Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] (адреса: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ) про стягнення коштів, просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 10 754 718 доларів США 20 центів (десять мільйонів сімсот п`ятдесят чотири тисячі сімсот вісімнадцять доларів США 20 центів) - основного боргу, грошові кошти у розмірі 259 591 848 грн. 41 коп. - сума інфляційних витрат та 35 802 738 грн. 21 коп. - 3 відсотка річних., посилаючись на неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання відповідного до договорів позики та розписок від 25.09.2014 року, 12.11.2015 року, 21.09.2015 року, 15.10.2014 року, 25.09.2016 року, за якими відповідач отримав від позивача суму визначених позовом коштів. 15.12.2020 року винесено заочне про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. 05.02.2021 року винесено ухвалу про відмову в ухваленні додаткового рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. 25.03.2023 року винесено ухвалу про залишення заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 15.12.2020 року без руху, заявнику надано п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху для усунення вказаний недоліків. 01.07.2021 року винесено ухвалу про скасування заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 15.12.2020 року, призначення справи до розгляду за правилами позовного провадження, призначення підготовчого судового засідання. 13.09.2021 року винесено ухвалу про прийняття до розгляду зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визнання договорів недійсними, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Клопотання і заяви представників сторін задоволено частково. Долучено до матеріалів справи подані в підготовчому засіданні письмові докази. Визнано явку сторін - [PERSON] та [PERSON] обов`язковою в межах судового розгляду. Витребувано у Державної фіскальної служби України додаткові докази. В задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи відмовлено. Продовжено строки підготовчого провадження на строк виконання вимог цієї узвали. 01.12.2021 року винесено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про призначення судової почеркознавчої експертизи. 01.12.2021 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. 15.06.2022 року винесено ухвалу про задоволення клопотання представника позивача [PERSON] про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (через мережу EasyCon). 12.07.2022 року винесено ухвалу про задоволення клопотання представника позивача [PERSON] про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (через мережу EasyCon). 23.08.2022 року винесено ухвалу про задоволення клопотання представника позивача [PERSON] про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (через мережу EasyCon). 26.08.2022 року винесено ухвалу про задоволення клопотання представника відповідача [PERSON] про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (через мережу EasyCon). 19.09.2022 року винесено ухвалу про задоволення клопотання представника позивача [PERSON] про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (через мережу EasyCon). 22.09.2022 року винесено ухвалу про задоволення клопотання представника відповідача [PERSON] про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (через мережу EasyCon). 28.09.2022 року винесено ухвалу про задоволення клопотання представника позивача [PERSON] про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (через мережу EasyCon). 29.09.2022 року винесено ухвалу про задоволення клопотання представника відповідача [PERSON] про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (через мережу EasyCon). 04.10.2022 року винесено ухвалу про задоволення клопотання представника позивача [PERSON] про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (через мережу EasyCon). 05.10.2022 року винесено ухвалу про задоволення клопотання позивача [PERSON] про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (через мережу EasyCon). 13.10.2022 року винесено ухвалу про часткове задоволення клопотання представника відповідача [PERSON] , призначено судову почеркознавчу експертизу відносно договорів позики. 22.02.2023 року винесено ухвалу про поновлення провадження по справі, призначення справи до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. 01.03.2023 року винесено ухвалу про задоволення клопотання представника позивача [PERSON] про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (через мережу EasyCon). 01.03.2023 року винесено ухвалу про задоволення клопотання позивача [PERSON] про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (через мережу EasyCon). 14.03.2023 року винесено ухвалу про задоволення клопотання представника позивача [PERSON] про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (через мережу EasyCon). 15.03.2023 року винесено ухвалу про задоволення клопотання позивача [PERSON] про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (через мережу EasyCon). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні вимоги первісного позову підтримав в повному обсязі просив їх задовольнити, зазначив, що всього між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено п`ять договорів позики, за якими відповідач отримав позику в доларах США, відповідачем було підписано власноручно розписки щодо отримання коштів, також пояснив, що на даний час відповідач знаходиться за кордоном. Судова почеркознавча експертиза, яка була призначена судом за клопотання представника відповідача проведена не була, так як відповідач ухилився від участі в проведенні експертизи, зокрема він ухилився від виконання ухвали Обухівського районного суду та від виконання клопотання експерта щодо надання додаткових матеріалів для проведення експертизи. На підставі вищевикладеного просить позовні вимоги первісного позову задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, 19.07.2021 року подав зустрічний позов, який 13.09.2021 року ухвалою суду був прийнятий до розгляду, обґрунтовуючи який зазначив, твердження позивача за первісним позовом, що між ним та відповідачем було укладено договори позики, вважає не доведеним, вказує також на ті факти, що до суду надавались лише копії нібито укладених договорів позики та розписки до нього, окрім того, підписи, які наявні у вищевказаних договорах візуально схожі на підпис відповідача, однак сам відповідач заперечує щодо належності їх відповідачу, оскільки той в свою чергу, жодних договорів не підписував, та коштів не від кого не отримував. Також вказує на те, що лише шляхом проведення експертизи можливо встановити вищевказані обставини. Крім того представник відповідача раніше надав пояснення по справі в яких вказав, що доказів передачі коштів у первісного позивача немає, розписок він ніяких не підписував, так як у первісного позивача є наявні борги, вважає що він не міг надавати в позику такі кошти, як зазначає в своєму позові, тож вважає вищевказані договори фіктивними, та просить визнати їх недійсними. Також представник відповідача зазначив, що позивачем пропущено строки позовної давності, отже, з огляду на вищевикладені обставини просить відмовити задоволенні первісного позову повному обсязі з підстав його недоведеності та задовольнити зустрічний позов в повному обсязі з підстав викладених зустрічному позові. Позивач та відповідач в судове засідання не з`явились, про поважність причин неявки суду не повідомили, хоч про день, час та місце слухання справи неодноразово повідомлялися судом належним чином, всіма можливими способами, зокрема шляхом направлення судових повсток засобами поштового зв`язку та за допомогою направлення СМС-повідомлень, а також відповідач повідомлявся судом про розгляду справи шляхом розміщення оголошення при виклику до суду на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 13.09.2021 року, судом було долучено до матеріалів справи відзив позивача [PERSON] на зустрічну позовну заяву про визнання договору недійсним, в якому він заперечив проти зустрічного позову про визнання договору недійсним в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість. Вислухавши представників сторін, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 вересня 2014 року між [PERSON] (надалі - Позивач) та [PERSON] (надалі - Відповідач) було укладено Договір позики б/н (надалі - Договір - 1). У відповідності до умов п.1.1. Договору-1 предметом договору є надання Позивачем позики Відповідачу у розмірі 4 281 901 долари США долари США 53 центи (чотири мільйона двісті вісімдесят одна тисяча дев`ятсот один долар США 53 центи), а Відповідач зобов`язаний повернути позику у визначений договором строк. Строк надання позики у відповідності до п. 2.1 Договору - 1 становить до 25 жовтня 2014 року. Позивач свої зобов`язання по Договору у відповідності до п. 3.1;3.2 Договору-1 виконав в повному обсязі, та надав Відповідачу грошові кошти у розмірі 4 281 901 долари США 53 центи, що підтверджується наданою Відповідачем від 25.09.2014 року. Відповідач свої зобов`язання за Договором у відповідності до п. 3.4;3.5 Договору - 1 не виконав , та не повернув Позивачу грошові кошти у розмірі 4 281 901 долари США 53 центи. Окрім цього, 15 жовтня 2014 між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір Позики б/н. (надалі Договір -2) У відповідності до умов п.1.1. Договору-2 предметом договору є надання Позивачем позики Відповідачу у розмірі 1 664 293 долари США 71 цент (Один мільйон шістсот шістдесят чотири тисячі двісті дев`яносто три долари США 71 цент), а Відповідач зобов`язаний повернути позику у визначений договором строк. Строк надання позики у відповідності до п. 2.1 Договору - 2 становить до 20 жовтня 2014 року. Позивач свої зобов`язання по Договору у відповідності до п. 3.1;3.2 Договору-2 виконав в повному обсязі, та надав Відповідачу грошові кошти у розмірі 1 664 293 долари США 71 цент (Один мільйон шістсот шістдесят чотири тисячі двісті дев`яносто три долари США 71 цент), що підтверджується наданою Відповідачем від 15.10.2014 року. Відповідач свої зобов`язання за Договором у відповідності до п. 3.4;3.5 Договору-2 не виконав, та не повернув Позивачу грошові кошти у розмірі 1 664 293 долари США 71 цент (Один мільйон шістсот шістдесят чотири тисячі двісті дев`яносто три долари США 71 цент). Окрім цього, 21 вересня 2015 між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір Позики б/н. (надалі Договір -3) У відповідності до умов п.1.1. Договору -3 предметом договору є надання Позивачем позики Відповідачу у розмірі 1 935 797 доларів США (Один мільйон дев`ятсот тридцять п`ять тисяч сімсот дев`яносто сім доларів США), а Відповідач зобов`язаний повернути позику у визначений договором строк. Строк надання позики у відповідності до п. 2.1 Договору - 3 становить до 31 грудня 2015 року. Позивач свої зобов`язання по Договору у відповідності до п. 3.1;3.2 Договору-3 виконав в повному обсязі, та надав Відповідачу грошові кошти у розмірі 1 935 797 доларів США (Один мільйон дев`ятсот тридцять п`ять тисяч сімсот дев`яносто сім доларів США), що підтверджується наданою Відповідачем від 21.09.2015 року. Відповідач свої зобов`язання за Договором у відповідності до п. 3.4;3.5 Договору не виконав , та не повернув Позивачу грошові кошти у розмірі 1 935 797 доларів США (Один мільйон дев`ятсот тридцять п`ять тисяч сімсот дев`яносто сім доларів США). Окрім цього, між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір Позики б/н. (надалі Договір - 4) У відповідності до умов п.1.1. Договору - 4 предметом договору є надання Позивачем позики Відповідачу у розмірі 395 856 доларів США (Триста дев`яносто п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят шість доларів США), а Відповідач зобов`язаний повернути позику у визначений договором строк. Строк надання позики у відповідності до п. 2.1 Договору - 4 становить до 31 грудня 2015 року. Позивач свої зобов`язання по Договору у відповідності до п. 3.1;3.2 Договору-4 виконав в повному обсязі, та надав Відповідачу грошові кошти у розмірі 395 856 доларів США (Триста дев`яносто п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят шість доларів С11ІА), що підтверджується наданою Відповідачем від 12.11.2015 року. Відповідач свої зобов`язання за Договором у відповідності до п. 3.4;3.5 Договору-4 не виконав, та не повернув Позивачу грошові кошти у розмірі 395 856 доларів США (Триста дев`яносто п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят шість доларів США). Окрім цього, між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір Позики б/н. (надалі Договір - 5) У відповідності до умов п.1.1. Договору - 5 предметом договору є надання Позивачем позики Відповідачу у розмірі 2 476 870 доларів США (Два мільйона чотириста сімдесят шість тисяч вісімсот сімдесят доларів США), а Відповідач зобов`язаний повернути позику у визначений договором строк. Строк надання позики у відповідності до п. 2.1 Договору - 5 становить до 10 жовтня 2016 року. Позивач свої зобов`язання по Договору у відповідності до п. 3.1;3.2 Договору-5 виконав в повному обсязі, та надав Відповідачу грошові кошти у розмірі 2 476 870 доларів США (Два мільйона чотириста сімдесят шість тисяч вісімсот сімдесят доларів США), що підтверджується наданою Відповідачем від 25.09.2016 року. Всього відповідно до укладених договорів позики відповідачем було отримано від відповідача грошові кошти в розмірі 10 754 718 доларів США 20 центів. Відповідачем не було повернуто грошові кошти ні в строк визначений договорами, ні після закінчення строку. Вказані обставини підтверджуються дослідженими судом письмовими доказами, зокрема письмовими договорами, розписками. Крім цього, під час розгляду справи позивачем суду були надані вказані договори та розписки в оригіналах, які були оглянуті під час розгляду справи. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатить гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку що встановлені договором. Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір 3 % річних за весь період прострочення виконання Відповідачем становить: 35 802 738 грн. 21 коп. (тридцять п`ять мільйонів вісімсот дві тисячі сімсот тридцять вісім гривень 21 коп.), що підтверджується розрахунком 3 % річних з простроченої суми. Сума інфляційних нарахувань за весь період прострочення виконання Відповідачем грошового зобов`язання становить 259 591 848 грн. 41 коп., (двісті п`ятдесят дев`ять мільйонів п`ятсот дев`яносто одна тисяча вісімсот сорок вісім гривень 41 коп.), що підтверджується розрахунком суми інфляційних нарахувань. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України № 3-57гс10 від 20.12.2010, , № 3-142гс11 від 23.01.2012, № 3-116гс11 від 14.11.2011, № 6-113цс14 від 01.10.2014, № 3-610гс16 від 15.06.2016, в яких зазначено, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Розрахунок суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції провадиться шляхом помноження суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості, а розрахунок трьох процентів річних провадиться по формулі: суму заборгованості помножити на кількість днів прострочення та 3% і поділити на 365 днів. Представлений позивачем розрахунок узгоджується із матеріалами справи. Ґрунтовних заперечень щодо порядку здійснення розрахунку ціни позову відповідачем не подавалось. Таким чином загальна сума стягнення трьох процентів річних та інфляційних складає: 259 591 848 грн. 41 коп., (двісті п`ятдесят дев`ять мільйонів п`ятсот дев`яносто одна тисяча вісімсот сорок вісім гривень 41 коп.), що підтверджується розрахунком суми інфляційних нарахувань, 3 % річних за весь період прострочення виконання Відповідачем становить: 35 802 738 грн. 21 коп. (Тридцять п`ять мільйонів вісімсот дві тисячі сімсот тридцять вісім гривень 21 коп.), що підтверджується розрахунком 3 % річних з простроченої суми За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦK України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦK України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі N 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі N 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. А тому Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 1 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, згідно з яким відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у: - Постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження", і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); - Постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. За наслідками системного аналізу чинного законодавства Велика Палата Верховного Суду сформулювала наступні висновки про правильне застосування норм права. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І ''Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України, що підтверджує правову позицію позивача і спростовує правову позицію відповідача таким чином позовні вимоги первісного позову слід задовольнити повністю, стягнути з відповідача заборгованість за договорами позики від 25 вересня 2014 року, 15 жовтня 2014 року, 21 вересня 2015 року, 12 листопада 2015 року, 25 вересня 2016 року в розмірі 10 754 718 доларів США 20 центів (десять мільйонів сімсот п`ятдесят чотири тисячі сімсот вісімнадцять доларів США 20 центів) та 295 394 586 гривень 61 копійка, що складається з основного боргу у розмірі 10 754 718 доларів США 20 центів, суми інфляційних витрат за період з 26.10.2014 року по 08.10.2019 року у розмірі 259 591 848 грн. 41 коп., трьох відсотків річних за період з 26.10.2014 року по 08.10.2019 року у розмірі 35 802 738 грн. 21 коп., а також судові витрати в розмірі 9 605 гривень, а всього 10 754 718 доларів 20 центів США та 295 404 191 гривня 61 копійка. Вирішуючи вимоги зустрічного позову слід прийняти до уваги наступне. Обставини, які покладені в основу зустрічного позову суд вважає невстановленими під час судового розгляду, оскільки всупереч принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства позивачем за зустрічним позовом не подано суду належних і допустимих доказів на підтвердження існування таких обставин, об`єктивності та достовірності відповідних тверджень. Протирічливість, непослідовність і неконкретизованість правової позиції позивача за зустрічним позовом у цій справі не були усунуті під час судового розгляду. Також при наданні правової оцінки суті спірних правовідносин суд приймає до уваги наступне. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки позивачем за зустрічним позовом не доведено достатність правових і фактичних підстав для визнання в судовому порядку не дійсним договору, які покладені в основу позову, на думку суду, його вимоги не ґрунтуються на законі та матеріалах справи. Виходячи з вищенаведеного, позивачем за зустрічним позовом не надано доказів на підтвердження обставин зазначених у позові, вимоги є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Суд оцінює позовні вимоги на засадах диспозитивності цивільного судочинства в межах пред`явлених позовних вимог, тому вважає недоведеним факт недійсності договору на умовах якого ґрунтуються первісні позовні вимоги. Судом не встановлено фактичні обставини, покладені в основу зустрічного позову, а саме сукупністю досліджених судом доказів не підтверджується факт недійсності договору від 25.09.2016 року, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] . Суд вважає, що матеріали справи не містять переконливих доказів укладення недійсності договору з відповідачем за зустрічним позовом, оскільки позивачем за зустрічним позовом не подано належних і допустимих доказів, які б містили відомості про таку обставину. При цьому суд також враховує, що позивач за зустрічним позовом неналежно виконав свої процесуальні обов`язки щодо доведення позовних вимог, шляхом подання письмових доказів не зміг створити передумови від всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи щодо обставин, на підставі яких пред`явлено позов, що унеможливлює обґрунтовану правову оцінку доводам про правомірність позовних вимог. Крім того слід також звернути увагу на ті обставини, що під час судового розгляду представником відповідача за первісним позовом [PERSON] , було заявлено клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи, яке було задоволено ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 13.10.2022 року, відповідно до якої, було зобов`язано [PERSON] надати оригінали договорів позики від 25 вересня 2014 року, 15 жовтня 2014 року, 21 вересня 2015 року, 12 листопада 2015 року, 25 вересня 2016 року, а також розписках від 25 вересня 2014 року, 15 жовтня 2014 року, 21 вересня 2015 року, 12 листопада 2015 року, 25 вересня 2016 року експерту для їх експертного дослідження під час виконання ухвали. Роз`яснено, що особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали, попереджено осіб, у яких витребуються докази про кримінальну відповідальність за умисне ухилення від виконання судового рішення та можливість накладення грошового стягнення за невиконання вимог суду, зобов`язано сторони виконати вимоги експерта щодо надання вільних та експериментальних зразків підпису та почерку, витрати по проведенню цієї експертизи покладено на [PERSON] , зобов`язано сторони виконати вимоги експерта щодо надання додаткових матеріалів, забезпечення проведення експертизи у визначені ним строки та порядку, попереджено сторони про наслідки ухилення від участі в експертизі, передбачені ст.109 ЦПК України. Поряд з тим, вимоги ухвали щодо надання додаткових доказів були виконані лише позивачем за первісним позовом [PERSON] , зокрема щодо надання оригіналів договорів позики та розписок, а відповідач за первісним позовом [PERSON] ухилися від участі в експертизі, на виклики суду для надання вільних та експериментальних зразків підпису та почерку не з`явився, вимогу ухвали по оплату вартості експертизи не виконав. Крім того, в жодне із судових засідань позивач за зустрічним позовом [PERSON] не з`явився, від участі в розгляді спору ухилився, юридично значимих дій для доведення перед судом об`єктивності і переконливості своїх позовних вимог та своїх заперечень проти первісного позову не вживав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Сукупність описаних вище обставин вказує на необґрунтованість поданого позивачем за зустрічним позовом позову, оскільки суд не вбачає порушень прав чи законних інтересів позивача зустрічним позовом, які б підлягали судовому захисту у передбачений позовом спосіб. Таким чином, обставини, що покладені в основу зустрічного позову не знайшли об`єктивного підтвердження під час судового розгляду. Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом не доведено обставин, які б породжували правові наслідки у виді визнання недійсним договору, тому достатніх підстав для задоволення зустрічного позову суд не вбачає. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 76 - 81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки відповідач в односторонньому порядку не виконує грошові зобов`язання, позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача на його користь основну суму боргу, інфляційні витрати за час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми, на нього в судовому порядку слід покласти обов`язок сплати позивачеві, передбачених позовом коштів. Враховуючи викладені вище обставини, вирішуючи спір на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що доводи первісного позову ґрунтуються на законі та матеріалах справи, позивач за первісним позовом довів порушення відповідачем своїх прав та законних інтересів, які підлягають судовому захисту, а відповідач за первісним позовом не спростував наявність обставин, які покладені в основу позову, від участі в проведенні експертизи та в судовому розгляді спору ухилився, тому позовні вимоги за первісним позовом слід задовольнити в повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги зустрічного позову на засадах змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, на підставі поданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги зустрічного позову не ґрунтуються на зібраних по справі і досліджених судом письмових доказах, не узгоджуються із чинним законодавством України, позивач за зустрічним позовом всупереч вимогам ст.ст.12,13,81 ЦПК України не довів позовні свої вимоги належними і допустимими доказами, тому достатніх правових і фактичних підстав для задоволення зустірчного позову суд не вбачає, а відтак зустрічний позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з підстав недоведеності. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати в розмірі 9 605 грн. 00 коп.

Outcome: approved