Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду м. Харкова на підставі ухвали Київського районного суду м. Полтави від 30.12.2022 року про передання справи за підсудністю надійшла позовна заява, в якій представник позивача АТ «ОТП Банк» - Порчинський О.І. просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість по картковому рахунку за договором № 2017528852 від 27.12.2017 року в розмірі 63 479,86 грн. та покласти судові витрати по сплаті судового збору на відповідача. Ціна позову визначена позивачем в розмірі - 63 479,86 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що 27.12.2017 року між АТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток № 2017528852 . Відповідно до умов договору, АТ «ОТП Банк» взяв на себе зобов`язання з відкриття карткового рахунку, надання картки держателю, а також виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки. Згідно п. 1.1.2 банк надає держателю кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії. Кредит надається в межах кредитного ліміту за винятком випадків, передбачених цим договором, а держатель приймає кредит і зобов`язується повернути суму отриманого кредиту на умовах, в строки та в порядку, що передбачені цим договором. За користування кредитом, в тому числі простроченим кредитом та овердрафтом, банк нараховує проценти в розмірі встановленому тарифами банку та на дату укладення договору розмір процентів становить 40 % річних по операціям розрахунків карткою за товари, послуги в мережі інтернет, та по операціях зняття готівки в банкоматах та пунктах видачі готівки. Представник позивача зазначає, що банк свої зобов`язання за умовами договору виконав, надавши позичальнику кредитні кошти на картковий рахунок, однак відповідач виконувала взяті на себе зобов`язання з істотними порушеннями умов Договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи не в повному обсязі або не сплачуючи взагалі, що призвело до простроченої заборгованості. 19.10.2022 року відповідачу було направлено вимогу про погашення заборгованості, однак відповідачем вимога позивача не виконана та сума заборгованості не погашена, чим порушені права позивача. Станом на час подання позовної заяви, відповідач має заборгованість за кредитним договором № 2017528852 від 27.12.2017 року в розмірі 63 479,86 грн., яка складається з наступного: 59545,10 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3934,76 грн. - заборгованість за відсотками. З інформації отриманої з Реєстру територіальної громади м. Харкова та Довідки про реєстрацію місця проживання особи, вбачається, що місце проживання відповідачазареєстроване за адресою: [ADDRESS] , яка відноситься до територіальної юрисдикції Орджонікідзевського районного суду м. Харкова. Ухвалою суду від 14.02.2023 року відкрито провадження та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Копія даної ухвали разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами направлена відповідачу на зареєстровану адресу місця проживання, яка вказана в позовній заяві, однак повернулась на адресу суду неврученою, що підтверджується поштовими повідомленнями, які знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Оскільки ухвала суду від 14.02.2023 року направлялась відповідачу на зареєстровану адресу місця проживання, яка вказана в позовній заяві, і повернулась на адресу суду неврученою, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлена про відкриття провадження у справі та встановлення строку для подання відзиву. Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідачем у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подавався. Представник позивача в своїй заяві просить справу слухати за його відсутності та задовольнити позовні вимоги повністю. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 27.12.2017 року між АТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток № 2017528852 . Відповідно до умов договору, АТ «ОТП Банк» взяв на себе зобов`язання з відкриття карткового рахунку, надання картки держателю, а також виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки. Згідно п. 1.1.2 банк надає держателю кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії. Кредит надається в межах кредитного ліміту за винятком випадків, передбачених цим договором, а держатель приймає кредит і зобов`язується повернути суму отриманого кредиту на умовах, в строки та в порядку, що передбачені цим договором. За користування кредитом, в тому числі простроченим кредитом та овердрафтом, банк нараховує проценти в розмірі встановленому тарифами банку та на дату укладення договору розмір процентів становить 40 % річних по операціям розрахунків карткою за товари, послуги в мережі інтернет, та по операціях зняття готівки в банкоматах та пунктах видачі готівки. Відповідач порушила свої зобов`язання, встановлені умовами кредитного договору № 2017528852 від 27.12.2017 року, стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та процентів за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим утворилась заборгованість станом на 27.09.2022 року у розмірі 63 479,86 грн., яка складається з наступного: 59545,10 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3934,76 грн. - заборгованість за відсотками. Відповідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. ст. 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов`язання неустойкою. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 629 ЦК України регламентує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 552 ЦК України сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі, а також не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. З огляду на вищевказане, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат, суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1-ше січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання позовної заяви майнового характеру, поданою юридичною особою, ставка судового збору встановлюється в розмірі 1,5 відсотка від ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Станом на час звернення до суду з позовною заявою, прожитковий мінімуму для працездатних осіб становив - 2481,00 грн. Таким чином, за подання вказаної позовної заяви, позивачем мала б бути сплачена сума судового збору в розмірі 2481,00 грн., яка б відповідала 1-му розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на час подання позовної заяви майнового характеру в 2022 році. Судом встановлено, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2600,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2901546522 від 10.11.2022 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю. Таким чином, позивачем при зверненні до суду з даним позовом переплачено судовий збір в сумі 119,00 грн., а тому вказана сума судового збору підлягає поверненню позивачу. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача, документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2481,00 грн.

Outcome: approved