Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якої діє представник [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, обґрунтовуючи вимоги тим, що 19 червня 2018 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Виконавчим комітетом Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області 19 червня 2018 року та зроблено відповідний актовий запис № 18. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Факт народження дитини зареєстровано Виконавчим комітетом Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області 24 вересня 2018 року та зроблено відповідний актовий запис за № 41. Підчас спільного проживання, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] постійно виникали сварки внаслідок того, що кожний мав різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Також позивач із відповідачем із початку січня 2022 року не мають сімейних відносин як подружжя і не пов`язані спільним побутом, внаслідок чого подальше життя і збереження шлюбу стало не можливим. Позивач [PERSON] не має наміру продовжувати шлюбні відносини із відповідачем [PERSON] , примирення між ними не можливе, в зв`язку з чим вважає що шлюб підлягає розірванню. Окрім того, зазначено, що неповнолітня донька [PERSON] повністю знаходиться на утриманні позивача [PERSON] , остання придбаває за власні кошти донці продукти харчування, одяг, взуття, засоби гігієни для дитини, медикаменти та здійснює інші витрати які необхідні для повноцінного забезпечення життя дитини. Утримання та виховання неповнолітньої доньки [PERSON] здійснюється позивачем [PERSON] одноособово без будь-якої допомоги та участі відповідача [PERSON] . Оскільки позивачу [PERSON] в повній мірі не вистачає коштів для забезпечення належного рівня життя неповнолітньої доньки [PERSON] , а також забезпечення щасливого та гармонійного її розвитку, остання просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки. Враховуючи вищевикладені обставини, просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 19 червня 2018 року Виконавчим комітетом Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, про що 19 червня 2018 року зроблено відповідний актовий запис № 18. Стягнути із [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ), яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , до досягнення донькою [PERSON] повноліття, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з подальшою індексацією, згідно вимог законодавства. Стягнути із [PERSON] всі судові витрати та витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 2\~000 грн. 00 коп. До початку судового засідання представник позивача [PERSON] , [PERSON] надав суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без їх участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, прийшов до наступного. \~ \~ \~ \~З копії свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] виданого Виконавчим комітетом Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області 19 червня 2018 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому 19.06.2018 року шлюбі, актовий запис № 18, шлюбне прізвище позивача « [PERSON] » ( а.с.13). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Виконавчим комітетом Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області 24 вересня 2018 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] ( а.с.14). На підтвердження зареєстрованого місця проживання позивача [PERSON] разом з дитиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , надано суду копію Витягу з реєстру територіальної громади, щодо відомостей про особу надані з відомчої інформаційної системи ДМС на підставі відомостей, отриманих від Іларіонівської територіальної громади, номер витягу: 2022/000926237 від 27.10.2022 року ( а.с.6). У відповідності до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. \~ \~ \~ \~З огляду на вищевикладене, суд вважає доведеним факт розпаду сім`ї і знаходить, що перебування у шлюбі суперечить інтересам сторін, тому позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частиною третьою\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі\~за вибором того з батьків\~або інших законних представників дитини,\~разом з яким проживає дитина. В цей же час, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду\~за позовом одержувача аліментів. При визначенні\~розміру аліментів,\~згідно зі\~ст.\~182\~СК України,\~враховується 1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 1. ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ч.\~2\~ст.\~182\~СК України\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З наданих письмових доказів, суд дійшов висновку, що відповідач є працездатним і може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, принаймні іншого позивачем не доведено. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей передбачених\~ ст.188\~СК не встановлено. З урахуванням вищевикладеного суд, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача щодо стягнення аліментів на утримання дитини, стягнувши з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Згідно із п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку\~з чим,\~суд вважає\~необхідним стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивачадокументально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 992 грн. 40 коп. На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. Окрім того позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правничу (правову) допомогу в розмірі 2\~000 грн. 00 коп. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Положеннями\~статті 59\~Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15\~ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Частиною першою статті 133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому, пункт 1 частини третьої статті 133\~ЦПК України відносить витрати на професійну правничу допомогу саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 1\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137\~ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141\~ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Частиною восьмою статті 141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Наявність договірних відносин між адвокатом Атаманюк І.Л. та позивачем [PERSON] підтверджується витягом із Договору № 52/2022 від 27 жовтня 2022 року про надання правової допомоги ( а.с.17), однак доказів фактичного понесення [PERSON] витрат на правничу допомогу суду не надано. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі і під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2010, № 33210/07 і 41866/08) та "Гуриненко проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, № 37246/04). Виходячи з\~наведеного,\~а також\~враховуючи той\~факт,\~що фактичні\~витрати позивача\~на професійну\~правничу допомогу\~не підтвердженні\~доказами,\~зокремаактом приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимог, щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного, ст. ст. 79, 179, 180 - 182, 183, 179, 191 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: partial