Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-16 00:00:00

11 листопада 2022 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 22 серпня 2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що подружнє життя між ним не склалось, вже доволі тривалий час вони не спілкуються, мешкають окремо. Зв`язок з відповідачем втрачений, телефон він змінив, його місце мешкання не відоме. Відповідач взагалі не надає матеріальної допомоги у вихованні та догляду за дитиною, він повністю самоусунувся від цього. Знайти порозуміння стало практично не можливо. У зв`язку з цим були вимушені проживати окремо, їх шлюб повністю вичерпав себе та втратив всілякий сенс. Подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, майновий спір відсутній. Вказує, що вона усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення належних побутових умов, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини разом з нею, оскільки проживання з матір`ю є більш прийнятним. Вона працює не офіційно, має постійний дохід. Крім того, їй допомагають батьки та старша донька, яка постійно мешкає та працює в Європі. Наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо їхньої дитини вона не має. На даний час вона разом з дитиною проживає в квартирі матері відповідача. У зв`язку з запровадженням в країні воєнного стану можливий терміновий переїзд до батьків, іншого населеного пункту або за кордон, де постійно мешкає старша донька позивачки. У зв`язку з відсутністю відповідача зробити це терміново буде не можливо, тому вона не може визначати конкретної адреси проживання дитини з матір`ю. За таких обставин, просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом до досягнення дитиною повноліття, а також визначити місце проживання дитини разом з матір`ю [PERSON] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 23 листопада 2022 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 28 грудня 2022 року. 28 грудня 2022 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 26\~січня 2023 року у зв`язку з неявкою відповідача. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26 січня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 02\~березня 2023 року. 02 березня 2023 року протокольною ухвалою суду судове засідання відкладено на 16\~березня 2023 року у зв`язку з неявкою відповідача. В дане судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] надали заяву, у якій просять суд розглянути справу без їхньої участі, позов підтримують, просять його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, відзив в установлений судом строк не подав. Третя особа Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради подала до суду заяву про розгляд справи без участі її представника. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Зі згоди позивачки, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено,\~що 22\~серпня 2014\~року\~між [PERSON] \~та [PERSON] \~було укладено\~шлюб,\~зареєстрований Зарічним\~відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~реєстраційної служби\~Сумського міського\~управління юстиції,\~актовий запис\~№ 607 (а.с. 11). Під час шлюбу [INFO] у них народилась донька [PERSON] , батьком якої є відповідач (а.с. 12). Згідно інформації на запит про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Донька сторін [PERSON] , [INFO] , разом з відповідачем зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13-а). У висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 14 березня 2023 року за № 27.1-26/227 орган опіки та піклування вважає за можливе визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . У частині 1 статті 21, частині 1 статті 24 СК України йдеться про те, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно вимог ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і рішення про розірвання шлюбу суд постановляє, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя чи інтересам дітей сторін. На даний час шлюбні відносини між сторонами припинені і сім`я фактично розпалася. Сторони не підтримують подружніх стосунків, між ними відсутнє взаєморозуміння. Так як відповідач, належним чином повідомлявся про час і місце судового розгляду, заперечень з приводу заявленого позову не висловив, заяв з приводу необхідності надання строку для примирення між подружжям не заявляв, суд дійшов висновку, що доводи позову про неможливість збереження сім`ї є обґрунтованими, тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. За положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до частини 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20\~листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За нормами частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 1 та 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як передбачено частиною 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, дані про осіб, які б перебували на його утримані, відсутні, і він має об`єктивну можливість виплачувати аліменти. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач не надав, а матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що визначений позивачем розмір аліментів на утримання дитини буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам дитини, при цьому не порушуючи прав та інтересів відповідача та інших осіб. Таким чином, позов підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову з 11 листопада 2022 року, до досягнення дитиною повноліття. Стосовно позовних вимог про визначення місця проживання дитини суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи, виходячи з необхідності забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і необхідність визначення місця проживання дитини з позивачкою. Отже, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1984 грн 80 коп. (2 * 2481\~грн * 0,4). Також у зв`язку із задоволенням вимоги про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 992 грн 40 коп. (2481\~грн * 0,4), оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову за вказаною вимогою.

Outcome: approved