Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до доньки [PERSON] , третя особа -приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Шеметова О.В. про визнання договору дарування квартири недійсним та визнання права власності. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що у серпні 2019 р. позивач запропонувала відповідачу [PERSON] укласти угоду, згідно з якою відповідач зобов`язується забезпечити позивача доглядом, харчуванням та утримувати до смерті, а позивач передасть у власність відповідачу належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , а також нежитлове приміщення 4-го поверху № 23-1 у житловому будинку літ. «А-4» пл.6,4 кв.м. Прибувши до приватного нотаріуса з наміром укласти договір довічного утримання, не сумніваючись у природі договору, його наслідків та добропорядності відповідача, не читаючи його умов, 12.08.2019 р. позивач підписала договір. Оскільки відповідач відмовляється допомагати позивачу, не сплачує комунальні платежі за утримання та користування приміщеннями, дослідивши отриману копію договору позивачу стало відомо про підписання нею, під впливом помилки, неправильного сприйняття фактичних обставин правочину договору дарування замість договору довічного утримання, що стало наслідком перехід права власності належного їй майна [PERSON] . Враховуючи викладене, [PERSON] , посилаючись на статтю 229 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просила суд визнати недійсним договори дарування квартири по [ADDRESS] , нежитлового приміщення № 23-1 за тією самою адресою, укладені 12.08.2019 р. та посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шеметовою О.В., зареєстровані у реєстрі №№ 1447,1449, скасувати державну реєстрацію і визнати за [PERSON] право власності на зазначене нерухоме майно ( а.с. 42-46). Не погодившись з позовом, [PERSON] направила відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивачем не надано доказів, підтверджуючих незадовільний стан здоров`я 50-річної жінки, наявність обставин, які вказують на помилку- неправильне сприйняття фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення. Стверджує, що оскільки сторонами укладалось два договори дарування, позивач не могла розраховувати на укладення двох договорів довічного утримання. Просить врахувати, що в квартирі разом з [PERSON] проживають малолітні діти, що може порушити їх права у разі оскарження договорів дарування ( а.с. 72-73). 3 особа- приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Шеметова О.В. направила суду клопотання про проведення судового розгляду за її відсутністю, вважає правочини,які оспорюються по справі, вчинені з дотриманням вимог чинного законодавства, отже позов [PERSON] не підтримує ( а.с. 184). За клопотанням позивача, ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 19.07.2021 р., в порядку забезпечення позову, накладено заборону на відчуження кв. [ADDRESS] та нежитлового приміщення 4-го поверху « 23-1 у житлового будинку літ. «А-4» пл. 6,4 кв.м. буд. [ADDRESS] ( а.с.28-29). Ухвалами суду від 18.01.2022 р., 11.02.2022 р. відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про заборону організатору електронних торгів Державного підприємства «СЕТАМ» та Індустріальному відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Харків) проводити електронні торги з продажу спірної квартири та про зупинення реалізації квартири ( а.с. 128-129, 158-159). Суд, вислухавши вступне слово і пояснення позивача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Сім`я проживала в к. [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі договору дарування, укладеного [PERSON] на користь доньки [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Лавінда Е.О. від 12.02.2010 р. Зазначена квартира продана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Луценко В.С.( а.с.10, 103-104, 147-148,189-182). За договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.В.12.08.2019 р., спірна квартира [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] -позивачем, яка в той же день 12.08.2019 р. уклала з дочкою [PERSON] договір дарування. Крім того, разом з квартирою позивачем придбано нежитлове приміщення 4-го поверху № 23-1 у житловому будинку літ. «А-4» пл. 6,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та відчужено на підставі договору дарування [PERSON] 12.08.2019 р.( а.с. 11-18). У спірній квартирі з 22.08.2019 р. зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , малолітні [PERSON] і [PERSON] ( а.с. 24,102). Як пояснила відповідач [PERSON] вона постійно проживає в квартирі,з чоловіком шлюб розірвано у 2021 р., після чого він мешкає в іншому місці. Матеріалами справи встановлено, що відповідач включена до Єдиного реєстру боржників за виконавчими провадженнями , спірна квартира виставлялась на електронні торги ( а.с. 113-125). На підтвердження незадовільного стану її здоров`я та необхідність укласти договір довічного утримання [PERSON] надала консультаційні висновки спеціалістів, виписки з медичної карти стаціонарного хворого за період з березня 2015 р. по грудень 2019 р., з яких вбачається, що [PERSON] , 1971 р. народження періодично знаходилась на лікуванні, у неї виявлено цукровий діабет, підвищення артеріального тиску, гіпертонічна хвороба, тому позивач потребує спостереження ендокринолога, невролога, кардіолога і офтальмолога (а.