Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. 03.01.2023 [PERSON] звернувся до суду з позовом, який 13.02.2023 до початку удового розгляду уточнив, до [PERSON] , в якому просить стягнути з неї 4479,67 доларів США, з яких 4000 доларів США заборгованість по основній сумі боргу, 359,67 доларів США 3% річних, а також 120 доларів США в рахунок сплати процентів. Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що 19.04.2019 між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до п. 1 якого відповідач отримала від позивача грошові кошти в сумі 120 тисяч гривень, що на день передачі становило 4000 доларів США. Повернення грошових коштів повинно здійснюватися у доларах США в гривневому еквіваленті. Передачу грошей було здійснено до підписання договору позики в присутності свідка [PERSON] з видачею розписки відповідачем, яка є невід`ємною частиною зазначеного договору. Фактично позика надавалась в доларах США, про що свідчить додаткова письмова розписка, тому вимоги заявлено в еквіваленті до доларів США. Згідно укладеного договору сторони домовились про те, що щомісячний розмір процентів становить 1% від розміру позики, а саме: 40 доларів США кожного місяця в гривневому еквіваленті. Остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 31.12.2019 включно. Щодо суми боргу позивач просить врахувати, що ціна позову розраховувалася, виходячи з офіційного курсу НБУ станом на 30.12.2022, проте стягнення слід проводити в іноземній валюті доларах США. Свої вимоги мотивує нормами ст. ст. 1046, 1047, 1049, 524, 533, 625 ЦК України. Відповідач [PERSON] правом подання відзиву на позов не скористалася. ІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.01.2023 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позивач [PERSON] \~та представник\~позивача про день, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, представник позивача надав суду заяву, в якій просить проводити судовий розгляд за їх відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач \~ [PERSON] повторно не з?явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі не заявляла, заперечень проти позову не надала. Також на адресу місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку надсилались копії ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви з доданими до неї документами та повістки з повідомленням часу, дати та місця розгляду справи, проте вказана поштова кореспонденція повернута відділенням поштового зв`язку із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання». Отже, враховуючи положення ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності учасників справи, які не з`явились, на підставі наявних у суду матеріалів відповідно до положень ч. 3 ст.\~211 та ст. 223 ЦПК України. На підставі ст. 280 ЦПК України, за письмової згоди позивача, суд постановив здійснювати заочний розгляд справи. За приписами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Відповідно до розписки від 19.04.2019 [PERSON] отримала грошові кошти в розмірі 4000 доларів США згідно гривневого еквіваленту 120 тисяч гривень від [PERSON] під 1% щомісячного розміру процентів, що становить 40 доларів США у гривневому еквіваленті 1200 гривень, граничний термін повернення 31.12.2019. До даної розписки укладено договір позики. Гроші відповідачем отримано в присутності свідка [PERSON] . Згідно змісту договору позики від 19.04.2019 [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 120 тисяч гривень, що на день передачі становило 4000 доларів США. Повернення грошових коштів здійснюється у доларах США в гривневому еквіваленті. Сторони за цим договором домовились, що щомісячний розмір процентів становить 1% від розміру позики, а саме: 40 доларів США кожного місяця в гривневому еквіваленті. Нарахування та сплата процентів здійснюється позичальником самостійно без окремої вимоги позикодавця. Остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 31.12.2019 включно. При неповерненні суми позики своєчасно, тобто до 31.12.2019, позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України, та вимагати при цьому повернення йому позики (частини та/або повної суми із врахуванням процентів), з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати 3% від простроченої суми. ІV. Оцінка Суду. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За правилами ч. 1 ст. 527 боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Відповідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). За позицією Великої Палати Верховного Суду (постанова від 09.11.2021 справа №320/5115/17) грошове зобов?язання між сторонами виражене в іноземній валюті доларах США, тому при розрахунках процентів та інших стягнень за основу береться розрахунок заборгованості в доларах США, що відповідає практиці Великої Палати Верховного Суду та підтверджується таким. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов?язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов?язання в іноземній валюті. У ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов?язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов?язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України. Однак заборони на виконання грошового зобов?язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено в договорі, чинне законодавство не містить. З аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта єдиний законний платіжний засіб на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти, - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.\~Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці на тимчасово окупованій території України. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов?язань в іноземній валюті, зокрема вкладу, не суперечить чинному законодавству. Подібний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №761/12665/14-ц (провадження\~\~№ 14-134цс18), від 27.03.2019 у справі\~№521/21255/13-ц (провадження №14-600цс18), від 12.12.2018 у справі №757/6367/13-ц (провадження №14-422цс18)\~від 16.01.2019 у справах №373/2054/16 (провадження №14-446цс18) та №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18). Отже, як вклад, так і нарахування на нього мають здійснюватися в тій валюті, яка була внесена на банківські рахунки фізичними особами, і при розрахунку трьох процентів річних має братися за основу розмір заборгованості, визначений в іноземній валюті. Такий висновок зроблено й у постановах\~\~Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справах №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18). Так судом встановлено, що позивач згідно розписки, до якої укладено договір позики від 19.04.2019 передано відповідачу 4000 доларів США з граничним терміном повернення 31.12.2019, проте взяті на себе зобов`язання відповідач не виконала, тому у позивача виникло право вимоги з повернення боргу, яка відповідно має бути стягнута з [PERSON] в повному обсязі. Оцінюючи позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування грошовими коштами, суд враховує таке. За умовами укладеного договору щомісячний розмір процентів становить 40 доларів США, що за період з 19.04.2019 по 31.12.2019 мало б скласти 40 доларів США*8 повних місяців користування грошовими коштами = 320 доларів США плюс відсотки за користування грошовими коштами в період з 19.04.2019 по 30.04.2019, а саме: за 12 днів квітня 2019 року. Так щоденна сума процентів становить 40/30 днів = 1,33 долара США, тому відсотки за 12 днів становлять 16 доларів США. Отже загальна сума процентів за період з 19.04.2019 по 31.12.2019 становить 336 доларів США Так на звороті розписки містяться відомості про те, що позивачем від [PERSON] було отримано загалом 200 доларів США (сума процентів, про що зазначено у позовній заяві), відповідно сума заборгованості за процентами становить 136 доларів США. Оскільки ж за правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, стягненню з відповідача за користь позивача підлягають заявлені 120 доларів США в рахунок оплати процентів за користування грошовими коштами. Три проценти річних розраховуються з урахуванням боргу перед\~ [PERSON] у розмірі 4000 долара США, помноженого на кількість днів прострочення, з 31.12.2019 по дату звернення до суду 30.12.2022, що становить 1095 днів, помноженого на\~\~\~3 (розмір процентів, встановлений ч. 2 ст. 625 ЦК України), поділеного на 100 (визначення у процентах) та поділеного на 365 (днів у році). Тобто 4000 х 3 х 1095 : 365 : 100\~\~=\~\~360 долара США (період з 31.12.2019 по 30.12.2022). Таким чином під час судового розгляду встановлено, що відповідач отримала на підставі договору позики від позивача грошові кошти в сумі 4000 доларів США, користування якими передбачало сплату визначеної суми процентів. У той же час відповідач у визначені договором строки взяті на себе зобов`язання не виконала, що у свою чергу має наслідком стягнення як суми основного зобов`язання, а також грошових коштів в рахунок оплати відсотків за користування грошовими коштами та трьох процентів річних від простроченої суми. V. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позовної заяви судом не вживались, відповідні клопотання від учасників справи не поступали. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати у виді сплаченого судового збору при зверненні до суду з позовом, що складаються з 1638,23 гривень, а також 15 тисяч гривень на оплату професійної правничої допомоги. Згідно ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 та 2\~статті 141 ЦПК України\~передбачено,\~що судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог.\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи викладене, а також повне задоволення вимог позивача в частині стягнення боргу, обґрунтованою є і вимога про стягнення всієї суми судового збору, сплаченої при звернення до суду. Згідно п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~вимог ч.\~ч.\~2,\~3\~ст.\~137\~ЦПК України\~за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У ч.\~ч.\~4-6\~ст.\~137\~ЦПК України\~визначено,\~що розмір\~витрат на\~оплату послуг\~адвоката має\~бути співмірним\~із: складністю\~справи та\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг); часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); обсягом\~наданих адвокатом\~послуг та\~виконаних робіт; ціною\~позову та\~(або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. У\~разі недотримання\~вимог частини\~четвертої цієї\~статті суд\~може,\~за клопотанням\~іншої сторони,\~зменшити розмір\~витрат на\~правничу допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.04.2021року №757/60277/18-ц. До закінчення судових дебатів по даній справі стороною позивача було заявлено заяву про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у відповідності з попереднім розрахунком. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу позивачем подано попередній розрахунок судових витрат, який складається з відшкодування витрат по оплаті правничої допомоги на загальну суму 15 тисяч гривень. До початку судових дебатів подано суду Договір про надання правової допомоги від 30.12.2022, квитанцію №349521 від 27.02.2023 про оплату 15 тисяч гривень в рахунок оплати послуг за вищезазначеним договором, а також акт виконаних робіт від 27.02.2023. Суд з урахуванням характеру спору, приходить до висновку, що сума в розмірі 15 тисяч гривень, заявлена до відшкодування є співмірною з обсягом заявлених позовних вимог, які у свою чергу були задоволені судом.

Outcome: approved