Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що 11.05.2012 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. [INFO] у них народилась дитина - [PERSON] . 08.12.2017 рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області по справі №509/4307/17 шлюб між ними було розірвано. На теперішній час вона виховує дитину самостійно, забезпечує дитині повний гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку. Відповідач, в свою чергу, подальшою долею дитини не цікавився, участі в вихованні не приймає. 12.02.2022 вона уклала шлюб із [PERSON] , [INFO] . Вона з дитиною проживають за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності її чоловіку [PERSON] . З 25.02.2020 вона зареєстрована як фізична особа-підприємець з основними видами економічної діяльності як: 62.01 Комп`ютерне програмування (основний); 63.12 Веб-портали 63.11 Оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність 62.02 Консультування з питань інформатизації. Відповідно до податкових декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця обсяг її доходу за 2021 рік складає 509 022,20 грн., за 2022 рік складає 170 317,84 грн. Вона на наркологічному та психіатричному обліку не значиться, до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває. Крім всього, має і матеріальну можливість утримувати дитину та забезпечувати їй найкращий можливий розвиток. Ухвалою суду від 29.08.2022 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче засідання, зобов`язано Орган опіки та піклування в особі Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, підготувати висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 20.02.2023 року підготовче провадження у справі закрито. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов підтримує просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився по невідомим причинам, відзив суду не надав, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації та публікації оголошення про виклик до суду на офіційному вебпорталі Судової влади України. Згідно ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Виклик до суду через оголошення на офіційному вебсайті Судової влади України відповідача [PERSON] був розміщений 20.02.2023 відповідно приписів ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, тому він вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи до суду не прибув, 09.03.2023 року до суду подано Висновок органу опіки та піклування - Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Також 09.03.2023 року надіслали на адресу суду клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 51 Конституції України обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Перелік обов`язків батьків по вихованню дитини викладений в ст. 150, 151, 153-156 СК України. За частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків стосовно дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «як найкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду Верховного Суду від 02 листопада 2022 року в справі № 679/1606/19 (провадження № 61-1816св22). Верховним Судом у спорах щодо позбавлення батьківських прав неодноразово зауважено, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав; Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі від 11.05.2012 року, відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області. Від шлюбу було народжено дитину [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.12.2017 по справі №509/4307/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, дитину [PERSON] залишено на виховання матері. 12.02.2022 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видане 12.02.2022 рокуГалицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). [PERSON] виховує дитину самостійно, забезпечує дитині повний гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку. Відповідач, в свою чергу, подальшою долею дитини не цікавився, участі в вихованні не приймає, матеріальної або будь-якої іншої допомоги не надає, що підтверджується характеристикою дитини [PERSON] , яка видана Спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Одеського навчального-виховного комплексу №90 ім. О.С. Пушкіна Одеської міської ради від 16.08.2022 за №02-07/148, відповідно до якої дитина проживає з матір`ю, мати постійно підтримує зв`язок із класним керівником та адміністрацією школи, контролює навчання дитини, цікавиться його успіхами та досягненням. Батько дитини навчальним процесом, успіхами сина не цікавиться. В деклараціях дитини з сімейним лікарем від 21.10.2020 за №0001-РЕ28-00А0 та18.08.2022 за №0001-9Т68-Е5А0 законним представником дитини зазначена лише мати [PERSON] . [PERSON] з 25.02.2020 зареєстрована як фізична особа-підприємець з основними видами економічної діяльності 62.01 Комп`ютерне програмування, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 25.02.2020. Відповідно до податкових декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця обсяг доходу [PERSON] за 2021 рік складає 509 022,20 грн., за 2022 рік складає 170 317,84 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчому провадженню №55459936 Овідіопольсокого РВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) від 01.08.2022, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] станом на 01.08.2022 становить 137 150,00 грн. [PERSON] разом з дитиною проживають за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності її чоловіку [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 16.10.2015 № [NUMBER] , витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.10.2015 №45768978. [PERSON] було надано безперешкодне користування (проживання) у вказаній квартирі своїй дружині [PERSON] та її дитині [PERSON] , що підтверджується гарантійним листом від 09.08.2022. Відповідно до довідки №226 від 16.08.2023 КНП ОСР «Овідіопольська лікарня», [PERSON] не перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра. Відповідно до довідки №194 від 16.08.2023 КНП ОСР «Овідіопольська лікарня», [PERSON] за даними архіві, регістратури і картотеки кабінету не значиться, за наркологічною допомогою не зверталась. Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», [PERSON] , до кримінальної відповідальності не притягувалась, незнятої чи непогашеної судимості не має в розшуку не перебуває. Згідно з висновок органу опіки та піклування - Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради вважає за доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] Позивачкою було в повній мірі доведено факт ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов`язків, а саме: не виховує дитину, матеріально не утримує, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти тощо. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наданими по справі доказами достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , тому такий крайній захід впливу на відповідача, як позбавлення батьківських прав, є доцільним та необхідним для захисту інтересів дитини. Суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтований, а тому відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved