Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Позивач, [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Коломацький М.Г. звернулись до суду з позовом, в якому просить суд скасувати арешт і заборону відчуження зі всього нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , яке обтяжено у Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна, номер запису про обтяження : 31070681, дата та час реєстрації 08.04.2019 року 14:21:49, на ім`я [PERSON] КОД РНОКПП: [NUMBER] , накладеного Постановою «Про арешт майна боржника» від 05.04.2019 року у виконавчому провадженні ВП №3026910, а також вчинити дії по вилученню обтяження арешта накладеного на все нерухоме майна на ім`я [PERSON] КОД РНОКПП: [NUMBER] , вказаного у Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна, Номер запису про обтяження:31070681. Дата та час державної реєстрації 08.04.2019 року, 14:21:49. В обґрунтування позову, позивач зазначила, 20.12. 2022 року нею була подана заява до Південного Межрегіонального Управління міністерства остиції (м. Одеса) Білгород-Дністровський відділ державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області , щодо виключення [PERSON] її двоюрідного брата з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна України - номер обтяження: 31070681 від 08.04.2019 року Дата, час державної реєстрації : 08.04.2019 року 14:21:49 ,- як боржника по сплаті аліментів , та зняття арешту зі всього нерухомого майна за виконавчим провадженням No BIT 3026910 від 30.11.2006 року, Постанова про арешт майна боржника,- серія та номер : BII No 3026910(аліменти) видана 05.04.2019 року, - виконавчий лист Ne 2-175 від 30.11.2006 року, був виданий Ананіївським райсудом Одеської області, про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини. Також було повідомлено виконавчу службу в заяві, що її двоюрідній брат помер [INFO] і що вона не може прийняти спадщину і отримати свідоцтво на спадщину у нотаріуса за законом в зв?язку з арештом майна яке розташоване за адресую: [ADDRESS] . Нотаріальна контора як доказ її прав на вступ до спадщини за законом видала мені зареєстровану мою заяву про прийняття спадщини від 10.05.2022 року яку зареєстровано в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 185 спадкова справа N 71/2022 , а також свідоцтво про право на спадщину за законом яке було видано 15 квітня 2016 року на мого покійного двоюрідного брата [PERSON] , яке зареєстровано у реєстрі за N 661 від 15.04.2016 року. Згідно Рішення виконавчої служби - [PERSON] відмовлено Білгород-Дністровським Відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за N° 58178/21.3-16 від 23.12. 2022 року, та було рекомендовано звернутись до суду для зняття арешту, оскільки у Відділу відсутні підстави для задоволення вимог щодо зняття арешту, адже зазначене вище виконавче провадження ВІГ N° 3026910 було завершено відповідно до вимог п.9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». У постанові про закінчення виконавчого провадження зазначено про наявність заборгованості зі сплати аліментів , однак нею не вирішено питання про зняття арешту із майна боржника, накладеного згідно Постанови про арешт майна боржника,- серія та номер : ВГ N 3026910 видана 05.04.2019 року від 03 лютого 2016 року. Постановою про повернення виконавчого документа стягувану від 05.04.2019 року за виконавчим провадженням ВІ 3026910 державної виконавчої служби старшим державним виконавцем Березнюк А.В. повернуто стягувачеві [PERSON] виконавчий лист No 2-175 виданий 30.11.2006 року, в зв?язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. У п. 2. Постанови про повернення виконавчого документа стягувану від 05.04.2019 року вказано також, що: « Виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 05.04.2022 року», чого не було також зроблено взагалі у виконавчому проваджені. Крім того, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у справі №495/6305/16-и мого позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про виділення в натурі частини нерухомого майна, що знаходиться у спільній частковій власності суд задовольнив. Рішення набрало законної сили 04.08.2017 року у Державному реєстрі судових рішень України. Суд вирішив : Припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/2 частку в житловому будинку [ADDRESS] . Виділити [PERSON] , [INFO] , в натурі 14 частку житлового будинку [ADDRESS] , яка складається з: літ. «А» житловий будинок, загальною площею 43,5 кв.м., в складі приміщень: 1 - житлова площа 30,3 кв.м.; 2 житлова площа 13,2 кв.м.; навіс літ. «г», площею11,70 кв. м, літня кухня літ. «Д» площе 15,20 кв.м.; веранда літ. «д» площею 7,10 кв.м.; М1 огорожа, No 4 цистерна. Вхід в квартиру [PERSON] зберегти існуючий в приміщенні 1-1 житлового будинку літ. «А». Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який складається з: літ. «А» житловий будинок, загальною площе 43,5 кв.м., в складі приміщень: І - житлова площа 30,3 кв.м.; 2 житлова площа 13,2 кв.м.; навіс літ. «г», площе 11,70 кв.м; літня кухня літ. «Д» площе 15,20 кв.м.; веранда літ. «д» площею 7, 10 кв.м.; Nel огорожа, N64 цистерна. Вхід в квартиру [PERSON] зберегти існуючий в приміщенні 1-1 житлового будинку літ. «А». Стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] 7082,00 грн., як компенсацію за виділення в натурі надмірної площі житлового будинку [ADDRESS] , тобто я є законним сласним вказаного житлового будинку. Тобто Позивач набув право власності на майно покійного двоюроднього брата після закінчення виконавчого провадження, виконавчий документ, за яким відбувалося стягнення з позивача аліментів на примусовому виконанні не перебуває, а тому він не є стороною виконавчого провадження, що унеможливлює оскарження відповідної бездіяльності державного виконавця. Позивач та \~представник позивача не з`явились в судове засідання, були сповіщені належним чином причина неявки суду невідомі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, наявне в матеріалах справи. Клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надав. Судом на підставі частини другої\~статті 247Цивільногопроцесуальногокодексу України\~(далі\~ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, вислухавши пояснення позивача, суд дійшов наступного висновку. Стаття 16 ЦК України\~передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч. 2\~ст.\~30\~ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №626цс13 від 15.05.2013 року, яка відповідно до ст. 360-7\~ЦПК України\~є обов`язковою для суду. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в\~ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велі Девелопментс ЛТД та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті6та статті13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого Королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. Відповідно до ст.ст.316,317,319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном(ст.391 ЦК України). Відповідно до ч.1\~ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»\~(далі Закон) арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно з ч.ч.1, 2, 3ст.59 Закону,особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим\~Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Пунктом 4\~ст. 59 Закону\~передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". Згідно ч. 5ст. 59 Закону,у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. На теперішній час порядок зняття арешту з майна регулюється\~статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-УІІІ від 02.06.2016\~(далі - Закон). Відповідно до п. 15 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, при скасуванні судом заходів забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням, надходженні на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника за завершеним виконавчим провадженням, виконавець не пізніше наступного робочого дня виносить постанову про зняття арешту з майна боржника без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження. Копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту. Постанова про зняття арешту з майна приєднується до матеріалів виконавчого провадження. Коло осіб - учасників справи позивач визначив з порушеннями норм процесуального права. Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в Постанові N 5 від 3.06.2016 р. "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", і з системного аналізу норм\~закону, що регулюють захист права власності чи іншого речового права від порушень, зокрема питання щодо звільнення майна з-під арешту, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження, існує два способи здійснення такого права: 1) на рішення та дії державного виконавця стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому\~розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства (наприклад адміністративного судочинства); 2) особою, яка володіє на підставі\~закону\~чи договору майном чи речовим правом на майно, і яка не є стороною виконавчого провадження, подається позов про зняття арешту з майна. Причому відповідачами в справі за позовом про зняття арешту (звільнення майна з-під арешту) є боржник і особа, в інтересах якої накладено арешт на майно; а як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби; на позовні вимоги про зняття арешту з майна поширюється трирічний строк позовної давності, перебіг якого починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт майна. Позивач не дотримався вимог процесуального\~закону, що регулює питання подання позову про виключення майна з-під арешту, оскільки даний позов про звільнення майна з-під арешту він пред`явив до неналежного відповідача Шабівської сільської об`єднаної територіальної громади, а не пред`явив до обов`язкових належних відповідачів, якими має бути кредитор, в інтересах якого накладено арешт на спірне майно. У разі звернення до суду з даним позовом про звільнення майна з-під арешту у якості захисту речового права від виниклого порушення (за статтями\~387,\~391,\~396 ЦК України) позивач такий позов повинен пред`явити до особи (осіб), від прав та обов`язків яких залежить обсяг, зміна чи припинення його прав, тобто - для даного випадку - відповідачем, має бути стягувач, в інтересах якого накладено арешт і який у зв`язку з накладенням арешту набуває певні права щодо арештованого майна (право задоволення вимоги за рахунок такого майна в порядку і в черзі, встановленій законом). Тому вирішення даного спору належним чином без участі у справі належних відповідачів - стягувачів, в інтересах яких накладено арешт, - на випадок задоволення позову про звільнення такого майна з-під арешту - є прямим порушенням прав вказаних осіб, які не залучені до участі у справі у якості відповідачів, і до яких мав би бути пред`явлений даний позов. Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно особи, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03.11.2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 611980св21), від 22.12.2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 6118160св19). В п. 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»\~роз`яснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. [PERSON] в прохальній частині позову просить суд скасувати арешт і заборону відчуження зі всього нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , яке обтяжено у Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна, номер запису про обтяження : 31070681, дата та час реєстрації 08.04.2019 року 14:21:49, на ім`я [PERSON] КОД РНОКПП: [NUMBER] , накладеного Постановою «Про арешт майна боржника» від 05.04.2019 року у виконавчому провадженні ВП №3026910, а також вчинити дії по вилученню обтяження арешта накладеного на все нерухоме майна на ім`я [PERSON] КОД РНОКПП: [NUMBER] , вказаного у Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна, Номер запису про обтяження:31070681. Дата та час державної реєстрації 08.04.2019 року, 14:21:49. Разом з тим, в ході судового розгляду, судом встановлено, що позивач [PERSON] є двоюрідною сестрою [PERSON] , останній є боржником по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини, а тому, суд позбавлений можливості зняти арешт зі всього нерухомого майна за виконавчим провадження №ВІТ 3026910 від 30.11.2006 року. [PERSON] [INFO] помер, позивач [PERSON] не може прийняти спадщину і отримати свідоцтво на спадщину у нотаріуса за законом у зв`язку з арештом майна, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Отже, у суду відсутні відомості в рамках якого виконавчого провадження накладено арешт на житловий будинок, хто є боржником у ньому, на якій стадії воно перебуває на теперішній час та чи виконане рішення, в забезпечення виконання якого було накладено арешт. Крім того, позивачем не було надано доказів, про те, що, на теперішній час, відпала потреба у накладенні арешту на все нерухоме майно, або змінилися обставини, які зумовили його застосування, що її двоюрідний брат не являється боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого він був накладений, та відсутні відомості приватного виконавця Південного Міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Одеса) Білгород-Дністровський відділ державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області щодо можливості скасування арешту з належного позивачу всього нерухомого майна, на яке накладений арешт. В свою чергу, позивач не зверталася до суду із клопотанням про витребування додаткових доказів, які обґрунтовують її доводи, а на суд не може бути покладена функція збирання доказів, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до вимог\~ст. 263 ЦПК України\~рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якого суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, та враховує, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 року у справі №905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. [PERSON] пред`явила позовні вимоги до виконавця Шабівської сільської об`єднаної територіальної громади, який не являється ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову, зокрема, через його пред`явлення до неналежного відповідача. Тому, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин справи, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: approved