Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

Заявник звернулася до суду із вказаною заявою та з урахуванням уточнених вимог просила визнати її брата [PERSON] , [INFO] недієздатним та призначити її опікуном. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є інвалідом з дитинства 1 групи в зв`язку з тяжким захворюванням ДЦП. Внаслідок хвороби, брат не має здатності контролювати свою поведінку та усвідомлювати значення своїх дій, потребує постійної допомоги та нагляду. Заявник в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заяву підтримує та просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності , проти задоволення заяви не заперечував. Суд перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що заявник [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрою та братом (свідоцтва про народження,свідоцтво про розірвання шлюбу -а.с.12,13.14). [PERSON] є особою з інвалідністю першої «А» групи з 19.08.2011 , інвалідність встановлена йому безстроково (довідка МСЕК №509977-а.с.16). Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 06.10.2020 було визнано [PERSON] недієздатним та за поданням органу опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради призначено над ним опікуном [PERSON] (а.с.15). Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи (пункт 1 частини першої цієї ж статті). Відповідно до ч.1 ст.295 Цивільного процесуального Кодексу України, заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у наркологічному або психіатричному закладі, за місцезнаходження цього закладу. Статтею 30 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно із ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. У відповідності до ч. 1 ст. 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Так,відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 27 лютого 2023 року №106, [PERSON] , [INFO] виявляє хронічний,стійкий психічний розлад у формі помірної розумової відсталості . [PERSON] відповідно до свого психічного стану не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.84-86). Відтак, оскільки висновком судово-психіатричної експертизи встановлено, що [PERSON] внаслідок хронічного стійкого психічного розладу не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, є достатні підстави для визнання його недієздатним. Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Відповідно до ст. 41 ЦК України правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема, відсутність у неї права вчинення самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун. Статтею 58 ЦК України визначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. За вимогами ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. У відповідності до приписів ст. 67 ЦК України та Розділу 4 Правил, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун та піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Заявляючи вимоги про визнання фізичної особи недієздатною, заявник просить призначити себе опікуном над її братом. Частиною 4 ст. 63 ЦК України визначено, що опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При вирішенні питання щодо призначення опікуна, суд враховує, що заявник є рідною сестрою недієздатного та не має медичних протипоказань для здійснення повноважень опікуна; заявник та недієздатний є близькими родичами, що в сукупності дає підстави вважати можливим виконання [PERSON] обов`язків опікуна над недієздатним братом. Правилами ст. 41 ЦК України передбачені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі відносяться за рахунок держави. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Враховуючи вид психічного захворювання, яким страждає [PERSON] , тривалість захворювання, суд вважає необхідним встановити строк дії цього рішення - два роки.

Outcome: approved