Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 31 жовтня 2022 року, в якій просила суд: стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх повнолітнього сина, який продовжує навчання - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення ним 23-річного віку за умови, що він продовжуватиме навчання; допустити відповідно до ст.430 ЦПК України до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. В обґрунтування пред`явлених вимог зазначила, що з 02 квітня 2004 року [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу. Від шлюбу вони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . З 2006 року шлюбно-сімейні стосунки між подружжям припинено, вони проживають окремо, єдиного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть. Зрештою це призвело до розірвання шлюбу 09 жовтня 2007 року. Після розлучення син залишився проживати з нею та знаходиться на її утриманні. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 жовтня 2007 року у справі №2-4750 2007 р. присуджено стягнення з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх сина [PERSON] . Наразі син досяг повноліття та навчається у Криворізькому національному університеті на факультеті механічної інженерії та транспорту, зарахований на денну форму навчання зі здобуттям бакалаврського рівня вищої освіти. Строк навчання - з 01 вересня 2022 року по 30 червня 2026 року. З огляду на навчання на денній формі, [PERSON] не має можливості працювати, однак для його повноцінного розвитку та задоволення першочергових потреб у їжі, одязі, ліках, а також для оплати за навчальні посібники, додаткові курси він потребує матеріальної допомоги. Наразі син перебуває на повному утриманні [PERSON] , в той час як [PERSON] відмовляється надавати матеріальну допомогу в добровільному порядку, що визначає необхідність визначення розміру аліментів за судовим рішенням. Самостійно утримувати сина вона не взмозі, а тому враховуючи рівність обох батьків в утриманні дітей, за захистом майнових інтересів сина вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 25 листопада 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.18-19). Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, в порядку ст.178 ЦПК України 30 грудня 2022 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву (27-31). Свої заперечення по суті вимог мотивував тим, що позов обґрунтований неправдивими фактами та є безпідставним, примусове стягнення з нього аліментів порушує його право на особисту участь в задоволенні потреб сина та принижує його гідність, а відтак ніяк не захищає права дитини на належне утримання. Крім того, протягом 10 років [PERSON] взагалі заперечувала його батьківство по відношенню до [PERSON] , виховувала дитину у дусі ненависті до нього, усілякими способами ухилялась від виконання судового рішення про усунення йому як батькові перешкод у спілкуванні з сином, зловживала правами стягувача в рамках виконавчого провадження з примусового стягнення з нього аліментів на утримання сина до повноліття. Вказані дії позивача спричинили йому моральну шкоду, негативно вплинули на його здоров`я. Зауважив, що задоволення цього позову позбавить його можливості нести витрати на підтримання власного здоров`я. Дійсно, сторони перебували у шлюбі та стосунки припинили у 2006 році; до 2007 року він сплачував [PERSON] аліменти добровільно: як на її утримання, оскільки вона перебувала у декретній відпустці, так і на утримання сина. Йому не зрозуміло, чому [PERSON] вирішила стягувати з нього аліменти за рішенням суду. Не дивлячись на це, обидва її позови про стягнення аліментів він визнав. Однак вона почала чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином, через що відповідач вимушений був звернутися до суду. 03 вересня 2010 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було затверджено укладену між ним та [PERSON] мирову угоду щодо усунення йому перешкод у спілкуванні з сином. Проте умови угоди [PERSON] також не виконувала, продовжуючи перешкоджати йому спілкуватись із сином, та отримуючи при цьому аліменти. В рамках виконавчого провадження зі стягнення аліментів йому нараховували неіснуючу заборгованість по аліментам, хоча [PERSON] фактично аліменти отримувала, державні виконавці допускали грубі порушення його прав, порушували честь і гідність. На його переконання, [PERSON] своєю поведінкою та вчинками переслідує єдину мету: погіршити його життя, а ніяк не задля захисту інтересів дитини. Зауважив, що він ніколи не ухилявся від утримання сина [PERSON] , не тільки належно сплачував аліменти на його утримання, а й вимагав не перешкоджати йому спілкуватись із сином. Що стосується доводів позивача про ненадання ним допомоги на утримання сина в добровільному порядку, то вважає їх цілковитою брехнею, адже ні [PERSON] , ні [PERSON] не звертались до нього з приводу надання такої допомоги. Про вступ дитини до вищого навчального закладу йому також не повідомили. Додатково відповідач зауважив, що наразі він не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання сина, оскільки має низький рівень доходів, якого не вистачає на задоволення його власних потреб. Жодного нерухомого майна він не має. Робота його є тимчасовою, а дохід не стабільним з огляду на складну ситуацію в країні, обумовлену війною. У свою чергу йому відомо, що [PERSON] має стабільний дохід, дві квартири у власності, проживає зі співмешканцем, від якого також має додатковий дохід. Крім того, [PERSON] навчається на денній формі навчання на бюджетній основі, що не вимагає витрат на оплату за навчання, має власний дохід у вигляді стипендії, яка за своїм розміром майже повністю забезпечує його прожитковий мінімум. 