Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника адвоката Ставачнського В.С., звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову посилається на те, що на підставі Свідоцтва «Про право власності на нерухоме майно» серії [NUMBER] від 04.12.2009 року та Витягу про державну реєстрацію права від 04.12.2009 року являється власником житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] . Позивач зазначає, що як власник будинку, не має можливості безперешкодно на свій розсуд користуватись, розпоряджатись своїм майном, саме тому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування вище зазначеним житловим приміщенням, так як останній в її будинку зареєстрований однак з 2015 року в ньому не проживає. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила задовольнити. Суду вказала, що відповідач являється її рідним сином від першого шлюбу. У 2015 році син залишив її будинок та переїхав проживати у м.Київ. Реєстрація відповідача до належного їй житлового будинку перешкоджає їй скористатися своїм правом на отримання субсидії та безперешкодно користуватися житловим будинком. Не заперечувала проти заочного розгляду. Крім того просила суд стягнути із відповідача судові витрати по сплаті судового збору. Представник позивача Ставчанський В.С. в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином судовою повісткою, однак до суду повернувся конверт з відміткою, що адресат за зазначеною адресою відсутній. З відповіді на запит до виконавчого комітету Заставнівської міської ради стосовно місця реєстрації відповідача видно, що відповідач [PERSON] , [INFO] , 12.11.1999 року зареєстрований в [ADDRESS] , куди і направлялася судова повістка. Справу, зі згоди позивача та представника позивача розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи позивача, представника позивача, показання свідка [PERSON] , суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] згідно Свідоцтва «Про право власності на нерухоме майно» серії [NUMBER] від 04.12.2009 року та Витягу про державну реєстрацію права від 04.12.2009 року являється власником житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] . У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до положень ст.ст. 321, 383 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання Заставнівської міської ради від 17.01.2023 року та довідки Заставнівської міської ради за №15 від 17.01.2023 року вбачається, що у житловому будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] , але за даною адресою не проживає з 2015 року. Свідок [PERSON] , суду підтвердила той факт, що [PERSON] , який являється сином позивачки, з 2015 року в житловому будинку, який належить [PERSON] не проживає. На сьогоднішній день позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача у її домоволодінні, тому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК Українизакріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] підлягає до задоволення. Згідно ч. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ). Згідно квитанції: № 27 від 08.02.2023 року позивачем сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн., який належить стягнути із відповідача на користь позивача. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved