Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Кредитної спілки «Либідь», Львівської філії Кредитної спілки «Либідь», в якому просить відповідача стягнути пеню за несвоєчасно виконане грошового зобов`язання за договорами депозитного вкладу №156/08 від 11.08.2008 року, №28/2008ЛФ від 12.03.2008 року, №71/2008ЛФ від 18.06.2008 року за період з 01.07. 2021 року по 30.09.2021 року року включно у розмірі 139\~815, 79 грн. В обгрунтування позову [PERSON] покликається на те, що 02.04.2012 року Галицьким районним судом м. Львова ухвалено рішення у справі №2-851/11, яким вирішено стягнути з КС «Либідь» на його користь 12 815,75 гривень - заборгованості по депозитних вкладах; 6 193,85 гривень - відсотків на суму вкладів депозитів; 2 257,13 гривень - відшкодування збитків, у зв`язку з інфляцією; 2 686,80 гривень - пені, а всього 23 953,53 гривень. На виконання судового рішення, яке набрало законної сили 13.04.2012 року, Голосіївським районним відділом ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження №43546093. Однак, рішення суду не виконано та заборгованість не погашено, у зв`язку з чим, відповідно до п.2.7 договорів про внесення депозитного вкладу на депозитних рахунок нарахована пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сумі 139910,83 гривень. 02.03.2021 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, вказавши, що за період з 01.04.2020 року по 28.02.2021 року включно нарахована пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання становить 417071,77 гривень. Вказану суму просить стягнути з відповідача. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05.07.2022 року прийнято позовну заяву [PERSON] \~ до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасно виконане грошового зобов`язання за договором внесеного депозитного вкладу та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін провадження у справі. Ухвалою Галицького\~районного суду\~м.\~Львова від\~29.09.2022\~року здійснено\~перехід \~від розгляду\~справи за\~правилами спрощеного\~позовного провадження\~без виклику\~(повідомлення)\~сторін до\~розгляду справи\~за правилами\~спрощеного позовного\~провадження з\~викликом (повідомленням)\~сторін,\~за позовом\~ [PERSON] \~до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасно виконане грошового зобов`язання за договором внесеного депозитного вкладу. 01.11.2022\~року позивач\~скерував на\~адресу суду\~уточнення до\~позовної заяви\~відповідно до\~вимог яких\~загальна сума\~пені за\~липень \~грудень 2021\~року становить\~290\~562,\~11\~грн.\~Крім того,\~ позивач\~просить просить\~стягнути моральну\~шкоду у\~розмірі,\~977721,00\~грн., стверджує, що він є інвалідом другої групи, згідно протколу ЛКК №184 від 13.03.2012 року та йому необхідно провести оперативне лікування. Варість оперативного лікування на час ухвалення рішення 28.04.2012 року становила близько 3000, 00 грн., а на сьогоднішній день 177\~822,00 грн. Просить позов задоволити повністю. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги з мотивів викладених у позові, просив позов задовольнити у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача не з`явився. Належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Згідно ч.3\~ст.13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1\~ст.223 ЦПК України,\~суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми. \~ \~ \~ \~ Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.\~\~ Судом встановлено, що між Львівською філією кредитної спілки «Либідь» та позивачем [PERSON] , як членом кредитної спілки, було укладено договори про внесення депозитного вкладу на депозитний рахунок (далі\~договори), а саме: №156/08 від 11.01.2008 року, №28/2008ЛФ від 12.03.2008 року та №71/2008ЛФ від 18.06.2008 року. Згідно з договором №156/08 від 11.01.2008 року, позивач вносить депозитний вклад (далі\~депозит) до каси або на розрахунковий рахунок кредитної спілки, яка його приймає на умовах зворотності та платності, в розмірі 2000 грн. на строк 18 календарних місяців з дня внесення депозиту, зі сплатою 21% річних від суми розміщеного депозиту (ставка по депозиту). Відповідно до договору №28/2008 від 12.03.2008 року, позивач вносить депозитний вклад (далі\~депозит) до каси або на розрахунковий рахунок кредитної спілки, яка його приймає на умовах зворотності та платності, в розмірі 5000 грн. на строк 18 календарних місяців з дня внесення депозиту, зі сплатою 23% річних від суми розміщеного депозиту (ставка по депозиту). Договором №71/2008 від 18.06.2008 року встановлено, що позивач вносить депозитний вклад (далі\~депозит) до каси або на розрахунковий рахунок кредитної спілки, яка його приймає на умовах зворотності та платності, в розмірі 4000 грн. на строк 18 календарних місяців з дня внесення депозиту, зі сплатою 23% річних від суми розміщеного депозиту (ставка по депозиту). Пунктом 2.7 кожного з наведених договорів передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення депозиту та нарахованих на нього процентів кредитна спілка виплачує члену кредитної спілки пеню в розмірі облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день такого прострочення. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 квітня 2012 року, яке набрало законної сили 13 квітня 2012 року (справа №2/1304/149/2012) стягнуто з КС «Либідь» на користь [PERSON] ? 12815 грн. 75 коп. боргу по депозитних вкладах; 6193 грн. 85 коп. відсотків на суму вкладів депозитів; 2257 грн. 13 коп. відшкодування збитків у зв`язку з інфляцією; 2686 грн. 80 коп.\~пені, а всього: 23953 грн. 53 коп. 04.06.2014 року державним виконавцем Бубелою А.М. ВДВС Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві відкрито виконавче провадження № 43546093 про примусове виконання виконавчого листа № 2/1304/149/2012, виданого Галицьким районним судом м. Львова, про стягнення з КС «Либідь» на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 23953 грн. 53 коп. Відповідно до\~статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною першою\~статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частинами 1,4\~статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей\~525,\~526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями\~статті 611 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті\~549\~та частини другої статті\~551 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з частиною першою\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, позивачем до позову долучено розрахунок, відповідно до якого розмір пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з з липня по грудень включно становить 290 562 грн. 11 коп. Разом з тим, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року у справі № 363/3965/15 (провадження № 61-11520св20) зазначено, що «у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах\~ЦК України\~досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків». Згідно з частиною другою статті 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Таким чином, після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598, 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання. Відтак, виплата передбаченої договором та встановленої статтями 549, 551 ЦК України пені поширюється лише на період дії договору банківського вкладу та після припинення такого договору вказана пеня не нараховується. Після розірвання договору банківського вкладу за судовим рішенням пеня за договором не нараховується, оскільки договірні зобов`язання, у тому числі і з виплати пені, припиняються. Отже, оскільки рішення Галицького районного суду м. Львова від 02.04.2012 року у цивільній справі № 2-851/11, відповідно до якого було стягнуто з Кредитної спілки «Либідь» на користь [PERSON] 12815 грн. 75 коп. боргу по депозитних вкладах; 6193 грн. 85 коп. відсотків на суму вкладів депозитів; 2257 грн. 13 коп. відшкодування збитків у зв`язку з інфляцією; 2686 грн. 80 коп. пені, що у сукупності становить 23953 грн. 53 коп., набрало законної сили 13.04.2012 року та, відповідно до постанови від 04.06.2014 року державного виконавця Бубели А.М. ВДВС Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві про відкриття виконавчого провадження № 43546093, було звернуто до примусового виконання, можна стверджувати, що позивач скористався правом на розірвання депозитних договорів, звернувшись до КС «Либідь» з вимогою про стягнення заборгованості по депозитних вкладах, нарахованих відсотків, відшкодування збитків, у зв`язку з інфляцією та пені, відтак договірні зобов`язання між сторонами припинено. Разом з тим, суд приймає до уваги рішення Галицького районного суду м. Львова від 13.09.2018 року у цивільній справі № 461/4850/18 та рішення Галицького районного суду м. Львова від 24.01.2019 року у цивільній справі №461/8093/18, ухвалені у аналогічних справах та враховує їх наявність під час вирішення даного спору. У наведених рішеннях судом було взято до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові №6-2739цс15 від 21.09.2016 року, згідно якої виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Варто відзначити, що дана позиція не суперечить висновку правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року у справі № 363/3965/15 (провадження № 61-11520св20). Проте, наведені доводи позивача, зокрема посилання на відповідні судові рішення як підстава для задоволення позову, з врахуванням положень чинного законодавства, а також існуючої саме на момент ухвалення даного рішення практики касаційного суду, у даній справі не можуть бути застосовані, як належна підстава для задоволення позову, оскільки зміст правовідносин, їх предмет та підстави, а також встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин у зазначеній справі і у справах № 461/4850/18 та №461/8093/18 хоча і є схожими, зокрема стосуються тих самих договірних зобов`язань, але заявлені вимоги є різними за обсягом та змістом і стосуються різних проміжків часу. При цьому у кожній із зазначених справ суд виходив з обставин та умов конкретних правовідносин і фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, а також наведених підстав позову, що виключає тотожність спірних правовідносин у вказаних справах. Крім того, оцінюючи доводи позивача щодо посилання на відповідну судову практику суду першої інстанції, суд також виходить з наступного. В Україні завдання забезпечення єдності судової практики відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ЦПК України, інших процесуальних кодексів покладається на Верховний Суд. Разом з тим, принцип єдності судової практики не є абсолютним, оскільки в протилежному випадку це означало б неможливість виправити судом свою позицію або виключало б можливість динамічного розвитку права та суспільних правовідносин. Наприклад, в окремій думці суддів Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 823/378/16 (провадження № 11-374апп18) згадується про те, що у системі загального права допускається скасування попередніх прецедентів (overruling of precedent) і вважається, що прецеденту можна не слідувати, якщо: його можливо відрізнити з огляду на зміну відносин у суспільстві з моменту його прийняття чи якщо змінилися відповідні правові принципи; він був вирішений per incuriam, тобто якщо при його прийнятті з певних причин не були застосовані належні приписи законодавства чи прецеденти або вони були невірно витлумачені; у разі визнання його неправильним і таким, що підлягає скасуванню, або якщо на практиці він не діє. Не можна залишити поза увагою і те, що жоден закон не може зобов`язати суд у разі виявлення ним помилки попереднього свого висновку чи колег, копіювати його,

Outcome: dismissed