06 січня 2023 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив (а.с.49-51). [PERSON] зауважила, що усі доводи відповідача стосовно чинення йому перешкод у спілкуванні з сином, стягнення аліментів на утримання сина до його повноліття, незгоди з діями та рішеннями державного виконавця в рамках виконавчого провадження №14746796 з примусового виконання судового рішення у справі №435/5515/12 не мають жодного правового значення для вирішення даного спору. При визначенні розміру аліментів обов`язково підлягають врахуванню матеріальне становище обох батьків. Так, у звязку з введенням в Україні воєнного стану наразі рівень її фінансового забезпечення суттєво знизився у порівнянні з попередніми роками, вона перебуває у вимушеній відпустці без збереження заробітної плати у зв`язку з відсутністю роботи на підприємстві, де вона працює. Самостійно утримувати сина в даних умовах є для неї вкрай складним. При цьому, відповідач [PERSON] з 10 січня 2017 року зареєстрований як ФОП, податкового боргу станом на 01 січня 2023 року не має, а відтак має власний дохід, який дозволяє йому надавати матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON] , який такої допомоги потребує. Посилання відповідача про відсутність у нього власного нерухомого майна не відповідають дійсності, оскільки фактично він має у приватній власності домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке належить йому на праві приватної власності на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 21 серпня 2004 року. Стосовно рівня доходів [PERSON] , позивач визнала той факт, що син отримує стипендію, однак за своїм характером стипендія не є стабільним доходом, а її розмір та виплата залежить від ряду чинників. До того ж розмір стипендії не є достатнім для задоволення хоча б першочергових потреб сина. Ухвалами суду від 27 березня 2023 року, постановленими без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача щодо постановлення окремої ухвали (а.с.31), витребуванні доказів у [PERSON] (а.с.41), витребуванні доказів про розмір стипендії (а.с.44), роз`ясненні окремих питань (а.с.61). Ухвалою суду від 27 березня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, клопотання відповідача про витребування доказів щодо доходів позивача залишено без розгляду (а.с.43). Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Присутні в судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Повалій О.В. позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Крім того, представник подала заяву про стягнення витрат на правничу допомогу. Будучи присутнім в судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] правом на подання письмових пояснень щодо позову та/або відзиву не скористався, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги [PERSON] просив задовольнити, підтвердив той факт, що він перебуває на її матеріальному утриманні та потребує допомоги з боку батька. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, вислухавши думку позивача, її представника та відповідача, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення вимог позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, зареєстрованому 02 квітня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Саксаганського районного управління юстиції м. Кривого Рогу, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 02 квітня 2004 року (а.с.7). Після укладення шлюбі [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , свідченням чому є свідоцтво про його народження серії [NUMBER] від 15 листопада 2004 року (а.с.9). 09 жовтня 2007 року шлюб між подружжям розірвано, відновлено позивачеві дошлюбне прізвище « [PERSON] », актовий запис №489, складений 09 жовтня 2007 року Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області (свідоцтво серії [NUMBER] від 09 жовтня 2007 року, а.с.8). Як вказувала позивач, що не оспорюється відповідачем та визнано третьою особою по справі, після припинення шлюбно-сімейних стосунків [PERSON] залишився проживати з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де й значився зареєстрованим разом з нею. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 жовтня 2007 року у справі №2-4750/2007, яке набрало законної сили 26 жовтня 2008 року, за позовом [PERSON] присуджено стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання їх сина [PERSON] до досягнення ним повноліття. На виконання рішення судом видано виконавчий лист (а.с.13), який перебував на примусовому виконанні у Саксаганському відділі ДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області. У зв`язку з досягненням [PERSON] повноліття стягнення аліментів припинено. Згідно з довідкою №34-93/2022 від 15 вересня 2022 року (а.с.14), [PERSON] є студентом групи ТТ-22 факультету механічної інженерії та транспорту Криворізького національного університету Міністерства освіти і науки України, спеціальність «275. Транспортні технології», денної форми здобуття вищої освіти та кошти державного бюджету України. Тривалість навчання за бакалаврським рівнем вищої освіти - 3 роки 10 місяців, з 01 вересня 2022 року по 30 червня 2026 року. Підстава навчання - наказ від 05 вересня 2022 року №768с «Про зарахування». Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 СК України). Відповідно до ст.198, ч.1 ст.199 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, до досягнення 23-х років, якщо вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Приписами ч.3 ст.199 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Із системного аналізу положень ст.199 СК України слідує, що істотними правовими передумовами для виникнення у батька (матері) обов`язку по утриманню повнолітніх сина (доньки) є сукупність таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання за будь-якою із форм; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі з боку батьків; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). На цьому також акцентована увага в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та Верховним Судом у постанові від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17. Таким чином, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно зі ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд не обмежується розміром доходу платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Верховний Суд в постанові від 13 квітня 2021 року по справі №308/4214/18 при вирішенні спору про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, зауважив про дію рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні спору, суд враховує, що [PERSON] є повнолітнім, навчається за денною формою здобуття освіти, власних доходів не має і те, що батьки мають змогу утримувати його в період навчання, оскільки обоє є працездатними особами та мають дохід. Предмет спірних правовідносин направлений, в першу чергу, на забезпечення інтересів повнолітнього сина, який продовжує навчання, так як обов`язок по його утриманню покладається на обох батьків рівною мірою. Разом з тим, в ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] отримує стипендію, навчається за денною формою навчання, що виключає можливість її трудової діяльності поза часом навчання задля отримання власних доходів. Хоча й стипендія складає єдиний його дохід, однак він не є стабільним за своїм характером та залежить від ряду чинників, і апріорі не може задовольняти першочергові потреби дитини. Сама по собі виплата стипендії з огляду на рівень цін, економічну ситуацію в країні та рівень інфляції не може вважатись достатньою підставою для відсутності у дитини потреби у наданні матеріальної допомоги з боку батьків. З інформації з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 26 грудня 2022 року (а.с.42) слідує, що [PERSON] офіційно працевлаштований в ТОВ «АЛЬНАЇР», з липня 2021 року мав стабільний дохід у вигляді заробітної плати, середній розмір якої складав 10 968 грн. 65 коп. (за даними за червень-вересень 2022 року). Відомості про наявність у нього доходів в ТОВ «АЛЬНАЇР» з жовтня 2022 року відсутні. Крім того, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.55), [PERSON] з 10 січня 2017 року зареєстрований як фізична особа-підприємець (запис №2270000000064340) та здійснює господарську діяльність за основним видом 47.99 КВЕД - інші види роздрібної торгівлі поза магазином, та додатковими видами КВЕД: 43.34. Малярні роботи та скління, 43.33. Покриття підлоги і облицювання стін, 43.31. Штукатурні роботи, 68.20. Надання в оренду і експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 66.19. Інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення, 64.99. Надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), н.в.і.у., 47.91. Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет. Відомості про припинення ним діяльності відсутні. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] має у приватний власності домоволодіння, належне йому на підставі нотаріально посвідченого договору дарування ВВМ №025111 від 21 серпня 2004 року (а.с.56). Зазначені вище обставини відповідачем не спростовані жодними доказами. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] офіційно працює в ПрАТ «КРИВИЙ РІГ ЦЕМЕНТ», де з травня 2017 року отримує заробітну плату. До травня 2017 року вона працювала в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». До лютого 2022 року вона мала стабільний дохід у вигляді заробітної плати в середньому розмірі 17 907 грн. 19 коп. (за середніми даними за 2021 рік), який різко скоротився з березня 2022 року до 9061 грн. 13 коп. (за середніми даними за 2022 рік) (згідно з інформацією з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 02 січня 2023 року, а.с.53-54). Докази, які б свідчили про наявність на утриманні позивача та відповідача інших осіб, боргових зобов`язань тощо в матеріалах справи відсутні. Доказів, які б свідчили про перебування на утриманні [PERSON] матері на підтвердження заперечень проти позовних вимог він суду не надав. У ході судового розгляду відповідач вказував, що надавав матеріальну допомогу на утримання [PERSON] у добровільному порядку, однак доказів на підтвердження цьому суду не надавав. До того ж посилання відповідача на скрутне матеріальне становище та неможливість надання матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] , який цього потребує, в черговий раз є свідченням наявності між сторонами спору та необхідності визначення розміру аліментів у судовому порядку. Судовим розглядом встановлено, що наразі [PERSON] перебуває виключно на утриманні матері [PERSON] . Доведеність факту проживання сина з матір`ю, дає їй законне право звернутися до суду з позовом в інтересах сина про стягнення аліментів на його утримання. Хоча й відповідно до ч.3 ст.179 СК України самостійне отримання аліментів дитиною є її правом, однак [PERSON] не звертався до суду із відповідним позовом, направленим на його реалізацію. Заперечення відповідача проти сплати аліментів на утримання сина на користь позивача, які ґрунтуються на чиненні нею перешкод у спілкуванні його з сином, суд вважає безпідставними та такими, що не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову з огляду на те, що в силу ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину - є власністю дитини, та дитина, ще будучи неповнолітньою, має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Згідно зі ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. З аналізу вказаної матеріальної норми слідує, що законом не встановлено мінімальної межі визначення судом аліментів на повнолітніх дочку, сина. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи без визначення мінімальної межі в 50% відсотків від прожиткового мінімуму працездатної особи. Відтак, враховуючи встановлені судом обставини, рівень доходів обох батьків, можливість надання ними матеріальної допомоги їх повнолітньому синові [PERSON] , який продовжує навчання та потребує такої допомоги з боку батька, який є здоровим та працездатним, має стабільний дохід, дотримуючись визначеного принципу рівності обов`язку обох батьків по утриманню їх дітей, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] із стягненням з відповідача на її користь аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, починаючи з 31 жовтня 2022 року та до досягнення ним 23-річного віку, але не більше, ніж до закінчення навчання. На переконання суду, стягнення аліментів в такому розмірі відповідатиме потребам [PERSON] у допомозі батька та можливостям останнього надавати таку допомогу з огляду на його матеріальне становище, засадам розумності, справедливості, співмірності та обов`язку матері [PERSON] у наданні такої допомоги синові нарівні з батьком. Будь-яких інших доказів, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити у їх стягненні, суду не надано та в ході судового розгляду не встановлено. Пред`явлення позивачем вимоги про стягнення аліментів на утримання [PERSON] із визначенням мінімальної межі - не менше 50% прожиткового мінімуму, є необґрунтованим та свідченням неоднозначного розуміння приписів ч.2 ст.182 СК України, яка не регулює виниклі між сторонами правовідносини та застосовується виключно у випадку стягнення аліментів на утримання дітей до досягнення ними повноліття в наказному чи позовному провадженні. Посилання відповідача на скрутне матеріальне становище суд не вважає за достатню підставу для звільнення від обов`язку по утриманню повнолітнього сина, який продовжує навчання за денною формою здобуття вищої освіти, адже відповідач є працездатним та здоровим, а тому може працювати. Що стосується погіршення майнового становища відповідача з огляду на введення в Україні воєнного стану, то суд зауважує, що чинне законодавство України не виділяє це як обставину, за якої аліменти можуть не стягуватися або не сплачуватися. Незалежно від того, коли та з якої причини платник втратив роботу, обов`язок сплати аліментів за ним залишається. Інші доводи та посилання відповідача щодо чинення позивачем перешкод у його спілкуванні сином, невиконання рішення суду з цього приводу, спірних питань щодо виконання судових рішень про стягнення аліментів до повноліття сина, усунення перешкод у спілкуванні сина з батьком суд залишає поза увагою, оскільки вони не стосуються предмету даного спору та не мають правового значення для його вирішення. Оскільки представник позивача - адвокат Повалій О.В. в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України заявила про намір подання доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу із поданням заяви про їх стягнення, тому питання розподілу усіх судових витрат по справі суд вважає за доцільне вирішити шляхом ухвалення додаткового рішення з призначенням дати судового засідання у відповідності до приписів ст.246 ЦПК України. У порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial