельницькій області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018240210000631 внесені відомості про те, що ДТП сталася внаслідок порушення [PERSON] п.п. 12.2, 12.4, 16.1, 16.3 Правил Дорожнього руху, внаслідок чого [PERSON] заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження та дії [PERSON] кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України. 11.09.2018 року за повідомленням заступника начальника СВ Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області у кримінальному провадженні за № 12018240210000631 розпочато досудове розслідування; 11.09.2018 року призначено групу прокурорів у кримінальному провадженні; 12.09.2018 року проведено огляд місця події; 13.09.2018 року оглянуто транспортний засіб «Land Rover» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , який постановою заступника начальника СВ Славутського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області від 13.09.2018 року визнано речовим доказом та на який ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 13.09.2018 року накладено арешт і заборонено [PERSON] розпоряджатися, користуватися і володіти цим автомобілем; ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 11.10.2018 року призначено судову експертизу технічного стану «Land Rover» д.н.з. [NUMBER] ; ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 30.10.2018 року змінено спосіб зберігання речового доказу транспортного засобу «Land Rover» д.н.з. [NUMBER] ; постановою заступника начальника СВ Славутського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області від 13.09.2018 року визнано речовим доказом автомобіль «Audi A-6» д.н.з [NUMBER] та ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 14.09.2018 року накладено арешт на цей автомобіль і заборонено [PERSON] та іншим особам розпоряджатися, користуватися та володіти цим автомобілем; протоколом огляду та добровільної видачі від 01.10.2018 року оглянуто автомобіль «Audi A-6» д.н.з [NUMBER] та поміщено на штрафмайданчик; протоколом огляду транспортного засобу від 09.10.2018 року оглянуто автомобіль «Audi A-6» д.н.з [NUMBER] ; ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 11.10.2018 року призначено судову транспортно-трасологічну експертизу; ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 25.07.2019 року призначено судову автотехнічну експертизу; ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 17.10.2018 року призначено судово-медичну експертизу; ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 17.10.2018 року надано заступнику начальника СВ Славутського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області за його дорученням тимчасовий доступ до документів; ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 10.12.2018 року призначено повторну судово-медичну експертизу; ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 12.02.2019 року призначено комісійну судово-медичну експертизу; допитано 13.09.2018 року в якості свідка [PERSON] за участі захисника Спеціального С.П.; 24.07.2019 року [PERSON] допитано в якості потерпілого; 15.03.2019 року проведено слідчі експерименти зі свідками, що оформлені протоколами; ухвалами слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 09.09.2019 року і від 07.03.2019 року продовжено строки досудового розслідування; 16.12.2019 року заявою повідомлено слідчого про те, що захист інтересів [PERSON] буде здійснювати адвокат Латюк П.Я. 19.12.2019 року заступником начальника СВ Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області винесено повідомлення про підозру [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, що погоджено прокурором Шепетівської місцевої прокуратури. Відповідно до рапортів оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 19.12.2019 року, 20.12.2019 року, 24.12.2019 року повістку про виклик для підозрюваного [PERSON] не вручено через відсутність можливості встановити його місцезнаходження. 24.12.2019 року постановою заступника начальника СВ Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області підозрюваного [PERSON] оголошено в розшук та постановою заступника начальника СВ Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 24.12.2019 року, що погоджено з прокурором місцевої прокуратури, зупинено досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 12018240210000631 у зв`язку з розшуком підозрюваного. Ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 28.12.2019 року клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у межах кримінального провадження № 12018240210000631 щодо [PERSON] залишено без розгляду через ненадання досудовим розслідуванням доказів про те, що [PERSON] набув статусу підозрюваного. 06.02.2020 року досудовим розслідуванням встановлено, що [PERSON] 19.12.2019 виїхав за межі України. Постановою заступника начальника СВ Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 10.04.2020 року відновлено досудове розслідування у даному кримінальному провадженні. Ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 14.04.2020 року клопотання заступник начальника СВ Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області, що погоджене прокурором Шепетівської місцевої прокуратури, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному [PERSON] залишено без розгляду, оскільки, крім іншого, підозра [PERSON] в установленому законом порядку вручена не була, тому він не набув статусу підозрюваного. Ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 14.04.2020 року у клопотанні заступника начальника СВ Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області, що погоджене прокурором Шепетівської місцевої прокуратури, про дозвіл на затримання підозрюваного [PERSON] з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено, крім іншого, з підстав не набуття [PERSON] статусу підозрюваного через невручення підозри у встановленому законом порядку та недоведення факту переховування [PERSON] від органу досудового розслідування та суду. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 28.04.2020 року ухвалу слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 14.04.2020 року залишено без змін. Апеляційний суд виходив з того, що повідомлення про підозру [PERSON] було вручено без дотримання вимог ч. 1 ст. 278, ст.