Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просивстягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики, оформленим розпискою від 30.10.2020 р. в сумі 200\~000,00 доларів США, що еквівалентно 7\~313\~720,00 грн., а також судові витрати у розмірі 13\~000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що позивачем особисто було передано в борг відповідачу грошові кошти в розмірі 200\~000,00 дол. США., що еквівалентно 7\~313\~720,00 грн. (згідно курсу валют НБУ станом на 14.09.2022 р.), які та зобов`язуваласяповернути у строк до 30.10.2021 року. На підтвердження отримання коштів відповідачем було надано особисту письмову розписку від 30.10.2020 року із зазначенням умов їх повернення.Однак, відповідач, незважаючи на встановлений та погоджений порядок та умови повернення грошових коштів, уникає виконання зобов`язання. На неодноразові звернення до відповідача з проханням повернути борг, відповідач надав відповідь від 15.12.2021 р., в якій зазначив, що не має змоги повернути борг через епідемію КОВІД 19. В результаті такої поведінки відповідача [PERSON] змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2022 року головуючим по справі призначено суддю Черенкову та передано судді 19.09.2022 року. Після виконання приписів ст.ст. 27, 187 ЦПК України, ухвалою судді від 08.11.2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 14.03.2023 року від відповідача надійшла заява про визнання позову у повному обсязі. Позивач до судового засідання не з`явився, від його представника адвоката Власенко С.О. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити. Представник відповідача адвокат Іванцова І.А. надав суду заяву, в якій просив про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника, позовні вимоги визнали в повному обсязі. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що 30 жовтня 2020 року, [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 200\~000,00 дол. США., що еквівалентно 7\~313\~720,00 грн. (згідно курсу валют НБУ станом на 14.09.2022 р.)у боргпід розписку. Надана розписка містить кінцеву дату повернення боргу 30.10.2021 року. Оригінал розписки позивач надав до суду. Відповідно до статті 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналіз частини другої статті 1047\~ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Суд, надавши оцінку всім наявним доказам, наданими сторонами по справі, проаналізовавши в тому числі зміст розписки про отримання коштів відповідачем від позивача, а також беручи до уваги визнання позову відповідачем, приходить до висновку, що між відповідачем і позивачем був укладений договір позики, оформлений розпискою від 30.10.2020 року власноручно підписаної нею із зазначенням в тому числі отримання коштів в борг в сумі 200\~000,00 дол. США., з зазначенням строку їх повернення. Зміст розписки містить відомості про отримання грошових коштів відповідачем в борг. Відповідно до статті 1046 ЦК України, розписка, відповідача від 30.10.2020 року підтверджує факт передачі та отримання нею грошових коштів, розпискою зазначені зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму та такий договір є укладеним з моменту передання грошей, що підтверджуєтьсяпідписом відповідача на розписці. Відповідно до частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд вважає доведеним позивачем, що укладений сторонами договір позики, оформлений розпискою від 30.10.2020 року є не лише фактом укладення договору позики, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, і як наслідок виникнення у відповідача боргового зобов`язання. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 і від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Згідно із ст.525,526\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст.\~615\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 545\~ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Зазначений висновок узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року № 707/2606/16-ц. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За розпискою від 30.10.2020 року - виконання зобов`язання з повернення грошових коштів зазначено 30.10.2021року. Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в розмірі 200\~000,00 дол. США.в рахунок стягнення боргу за договором позики. Частиною 1 статті 76\~ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (RuizToriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). На підставі ч.1 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 13 000,00 грн.

Outcome: approved