Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

ТОВ «ОЛСІДЗ ІНВЕСТ Україна» звернулося до Комінтернівського районного суду Одеської області із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що з 2015р. ТОВ «ОЛСІДЗ БЛЕК СІ», яке входить до компаній Allseeds, експлуатує на території с.Визирка Одеського (Лиманського) району Одеської області в районі МТП «Південний» надсучасний олійно-екстракційний завод переробки насіння соняшнику. До групи компаній Allseeds входить також ТОВ «ОЛСІДЗ ІНВЕСТ Україна». ТОВ «ОЛСІДЗ ІНВЕСТ Україна» стало відомо, що у власності Визирської сільської ради Одеського (Лиманського) району Одеської області перебуває земельна ділянка площею 1,7773 га, кадастровий номер 5122780500:01:004:0048, цільове призначення: землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам). Маючи намір на зазначеній земельній ділянці здійснювати ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вирощувати зернові, бобові та технічні культури, ТОВ «ОЛСІДЗ ІНВЕСТ Україна» зацікавлено у довгостроковій оренді вказаної земельної ділянки. 26.07.2019 року позивач звернувся до Визирської сільської ради з клопотанням №07/18,в якому просив розпочати процедуру передачі в довгострокову орендну на конкурентних засадах (земельних торгах) вищевказаної земельної ділянки. 23.08.2019 року сільською радою надіслано витяг з рішення Визирської сільської ради про відмову позивачу у наданні дозволу щодо передачі в довгострокову оренду на конкурентних засадах (земельних торгах) земельної ділянки. Підставою для відмови стало те, що рішенням Визирської сільської ради від 20.06.2019 року щодо земельної ділянки вже наданий дозвіл [PERSON] на розроблення технічної документації. Рішенням Визирської сільської ради від 11.09.2019 року затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку 5122780500:01:004:0048 площею 1,7773 га. Відповідно до відомостей державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на момент звернення до суду із цим позовом, спірна земельна ділянка була відчужена [PERSON] на користь [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу від 13.01.2020р. Так, 03.02.2021р. на підставі протоколу загальних зборів б/н збільшено статутний капітал ТОВ «ЕГА» за рахунок додаткових вкладів учасника [PERSON] . Вкладами учасника були, зокрема, але не виключно спірна земельна ділянка. Позивач стверджує, що проект землеустрою спірної ділянки розроблений з порушенням вимог закону, і не міг бути затверджений Визирською сільською радою,земельна ділянка відведена у власність відповідача належить до особливо цінних земель. При проведення розробки проектної документації на спірну земельну ділянку не було проведено державної експертизи землевпорядної документації так як спірна земельна ділянка має цінні ґрунти. Проект землеустрою розроблений всупереч вимог Генерального плану села Визирка. На думку позивача, рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки та рішення про затвердження проекту відведення земельної ділянки на користь [PERSON] є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а тому і договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки є недійсним, у зв`язку із неправомірним набуттям права власності продавця за договором. З рахуванням викладеного позивач просить (з врахуванням заяви в порядку ст.49 ЦПК України, т.2 а.с. 122-127): - визнати протиправним та скасувати рішення сесії Визирської сільської ради від 21.08.2019 року № 61/ІІІ-VII «Про передачу в довгострокову оренду на конкурентних засадах (земельних торгах) ТОВ «ОЛСІДЗ ІНВЕСТ Україна», земельних ділянок площею 1,7773 га (кадастровий номер 5122780500:01:004:0048) та 2.0 га (кадастровий номер 5122780500:01:004:0049), цільове призначення землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) землі запасу сільськогосподарського призначення, які розташовані на території с. Визирка Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області, в частині ненадання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,7773 га кадастровий номер 5122780500:01:004:0048 безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства на території Визирської сільради Лиманського району Одеської області [PERSON] ; - визнати протиправним та скасувати рішення сесії Визирської сільської ради № 107/IV-VII від 11.09.2019 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, передачу земельних ділянок безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованих на території села Визирка Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області громадянам України [PERSON] , [PERSON] ,, [PERSON] , [PERSON] » в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передачу земельної ділянки площею 1,7773 га кадастровий номер 5122780500:01:004:0048, безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства\~\~ [PERSON] ; - визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1,7773 га кадастровий номер 5122780500:01:004:0048 від 13.01.2020 року, укладений між\~\~ [PERSON] \~та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Марченко О.М.; - застосувати наслідки недійсності договору купівлі-продажу земельної ділянки, шляхом скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 1,7773 га кадастровий номер 5122780500:01:004:0048 за [PERSON] ; - застосувати наслідки скасування рішення сесії Визирської сільської ради № 107/IV-VII від 11.09.2019 року, шляхом скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 1,7773 га кадастровий номер 5122780500:01:004:0048, за\~\~ [PERSON] \~\~та поновлення реєстрації права власності на земельну ділянку площею 1,7773 га кадастровий номер 5122780500:01:004:0048, за Визирською сільською радою Лиманського району Одеської області. - визнати недійсним правочин з внесення [PERSON] земельної ділянки площею 1,7773 га кадастровий номер 5122780500:01:004:0048 до статутного капіталу ТОВ «ЕГА», що оформлений актом приймання-передачі майна учасника в якості внеску до статутного капіталу ТОВ «ЕГА» б/н від 03.02.2021р. У своєму відзиві на позов\~відповідач Визирська сільська рада\~Одеського (Лиманського) району Одеської області вважає, що відведення земельної ділянки у власність [PERSON] проведено з дотриманням вимог діючого законодавства, тому підстав для задоволення позову не має. Відповідач [PERSON] \~у відзиві вказав, що позовна заява є надуманою, подана з порушенням правил підсудності, з порушенням строку звернення до адміністративного суду. У своєму відзиві на позов\~відповідач [PERSON] \~вважала, що набула земельну ділянку у власність з дотриманням вимог діючого законодавства, правочин вчинений у нотаріальному порядку, відповідає закону, тому підстав для задоволення позову не має. Позивач надав відповідь на відзив [PERSON] ,в якому зазначив, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Оскільки у даному спорі позивач ставить питання про скасування права власності відповідачів, спір має вирішуватися в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.05.2020р. відкрито загальне позовне провадження у справі. З червня 2020 року справа перебувала у Одеському апеляційному суді за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу про відкриття провадження у справі від 21.05.2020 року. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.11.2022 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.03.2023р. закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення сесії Визирської сільської ради від 21.08.2019 року № 61/ІІІ-VII «Про передачу в довгострокову оренду на конкурентних засадах (земельних торгах) ТОВ «ОЛСІДЗ ІНВЕСТ Україна», земельних ділянок площею 1,7773 га (кадастровий номер 5122780500:01:004:0048) та 2.0 га (кадастровий номер 5122780500:01:004:0049), цільове призначення землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) землі запасу сільськогосподарського призначення, які розташовані на території с. Визирка Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області, в частині ненадання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,7773 га кадастровий номер 5122780500:01:004:0048 безоплатно у приватну власність для ведення особистого селянського господарства на території Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області [PERSON] . Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.03.2023р. закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсним правочину з внесення [PERSON] земельної ділянки площею 1,7773 га кадастровий номер 5122780500:01:004:0048 до статутного капіталу ТОВ «ЕГА», що оформлений актом приймання-передачі майна учасника в якості внеску до статутного капіталу ТОВ «ЕГА» б/н від 03.02.2021р. Представник позивача ТОВ «ОЛСІДЗ ІНВЕСТ Україна» - адвокат Іващенко А.П., будучи належним чином повідомленою, в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Григор`єв В.В., будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Царева Н.А., будучи належним чином повідомленою, в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі та без участі відповідача. Представники відповідачів Визирської сільської ради Одеського (Лиманського) району Одеської області, ТОВ «Ега», в судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про дату час та місце проведення якого були сповіщені своєчасно, належним чином, про що міститься підтвердження в матеріалах справи. У зв`язку із чим суд вважає можливим проводити судове засідання за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що 26.07.2019 року позивач звернувся до Визирської сільської ради з клопотанням №07/18, в якому просив розпочати процедуру передачі в довгострокову оренду на конкурентних засадах (земельних торгах) земельної ділянки площею 1,7773 га кадастровий номер 5122780500:01:004:0048, цільове призначення: землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), що розташована на території с.Визирка Лиманського району Одеської області (т.1. а.с.35). У відповідь на клопотання відповідач надіслав на адресу позивача витяг з рішення сесії Визирської сільської ради від 21.08.2019р. №61/ІІІ-VІІ про відмову у наданні дозволу щодо передачі в довгострокову оренду на конкурентних засадах (земельних торгах) вказаної земельної ділянки (т.1 а.с.77). Підставою для відмови стало те, що рішенням Визирської сільської ради від 20.06.2019 року щодо земельної ділянки 5122780500:01:004:0048 площею 1,7773 га вже наданий дозвіл [PERSON] на розроблення технічної документації. Рішенням Визирської сільської ради від 11.09.2019 року затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку 5122780500:01:004:0048 площею 1,7773 га. (т.1 а.с.74-76). 13.01.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки 5122780500:01:004:0048 площею 1,7773 га, який посвідчений приватним нотаріусом Лиманського районного нотаріального округу Одеської області Марченко О.М. (.т.1 а.с.36-37). Саме Рішенням Визирської сільської ради від 11.09.2019 року та договір купівлі- продажу земельної ділянки від 13.01.2020 року є предметом розгляду справи що розглядається. Згідно ч.ч.1-3\~ст.12\~ЦПК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Даючи критичну оцінку доводам відповідача, про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а відноситься до юрисдикції адміністративного суду, слід зазначити наступне. Згідно ч.1 ст.19 КАС України,\~юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій. Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Відповідно до п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. З огляду на викладене, не є публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та юридичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права. Таким чином, у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після своєї реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися не в порядку адміністративної юрисдикції, а в порядку цивільного судочинства, оскільки виникає спір про цивільне право. Стосовно заявлених позовних вимог суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ч. 4 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів державної влади, актів органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. В розумінні ст. ст. 123, 124 ЗК України зацікавлена особа звертається до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У клопотанні зазначаються, зокрема, орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення і додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування надає дозвіл або вмотивовану відмову у його наданні. За замовленням заінтересованої особи виконавець розробляє проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Він погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування приймає рішення про надання земельної ділянки у користування, яким затверджує проект землеустрою щодо відведення ділянки. Звертаючись до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зацікавлена особа звертається до власника земельної ділянки - держави або територіальної громади (в особі відповідного органу) з пропозицією про надання цій особі у власність земельної ділянки у майбутньому. У дозволі на виготовлення проекту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись). Конкретизується ж земельна ділянка у проекті землеустрою. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель); матеріали погодження проекту землеустрою тощо (стаття 50 Закону України «Про землеустрій»). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. (частина дев`ята статті 118 Земельного кодексу України). Згідно зі статтею 186-1 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин (частина перша). Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту (частина четверта). Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (частина п`ята). Частиною шостою наведеної статті передбачено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи. Частиною десятою статті 118 Земельного кодексу України закріплено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В силу ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити даному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Розгляд заяви [PERSON] про надання дозволу на виготовлення технічної документації та подальше затвердження проектної документації та безоплатна передача земельної ділянки їй у власність, відбулося\~з дотриманням передбаченої законом процедури і\~право власності\~ [PERSON] \~було зареєстровано у відповідності до порядку, передбаченого законодавцем на час реєстрації. В свою чергу позивач не надав будь-яких належних доказів про порушення відповідачами законного інтересу та конкретних реальних індивідуально виражених прав, свобод чи інтересів позивача щодо земельної ділянки, яка передана безоплатно у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства. Наявність у позивача наміру на використання земельної ділянки у майбутньому у своїй господарській діяльності не означає наявність у позивача права на цю земельну ділянку. Позивачем не доведено належними та допустими доказами, що оскаржуване рішення Визирської сільської ради від 11.09.2019 року, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку 5122780500:01:004:0048 площею 1,7773 га, - порушує права позивача. Стверджуючи про наявність наміру використовувати цю саму земельну ділянку у майбутньому у своїй господарській діяльності,\~позивач вказує на наявність у нього інтересу, а не про право. За своїм смисловим навантаженням термін «законний інтерес» є тотожним «охоронюваному законом інтересу», оскільки саме законність обумовлює надання інтересу правової охорони. Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004, згідно з яким поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам. Ознаки, притаманні законному інтересу, визначені у вже згадуваному рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004. Поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституціїі законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Розмежовуючи суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес, Конституційний Суд України зазначає, що перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: "Дозволено все, що передбачено у законі", а друге - простим дозволом, тобто дозволом, до якого можна застосовувати не менш відоме правило: "Дозволено все, що не забороняється законом". Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість. Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимось конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорювання.\~\~Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України). Законний інтерес може бути захищено судом, якщо позивач вважає, що його законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду: а) порушено (щодо протиправних діянь, які мали місце і припинилися) або б) порушується (щодо протиправних діянь, які тривають); або в) створюються перешкоди для його реалізації (щодо протиправних діянь, які тривають і є перешкодами для реалізації права в теперішньому або в майбутньому часі) або г) мають місце інші ущемлення законних інтересів. Суд має встановити обставини, які свідчать про порушення інтересу. Позивач повинен довести, що він має законний інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу з боку відповідачів. З огляду на обставини справи, суд дійшов висновку, що доводи позивача про наявність у нього законного інтересу (правомірного очікування) є абстрактними, не містять жодного обґрунтування негативного впливу оскаржуваного рішення на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача. Рішення Визирської сільської ради від 21.08.2019 року про відмову у наданні товариству дозволу на виготовлення технічної документації у теперішній час є чинним і не скасовано, та не є предметом розгляду даної справи за відсутності юрисдикції цього суду. Системний та правовий аналіз матеріалів справи, які стосуються проходження процедури розгляду заяви [PERSON] про надання дозволу на виготовлення технічної документації та відведення у власність земельної ділянки , у сукупності з вищенаведеними законодавчими нормами та встановленими судом обставинами, дозволяють суду дійти до висновку, що [PERSON] з дотримання передбаченої законом процедури отримала у власність земельну ділянку, її право власності було зареєстровано у відповідності до порядку, передбаченого законодавцем на час реєстрації, і тому у суду не має сумніву в правомірності набуття [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку. Твердження позивача щодо неправомірності набуття [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку через недотримання процедури землеустрою не знайшли свого підтвердження, Положенням ч.2\~ст.19 Конституції України\~передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Оцінюючи доводи позивача про те, що проект землеустрою не відповідає Генеральному плану с.Визирка суд виходить з наступного: Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на раду обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність. Рада може відмовити у затвердженні проекту та наданні земельної ділянки у власність з підстав, визначених законом, зокрема у разі невідповідності місця розташування ділянки вимогам генеральних планів населених пунктів. 79. Законом України «Про регулювання містобудівної документації» встановлено, що у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється. Рішення про затвердження чи зміну генерального плану села не створює, не змінює і не припиняє цивільних прав та обов`язків окремих осіб. До того ж, права власності чи користування спірною земельною ділянкою позивач не набув, тому не може бути причинного зв`язку між оспорюваним рішенням та порушеним правом позивача. Суд не вбачає що на час прийняття рішення Визирською сільською радою Лиманського району Одеської області від 11.09.2019 року про передачу у власність [PERSON] спірної земельної ділянки були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси ТОВ «ОЛСІДЗ ІНВЕСТ УКРАЇНА». Таким чином, позовні вимоги ТОВ «ОЛСІДЗ ІНВЕСТ УКРАЇНА» в частині визнання протиправним та скасування рішення про передачу [PERSON] земельної ділянки у власність не підлягають задоволенню Вирішуючи питання позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, 5122780500:01:004:0048 площею 1,7773 га, укладений 13.01.2020 року між [PERSON] та [PERSON] , суд виходить з наступного: Відповідно до ч. 5 п. 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9, відповідно до ст.ст.\~215\~та\~216 ЦК України\~вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Оскільки ТОВ «ОЛСІДЗ ІНВЕСТ УКРАЇНА» не є стороною даного правочину то вона не вправі просити визнати цей самий правочин недійсним і застосовувати наслідки недійсності. Тому в цій частині позовні вимоги не засновані на законі і також не підлягають задоволенню. Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі\~Серявін та інші проти України\~від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі\~Руїс Торіха проти Іспанії\~від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Встановивши з наданих позивачем та досліджених і оцінених в порядку ст. 89 ЦПК України доказів фактичні обставини та беручи до уваги наведені норми права, враховуючи принцип змагальності сторін, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволенню не підлягає, судовий збір не відшкодовується.

Outcome: dismissed