Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . Посилається в позові на те, що він є власником квартири [ADDRESS] . В квартирі зареєстровані відповідачі - його сестра та племінниця. Відповідачі тривалий час, а саме з січня 2010 року, не проживають у квартирі, їх місце знаходження йому невідоме, витрат по сплаті комунальних послуг не здійснюють. Вважає, що реєстрація відповідачів у квартирі порушує його право на вільне розпорядження і користування майном, оскільки виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються за них, чим порушуються його права, як власника. Виходячи з цього, непроживання відповідачів у спірній квартирі без поважних причин понад встановлений законом строк, просить задовольнити позов. Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 28 грудня 2021 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою судді від 04 січня 2022 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Розпорядженням керівника апарату суду від 04 травня 2022 року № 212 призначений повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку із тимчасовим переведенням шляхом відрядження судді Слободянюк А.В. на посаду судді Дніпровського районного суду міста Києва, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду. Відповідно до протоколу повторного розподілу справ автоматизованою системою документообігу в судді від 05 травня 2022 року, вказана справа розподілена судді Машкевич К.В. Ухвалою судді Машкевич К.В. від 10 травня 2022 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам копію позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов. На адресу суду повернулися конверти з відмітною «Вибули за межі України». У встановлений ухвалою строк відзив від відповідачів не надійшов. Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимоги, зокрема і про визнання малолітньої [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд дійшов висновку про наявність підстав для залучення Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Ухвалою суду від 02 грудня 2022 року залучено до участі в справі в якості третьої особи: Службу у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. 12 січня 2023 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача про долучення до матеріалів справи документів. Зазначає, що відомості стосовно дати народження відповідача [PERSON] є хибними та просить долучити копію свідоцтва про народження та копію паспорта [PERSON] , [INFO] . 08 березня 2023 року від Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації надійшли пояснення, з яких вбачається, що дата народження відповідача [PERSON] - 29 квітня 2003 року та відсутні правові підстави для надання Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією (органом опіки та піклування) висновку по суті спору, оскільки вказана особа є повнолітньою. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 28 жовтня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пінчук О.В. на частини квартири та договором дарування 1/2 частини квартири [ADDRESS] , від 26 вересня 2001 року, посвідченого Київського міського нотаріального округу Рильською Л.С. У вказній квартирі зареєстровані [PERSON] , яка є сестрою позивача та її донька [PERSON] - племінниця позивача. Згідно акту від 09 червня 2021 року, засвідченого майстром ЖЕД-10 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського р-ну м.Києва» Воробйовою С., відповідачі не проживають в спірній квартирі з січня 2010 року/ а.с7 /. З точки зору ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Сам факт припинення сімейних відносин із власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім`ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього приміщення. Відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства, а саме ст.264 ЦПК України, на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як зазначено в статтях 405, 406 ЦК України у разі виникнення спору між власником житла та особами, які вселились в житлове приміщення як члени його сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права має відбуватись згідно вимог ст. ст. 405, 406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність особи понад один рік без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволенні іншим способом. Згідно з ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою ст. 391 ЦК встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин та викладеного вище, тривалого непроживання відповідачів у спірному житловому приміщенні, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача сплаченої ним суми судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved