Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

Позивач звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва з вищезазначеним позовом, у якому просить стягнути щомісячно з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 7000 грн на обох дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 29.08.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між сторонами. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. Спільне життя не склалося, разом сторони не проживають, діти проживають разом з позивачем. Зазначає, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, позивач одна наразі не може забезпечувати фінансування належного рівня життя дітей. З цих підстав просить позов задовольнити. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12.08.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу - копію позовної заяви з додатками. Відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками 19.09.2022. 30.09.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22.02.2023 здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільної справи - в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач підтримала позов з підстав, викладених вище. Відповідач у судовому засіданні визнав позов частково, заявив, що зможе сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 2500 грн щомісячно. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 178 ЦПК України копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. Таким чином, належним доказом направлення сторонам копій заяв (відзиву) та доданих до неї документів є оригінали фіскального чеку (квитанції) та опису вкладення, в якому зазначені: повне найменування адресата, його поштова адреса та поіменний перелік документів, що надсилається на його адресу. Крім того, у судовому засіданні позивач зазначила, що відзив [PERSON] не отримувала. Враховуючи неотримання позивачем відзиву, відсутністю в матеріалах справи підтвердження направлення відзиву стороні, суд не бере до уваги відзив [PERSON] на позовну заяву та долучені до нього документи. Так, відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 26.09.2022 шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 29 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2581 - розірвано. Як вбачається із копій свідоцтв про народження серія [NUMBER] від 17.02.2016, серія [NUMBER] від 09.04.2019, відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] є батьком та матір`ю: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Окрім того, відповідач не позбавлений обов`язку утримувати своїх дітей. Разом з тим, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання не є у переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дітей, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, та те що сторони не змогли добровільно досягнути згоди про розмір сплачуваних аліментів, а також, що обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батька. Частини 1, 4 с. 206 ЦПК України визначають, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи викладене, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги потреби дітей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Позивач не надала доказів того, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дитини саме в такому розмірі, в якому хоче позивач. І відповідач не надав доказів, що неспроможний сплачувати аліменти в такому розмірі. В той же час, суд враховує, що відповідач зазначив, що він здорова людина, що інших дітей він не має. Що він не має на утриманні і непрацездатних батьків. Також суд враховує, що позивач не страждає будь-якими захворюваннями та також має можливості утримувати власних дітей. За переконанням суду аліменти в сумі 4000 грн на утримання дітей, що слід стягнути з відповідача, є достатніми на данимй час з урахуванням представлених суду доказів. В той же час, суд роз`яснив позивачу, що для забезпечення дозвілля дітей, фінансового забезпечення медичної сфери догляду за дітьми тощо вона має право звернутися до суду із відповідним позовом про стягнення додаткових витрат на дітей, при чому як на майбутнє, так і про відшкодування вже понесених витрат. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів Оскільки позивач за даною категорією справ звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial