Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду. В обґрунтування поданого позову зазначено, що позивач є пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України в Кіровоградській області (м. Кропивницький) і отримує пенсію за віком в розмірі 3675,71 грн. Останнім часом стан здоров`я значно погіршився: 2007 рік епікриз з медичної карти стаціонарного хворого № 15/5 (3-тій міській лікарні лікарня відділення кардіології ): [PERSON] . Гіпертонічна хвороба II ст., Атеросклеротичний кардіосклероз. ГБ II ст.ст.3 риск 3; антено-невротичний синдром., Варікозна хвороба. 2013 рік епікриз з медичної карти стаціонарного хворого № 7486/1808 (кардіологічне відділення): [PERSON] . Повний діагноз -Атеросклеротичний кардіосклероз. ГБ II ст.ст.3 риск 3; Гиперволемически- гипертонический вариант незн. выраженных центрально-церебральных сосудистых нарушений в вертебро- базилярном бассейне. 2013 рік виписка з медичної карти стаціонарного хворого № 24005 (обласна лікарня відділення челюсно-лицьова хірургія): [PERSON] повний діагноз-радикулярна кіста нижньої скули, проведена операція. 2016 рік епікриз з медичної карти стаціонарного хворого №7256 (алергологічного відділення): [PERSON] . Повний діагноз: Поліноз, алергічна риносинусопатія, фаза помірного загострення ДН-1 ст, Дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 2ст., Хронічний калькульозний холецистит, Хронічний цистит, Кіста правої нирки. У 2021 році перебувала на стаціонарному лікуванні. Епікриз з медичної карти стаціонарного хворого № 10064 (алергологічного відділення): [PERSON] . Повний діагноз: Поліноз (ринокон`юктивальньий обструктивний синдром). Хронічна алергічна риносинусопатія, фаза помірного загострення. ДН-о ст. Вказано, що на даний час витрачає всю пенсію на медикаменти та оплату комунальних послуг. Через скрутне матеріальне становище вимушена брати в борг кошти у знайомих. На сьогоднішній день проживає сама та потребує коштів на продукти харчування, одяг, оплату комунальних послуг та дороговартісне лікування. Відповідач [PERSON] є її рідним сином. Працює на підприємстві «Гідросила», отримує гідну заробітну плату та має можливість допомагати їй фінансово. Натомість відповідач жодної допомоги не надає, не відвідує, не спілкується з нею, не цікавиться станом здоров`я, не опікується та матеріально не допомагає. Водночас вона в свій час належним чином виконувала свої батьківські обов`язки відносно сина. Вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на її утримання, оскільки він є фізично здоровою особою та має фінансову можливість сплачувати аліменти. Крім пенсії вона не отримує інших державних пільг та субсидій, не має у власності майна, що може приносити дохід. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 лютого 2022 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. 26 травня 2022 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого вказано, що позивач будучи пенсіонером за віком придбала частину квартири [ADDRESS] за 508313 грн., що може приносити дохід. Вважає, що вона не конкретизувала та належним чином не підтвердила розмір її витрат на лікування. Обставини, що у відповідача з позивачем склалися неприязні стосунки не є достатньою підставою в розумінні ст.ст. 202, 203 СК України для стягнення аліментів та додаткових витрат. Зазначав, що з його заробітної плати утримується 33% на оплату аліментів по виконавчому провадженні № 55486016, 17% на оплату компенсації по виконавчому провадженні № 65905917. За вказаних підстав не має можливості сплачувати аліменти у сумі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, оскільки така сума не відповідає його майновому становищу і ставитиме у невигідне фінансове забезпечення його дітей. Позивач в судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив у задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки про доходи № 9117 2215 8836 2104, виданої пенсіонеру [PERSON] , сума пенсії останньої за період з 01 червня 2021 року по 30 листопада 2021 року складає 21 870,19 грн. З епікризу з медичної карти стаціонарного хворого № 15/5, третьої міської лікарні, відділення кардіології, вбачається [PERSON] у 2007 році перебувала на стаціонарному лікуванні з 02 січня 2007 року по 12 січня 2007 року. Діагноз: Атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба II ст., ризик 3; астено-невротичний синдром, ожиріння І ст. Відповідно до епікризу з медичної карти стаціонарного хворого № 7486/1808 (кардіологічне відділення), у 2013 р. [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 08 листопада 2013 року по 19 листопада 2013 року. Повний діагноз - Атеросклеротичний кардіосклероз. ГБ II ст.ст.3 риск 3. ЖЄ 3 град по Лауну. СН ІФК ІІ. Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 24005 (обласна лікарня відділення челюсно-лицьова хірургія), [PERSON] з 09 грудня 2013 року по 18 грудня 2013 року знаходилась на лікуванні з діагнозом: радикулярна кіста нижньої скули, проведена операція. Відповідно до епікризу з медичної карти стаціонарного хворого №7256 (алергологічного відділення): [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні з 05 травня 2016 року по 19 травня 2016 року, повний діагноз: Поліноз, алергічна риносинусопатія, фаза помірного загострення ДН-1 ст, Дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 2 ст., Хронічний калькульозний холецистит, Хронічний цистит, Кіста правої нирки. Згідно епікризу з медичної карти стаціонарного хворого № 10064 (алергологічного відділення), [PERSON] у 2021 році з 11 листопада по 18 листопада перебувала на стаціонарному лікуванні терапевтичного відділення №2. Повний діагноз: Поліноз (ринокон`юктивальньий обструктивний синдром). Хронічна алергічна риносинусопатія, фаза помірного загострення. ДН-о ст. Звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами, позивач зазначала, що вона є пенсіонером, хворіє, коштів на придбання ліків, продуктів, одягу не вистачає, сплачує комунальні послуг та потребує допомоги від сина, відповідача по справі, який відмовляється допомагати, хоча має таку можливість. Відповідно ч.ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. У статті 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Вказане положення знайшло своє відображення, зокрема, у ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України (далі - СК України), яка передбачає, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними й потребують матеріальної допомоги. Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Отже, зобов`язання повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. При цьому варто акцентувати увагу на тому, що обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (це зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі № 212/1055/18-ц), хоча, звичайно, цей чинник ураховують при визначенні розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 205 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Такої правової позиції дотримується ВС/КЦС в своїй постанові від 14.11.2018 у справі № 175/1508/16-ц). Крім того, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Вказане узгоджується з правовим висновком, зробленим Верховним Судом України в постанові від 13.04.2016 у справі № 6-3066цс15, а також Верховним Судом в постанові від 19.09.2018 у справі № 494/1682/15-ц, за змістом якого право на утримання повнолітньою дочкою, сином виникає у непрацездатних батьків за умови, що їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими за розмір прожиткового мінімуму, встановленого Законом. Вказана позивачем отримувана пенсія, вища від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб (мінімальної пенсії), отже позивач матеріально забезпечена вище від мінімально встановленого допустимого державного рівня. Крім того, з боку позивача не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що остання будучи пенсіонером та отримуючи пенсію, витрачає як зазначено в позовній заяві практично всі кошти на придбання ліків, жодних чеків на підтвердження зазначеному не надано. Також, не знайшло свого підтвердження і посилання позивача, що остання вимушена оплачувати комунальні послуги та витрачати кошти на ніші потреби, тим самим нести додаткові витрати. Натомість, як встановлено судом, відповідно до договору купівлі-продажу від 15 червня 2021 року, [PERSON] , [INFO] придбала частину квартири [ADDRESS] . При цьому суд враховує, що з доходів відповідача здійснюються відрахування у вигляді аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) та компенсації, що підтверджується постановами державного виконавця (ВП № 55486016, ВП № 65905917) та звітами про здійснення відрахування та виплати. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, як того вимагає ЦПК України, відповідно не знайшли свого підтвердження і під час розгляду даної справи. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: dismissed