Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-16 00:00:00

У грудні 2022 року [PERSON] засобами поштового зв`язку звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на те, що 05 травня 2018 року сторони уклали договір позики, що підтверджується розпискою. Відповідно до розписки [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 7200 доларів США, які зобов`язався повернути не пізніше 05 лютого 2020 року. Однак в зазначений договором строк, [PERSON] свої зобов`язання не виконав та грошові кошти в сумі 7200 доларів США [PERSON] не повернув. Дані обставини змушують позивача звернутися до суду. Просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 288000 грн., еквівалент 7200,00 доларів США та судові витрати по справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 грудня 2022 року, головуючим суддею у розгляді вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П. В порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 26 грудня 2022 судом був направлений запит до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , відповідь з якого надійшла на адресу суду 17 лютого 2023 року. Ухвалою судді від 20 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився. Відповідно до заяви просив суд розглядати справу за відсутності позивача та задовольнити позовні вимоги з наведених в позові підстав. Відповідач у судове засідання не з`явився. Оскільки відповідно до повідомлення відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 03.12.2020 року - знято з реєстрації місця проживання з 15.07.2021 року, то відповідно до ч.ч.11,12 ст.128 ЦПК України відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 травня 2018 року відповідач [PERSON] надав розписку про те, що він взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 7200 дол. США, які зобов`язується повернути не пізніше 05 лютого 2020 року Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням його повернення та дати отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15. З наявної в матеріалах справи розписки від 05.05.2018 року вбачається, що відповідач [PERSON] зобов`язався повернути борг позивачу [PERSON] не пізніше 05.02.2020 року. Судом враховується, що вищезазначена розписка містить в собі відомості щодо строку погашення боргу, скріплені підписом відповідача [PERSON] . Отже, вказана розписка містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов`язання щодо повернення боргу у визначений строк. Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12. На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем до матеріалів справи додано розписку від 05.05.2018 року. Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання [PERSON] боргового зобов`язання перед [PERSON] . Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню . Відповідно до ст. ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2880 грн. 00 коп.

Outcome: approved