Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

У травні 2022 року представник позивача звернувся до відповідача із позовом, в якому зазначив, що 07.09.2018 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір №б/н відповідно до якого останньому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено да 5 000,00 грн. Станом на день смерті [PERSON] заборгованість за вказаним договором становить 7 379,79 грн. та складається з: 5 934,91 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1 444,88 грн. -заборгованість за простроченими відсотками. Позивач вказує, що [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , оскільки на час відкриття спадщини він постійно проживав разом із спадкодавцем. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за договором №б/н, від 07.09.2018, а також судові витрати по справі. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07.05.2022 у вказаній справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19.09.2022, яка занесена до протоколу судового засідання в рамках п. 7 ч. 2 ст. 248 ЦПК України, було задоволено клопотання позивача про витребування в Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори матеріали спадкової справи відносно майна померлого [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . 12.10.2022 на адресу суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи №119/2022 від 10.02.2022 відносно майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27.02.2023 було вирішено питання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом «Приватбанк» до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Матеріали справи містять заяву представник позивача з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Бердило О.М. надав до суду заяву з прохання проводити розгляд справи без участі відповідача та його представника. Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлялися належним чином, про що у матеріалах справи містяться відповідні документи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи убачається, що 07.09.2018 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого позивачем видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок, 16.04.2019 надано кредит у сумі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Судом встановлено, що кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані АТ КБ «ПриватБанк» Палієві О.М., які він використав у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як убачається з свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис №1970 (а.с.74). Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З наданої спадкової справи №119/2022 від 10.02.2022 відносно майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори 10.02.2022 звернулися [PERSON] та [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, окрім того, повідомили про ще одного спадкоємця - [PERSON] . Інших спадкоємці відсутні. В межах ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Положеннями ст. 49 ЦПК України визначено право позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог та змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч.2 ст. 51 ЦПК України). Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (ч. 4 ст. 51 ЦПК України). Отже, виключно позивач наділений правом, обирати належного відповідача, до якого він звертається із позовом для захисту своїх прав та інтересів. У разі звернення до суду із позовом до неналежного відповідача, саме на позивача покладається ризик пов`язаний із вчиненням чи невчиненням ним певних процесуальних дій. Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадком. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. З огляду на зазначене визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] у вказаному спорі є неналежним відповідачем, оскільки він не є спадкоємця померлого позичальника. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог. Інших доводів, які б спростували висновки суду, матеріали справи не місять.

Outcome: dismissed