ст. 135, 136 КПК України, зокрема, без урахуванням особливостей її вручення особам, які перебувають за кордоном, хоча органу досудового розслідування відомо, що [PERSON] перебуває за кордоном. Постановою заступника начальника СВ Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 16.04.2020, погодженою з прокурором, досудове розслідування кримінального провадження № 12018240210000631 зупинено. Постановою слідчого СВ Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 28.01.2021 відновлено досудове розслідування у зв`язку з встановленням місцезнаходження [PERSON] та потребою у проведенні з ним необхідних слідчих та процесуальних дій. Ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 29.01.2021 задоволено скаргу адвоката Латюка П.Я. та скасовано постанову заступника начальника СВ Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 11.09.2019 року про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12018240210000631. Ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 29.01.2021 року скасовано постанову заступника начальника СВ Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 16.04.2020 року про зупинення досудового розслідування. В мотивувальній частині ухвали, крім іншого, наявне посилання на те, що повідомлення про підозру [PERSON] було вручено без дотримання вимог ч. 1 ст. 278, ст 135, 136 КПК України. Постановою прокурора Шепетівської місцевої прокуратури від 24.02.2021 року із посиланням на винуватість [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, кримінальне провадження № 12018240210000631 закрито на підставі положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. Ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 12.03.2021 року задоволено скаргу адвоката Латюка П.Я. та скасовано постанову заступника начальника СВ Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 24.12.2019 року про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12018240210000631. Ухвалою слідчого судді Славутського міськрайонного суду від 25.03.2021 року задоволено скаргу адвоката Латюка П.Я. та скасовано постанову прокурора від 24.02.2021 року про закриття кримінального провадження. В мотивувальній частині, крім іншого, суд послався на те, що підозра в установленому порядку вручена не була і [PERSON] не набув статусу підозрюваного; прокурор вказує на те, що [PERSON] набув статусу підозрюваного, але після повідомлення йому про підозру закінчився строк досудового розслідування, що свідчить про безпідставність закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. Постановою заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури від 26.03.2021 року постанову прокурора Шепетівської місцевої прокуратури від 24.02.2021 року про закриття кримінального провадження скасовано з посиланням на те, що підозра [PERSON] в установленому законом порядку вручена не була і він не набув статусу підозрюваного. 29.03.2021 року виконувачем обов`язків першого заступника керівника Шепетівської окружної прокуратури винесена постанова про скасування постанови про зупинення досудового розслідування від 24.12.2019 року. У постанові прокурор зазначив, що [PERSON] не набув статусу підозрюваного, тому підстав оголошувати його в розшук і зупиняти досудове розслідування не було. Також 29.03.2021 року виконувачем обов`язків першого заступника керівника Шепетівської окружної прокуратури винесена постанова, якою скасовано повідомлення про підозру [PERSON] від 27.10.2018 року у кримінальному провадженні №12018240210000631 щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, як помилково обліковану. Постановою старшого слідчого Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області 31.03.2021 року, із посиланням на винуватість [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, кримінальне провадження №12018240210000631 закрито на підставі положень абзацу 14 ч. 1 ст. 284 КПК України. Ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду від 27.04.2021 року скаргу адвоката Латюка П.Я. в інтересах [PERSON] на постанову слідчого від 31.03.2021 року про закриття кримінального провадження залишено без розгляду. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 25.05.2021 року зазначену ухвалу слідчого судді скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду від 18.06.2021 року у задоволенні скарги [PERSON] в інтересах [PERSON] на постанову слідчого від 31.03.2021 року про закриття кримінального провадження відмовлено. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 15.07.2021 року скаргу адвоката Латюка П.Я. задоволено, ухвалу слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду від 18.06.2021 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою скасовано постанову старшого слідчого Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області 31.03.2021 року про закриття кримінального провадження №12018240210000631, а матеріали кримінального провадження направлено органу досудового розслідування. Як зазначив, крім іншого, суд апеляційної інстанції, [PERSON] слід вважати таким, що втратив статус підозрюваного з дати винесення постанови про скасування повідомлення про підозру від 29.03.2021 року. Постановою старшого слідчого Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області від 07.09.2021 року провадження у справі закрито на підставі положень абзацу 14 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування з тих підстав, що жодній особі у даному кримінальному провадженні не було повідомлено про підозру. Вважаючи такі дії органу досудового розслідування незаконними, [PERSON] звернувся до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області із позовом про стягнення з Держави Україна на підставі положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» 300000 грн моральної шкоди, 46000 грн сплачених адвокату за надання правничої допомоги у цьому кримінальному провадженні, а всього 346000 грн. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21.04.2022 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, стягнуто з Держави Україна на користь [PERSON] 60000 грн моральної шкоди, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 17.08.2022 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а апеляційні скарги Хмельницької обласної прокуратури та ГУНП в Хмельницькій області задоволено. Рішення міськрайонного суду Хмельницької області від 21.04.2022 року скасовано та у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Верховного Суду від 14.09.2022 року у відкритті касаційного провадження на вищевказані судові рішення відмовлено. Згідно повідомлення Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області №4274/121/124/03-2023 від 01.03.2023 року оперативно-розшукова справа №20/14/01/0103 від 07.02.2020 року, заведена з метою розшуку [PERSON] перебувала на обліку в Шепетівському РУП ГУНП в Хмельницькій області з 25.03.2022 року як закрита. Вказану справу закрито 06.01.2021 року оперативними працівниками Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області та скеровано на зберігання до архіву вказаного підрозділу. Після реорганізації органів Національної поліції, що мало місце в лютому 2021 року, вказана справа була скерована на адресу Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницьькій області для зберігання та подальшого знищення у визначені законодавством строки. У зв`язку із введенням Указом Президента №64/2022 від 24.02.2022 року на території України воєнного стану на підставі військової агресії російської федерації проти України та у зв`язку із загрозою силового захоплення адмінбудівлі Шепетівського РУП, де розташований підрозділ карного розшуку - оперативно-розшукова справа «Розшук» №20/14/01/0103 від 07.02.2020 року з урахуванням вимог законодавства була знищена (акт знищення від 26.02.2022 року за №533н/т/121/124-2022). Представник позивача [PERSON] , посилаючись на те, що всупереч положенням ст. 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» відносно [PERSON] , який статусу підозрюваного не набув, було заведено оперативно-розшукову справу №20/14/01/0103 та проводились розшукові дії як то: орієнтовано особовий склад та відділи поліції на його затримання, здійснені запити у банківські установи, моніторинг соціальних мереж тощо, а тому, вважає, що такими незаконними діями, окрім сфальсифікованого обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України (повідомлення про підозру, оголошення в розшук, зверненнями до суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою) йому було завдано моральної шкоди, яка проявилась у стражданнях через порушення звичних для нього життєвих зв`язків, незаконності втручання у приватне життя через незаконне проведення розшукових дій, оголошення у розшук, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, наймати адвокатів, доводити на слідстві та у суді свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення. З урахуванням положень ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» оцінює її в 1000000 грн та звернувся до суду за її стягненням з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь позивача та 46000 грн сплачених адвокату за надання правової допомоги. Застосовані норми права Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частинами шостою, сьомою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Пунктами 1, 3 частини 1, частиною другою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до пункту 1-1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Частиною другою статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Перелік підстав, за наявності яких виникає право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди відповідно до вимог Закону, є вичерпним. Згідно з пунктом п`ятим статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4 цс 19) та постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673 св 20), від 23 вересня 2021 року у справі №295/13971/20 (провадження № 61-10849 св 21), від 29 вересня 2021 року у справі № 607/16567/20 (провадження № 61-9023 св 21). Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Мотиви та висновки суду Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши та оцінивши в сукупності надані сторонами докази, суд дійшов висновку у задоволенні позову відмовити з огляду на таке. Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду. Вказані правовідносини регулюються нормами ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: - постановлення виправдувального вироку суду; - встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; - закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; - закриття справи про адміністративне правопорушення. Перелік підстав, за наявності яких виникає право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди відповідно до вимог Закону, є вичерпним. Закриття кримінального провадження можливе лише при наявності хоча б однієї з підстав, вичерпний перелік яких міститься в Законі. Ці підстави можна поділити на такі групи: 1) реабілітуючі; 2) нереабілітуючі. Реабілітуючі - це ті, які свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, тягнуть за собою зняття з неї підозри, відновлення її доброго імені, гідності та репутації, а також відшкодування (компенсація) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю. До реабілітуючих підстав належать: 1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення (пункт 1 частини першої статті 284 КПК). 2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення (пункт 2 частини першої статті 284 КПК). 3) невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливості їх отримати (пункт 3 частини першої статті 284 КПК). Закриття кримінального провадження з реабілітуючої підстави можливе за умови, якщо в ході розслідування встановлені як сам факт вчиненого діяння, так і наявність у ньому складу кримінального правопорушення, але немає достатніх доказів, що вказують на вчинення цього діяння саме підозрюваним. Причому, висновок про непричетність особи до вчинення кримінального правопорушення може бути зроблений у результаті: а) достовірного встановлення невинуватості підозрюваного (обвинуваченого) (наприклад, при підтвердженні його алібі); б) вичерпання можливостей для збирання додаткових доказів і тлумачення сумнівів щодо винуватості, які не можуть бути усунуті, на його користь згідно з принципом презумпції невинуватості. Незалежно від того, яка з наведених обставин призвела до закриття кримінального провадження на цій підставі, таке рішення повністю реабілітує особу і не дає приводу вважати її залишеною під підозрою. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.05.2022 року у справі № 210/1137/19-ц. Судом встановлено, що кримінальне провадження №12018240210000631 закрито постановою слідчого від 07.09.2021 року на підставі абз. 14 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, отже з нереабілітуючих підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, постановою Хмельницького апеляційного суду від 17.08.2022 року у справі №688/3275/21 за позовом [PERSON] до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Хмельницької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про відшкодування 300000 грн моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду та 46000 грн витрат на правову допомогу у задоволенні позову відмовлено. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, Хмельницький апеляційний суд встановив, що [PERSON] в порушення вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано доказів факту саме незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що є підставою для відшкодування моральної шкоди відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», на яку посилався позивач, як підставу позову. Адже, судовими рішеннями в межах кримінального провадження № 12018240210000631 встановлено факт порушення саме порядку та процедури вручення [PERSON] повідомлення про підозру з посиланням на недотримання органом досудового розслідування положень ч. 1 ст. 278, ст. 135, 136 КПК України. І таке порушення порядку вручення повідомлення про підозру не породжує жодних правових наслідків для [PERSON] . Крім того, з часу перетину 19.12.2019 року [PERSON] державного кордону України будь - які докази про його повернення на територію України до 07.09.2021 року (дата винесення постанови про закриття кримінального провадження з підстав абзацу 14 ч.1 ст. 284 КПК України) відсутні, [PERSON] особистої участі як на досудовому слідстві, так і в Славутському міськрайонному суді Хмельницької області, Шепетівському міськрайонному суді Хмельницької області та в Хмельницькому апеляційному суді під час оскарження процесуальних дій органу досудового розслідування не приймав. Підставою для подання даного позову про відшкодування моральної шкоди, окрім як сфальсифікованого обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, представник позивача [PERSON] зазначає незаконне проведення оперативно-розшукових заходів щодо позивача. Проте, ні позивач [PERSON] , ні його представник [PERSON] в порушення вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надали суду доказів, в тому числі факту незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, що є підставою для відшкодування моральної шкоди відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1, п. 1-1 ч. 1, ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», на які посилався представник позивача, як підставу позову. Отже, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували і незаконність дій посадових осіб органу прокуратури та ГУНП в Хмельницькій області щодо проведення оперативно-розшукових заходів відносно [PERSON] . Також позивачем та його представником не доведено незаконності інших дій процесуального керівника, слідчого чи працівника оперативного підрозділу у межах даного кримінального провадження. Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За відсутності факту вчинення протиправних дій, бездіяльності підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Такий правовий висновок викладено Верховним судом у постанові від 30.01.2029 року у справі № 233/5266/15-ц. Суд відхиляє доводи представника відповідача ГУНП в Хмельницькій області Файчука А.С. про наявність підстав для відмови у позові через незалучення до участі в справі в якості відповідача Державної казначейської служби України, яка виступає представником держави у справах про відшкодування заподіяної шкоди з огляду на таке. Так, Велика Палата Верховного Суду у п.п. 43, 44 постанови від 27.11.209 року у справі №242/4741/16-ц вважала за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 761/13921/15-ц (провадження № 6-99цс17), оскільки Верховний Суд України не робив висновку про обов`язкове залучення ДКСУ та неможливість задоволення позову у разі незалучення цього органу. Велика Палата Верховного Суду також вважає, що в ухвалі Верховного Суду від 04 вересня 2019 року, якою справа передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, міститься помилкове посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, оскільки в тій справі зроблений висновок про повернення сум виконавчого збору, надміру сплачених до Державного бюджету України, а не про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, і не зроблено висновку про обов`язкове залучення ДКСУ та неможливість задоволення позову у разі незалучення. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. З огляду на встановлені обставини справи та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що у [PERSON] право на відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не виникло, оскільки провадження стосовно нього закрито з нереабілітуючих підстав, оперативно-розшукові заходи стосовно нього проводились у межах уже розпочатого кримінального провадження, позивачем та його представником не доведено підставності позовних вимог, а тому у їх задоволенні суд дійшов висновку відмовити в повному обсязі. Судові витрати Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з роглядом справи покладаються у разі відмови в позові на позивача. Оскільки у задовленні позовних вимог [PERSON] , який відповідно до закону звільнений від сплати судового збору, відмовлено, судові витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави, а витрати на правову допомогу покласти на позивача.

Outcome: dismissed