с. 70-89). Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За положеннями частини першої статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснено судам, що правочин, учинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент учинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Помилка, допущена внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочини, вчинені внаслідок помилки належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, розуміється помилка щодо, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін. Помилка, яка істотним чином впливає на формування волі сторони правочину, повинна існувати на момент його вчинення. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за вищезазначеними обставинами. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими». Зазначенні висновки містяться у постановах Верховного Cуду від 26 жовтня 2022 року у справі № 947/32485/20 (провадження № 61-7209св22), від 15 вересня 2021 року в справі № 161/17523/16-ц (провадження № 61-3916св20), від 06 жовтня 2021 року в справі № 447/2297/19 (провадження № 61-3096св21). Стаття 81 ЦПК України покладає на сторони обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України. Посилання позивача [PERSON] на наявність помилки під час укладення оспорюваного правочину обмежується її доводами про інше розуміння правової природи правочину, ніж договір дарування. При цьому вирішальним у сприйнятті змісту укладеного правочину позивач визначає, що не мала наміру дарувати свою квартиру доньці, хоча у 2010 р. вона укладала аналогічний договір дарування на належну їй квартиру на користь [PERSON] , своїм житлом [PERSON] забезпечена, стан її здоров`я не потребував догляду й сторонньої допомоги , відповідачу передане нерухоме майно, яким вона дотепер користується. Водночас [PERSON] не зазначила, які саме положення договору дарування є такими, що спричинили неправильне розуміння нею правової природи правочину. Тобто недоведеним є факт неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин, що вплинуло на його волевиявлення. Суд приходить до висновку, що позивач не довела, що укладаючи у 2019 році договори дарування, вона помилялася стосовно правової природи укладених нею правочинів та існували обставини, які зумовлюють визнання договорів дарування недійсними, оскільки, укладаючи ці договори, вона усвідомлювала їх істотні умови і правові наслідки їх укладення. Наступна зміна свого рішення або ставлення до його наслідків в результаті переусвідомлення його значення для себе, що настали у майбутньому, тобто після укладення такого правочину, не повинні створювати уявлення про наявність такої помилки станом на момент укладення оспорюваного правочину. Суд виходить з того, що підстави недійсності правочину повинні існувати саме на момент його укладення, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладеного правочину, що виникли після моменту укладення, не впливають на його дійсність, а можуть слугувати виключно підставами для його розірвання, якщо це передбачено законом для такої правової ситуації. Суд зазначає, що неприязні стосунки позивача з відповідачем на теперішній час , про які [PERSON] зазначила в судовому засіданні, не свідчать про наявність помилки з боку дарувальника під час укладення нею правочинів у 2019 році. Аргументи позивача про те, що вона не читала договір і підписала договір, сподіваючись на добропорядність відповідача суд не приймає. До укладення договорів нотаріусом було попередньо ознайомлено сторони з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладені сторонами правочини і це підтверджується змістом оспорюваних договорів, підписаних позивачем [PERSON] . Копія договорів дарування спірної квартири і нежитлового приміщення позивачеві видані. Пунктом 10 договору зазначено, що зміст прав та обов`язків за цими договорами, про правові наслідки правочину, про реєстрацію правочину, недійсність та правові наслідки недодержання сторонами вимог закону, про здійснення власником свого права власності, щодо поняття договору, умови, підстави для зміни або розірвання договору, щодо поняття форми договору дарування, прав та обов`язків сторін за договором дарування, можливості розірвання договору сторонам відомо. Сторони підтвердили нотаріусу , що ці договори відповідають їх дійсним намірам, не носять характеру фіктивного та удаваного правочину, укладаються у відповідності за справжньої волі сторін, без застосування фізичного чи психічного тиску і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладається без застосування обману чи переховування фактів, які мають істотне значення, сторони однаково розуміють значення, умови договору, його природу і правові наслідки,вважають настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчили, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать особисті підписи договору, а також, що вони підписуючи договори, володіють державною мовою, їм надана можливість уважно прочитати текст договору, в якому жодних помилок не виявлено ( п.13 договорів). З огляду на встановлені обставини справи , суд не знаходить правових підстав для задоволення позову та визнання договорів дарування недійсними. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed