Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] з [PERSON] з січня 2017 року по грудень 2020 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, однак без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син - [PERSON] . При реєстрації народження сина, запис про батька був зроблений зі слів відповідачки - « [PERSON] », тобто відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, в якій зазначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім?я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Позивач зазначає, що він ставиться до [PERSON] як до сина, вони спілкуються, проводять час разом, позивач водить сина до дитячого садка та купує речі. [PERSON] та [PERSON] називають один одного як батько та син відповідно. Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст . 126 Сімейного кодексу України). Наразі син проживає разом із відповідачем, позивач фінансово допомагає та відвідує сина. Також, позивач зазначає, що той факт, що [PERSON] є його сином, підтверджують спільні фотокартки, інформація про участь батька в житті дитини [PERSON] №616 від 08.04.2022, де вказується що [PERSON] бере активну участь у житті дитини, часто приводить та забирає дитину з дитячого садочка, спілкується з вихователями, дотримується рекомендацій, які стосуються навчання, виховання та розвитку дитини, бере активну участь у житті закладу. [PERSON] турбується про життя та здоров?я дитини і сприяє всебічному розвитку [PERSON] . Обставини проживання однією сім?єю підтверджуються довідкою МКП «УК «Житло-Гарант» №51 від 11.01.2022. В свою чергу відповідачка відмовляється добровільно, в позасудовому порядку, подавати заяву про реєстрацію позивача як батька до органу державної реєстрації актів цивільного стану, через що позивач був змушений звернутись до суду із позовом про визнання батьківства. На підставі наведеного, позивач просить суд визнати його батьком [PERSON] , [INFO] , який народився у місті Вінниця, Вінницької області (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане 31.10.2017 року та внести зміни до актового запису №3919, вчиненого Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 31.10.2017 року про народження [PERSON] , [INFO] , та вказати в графі «батько» відомості про батька дитини - [PERSON] , [INFO] , громадянин України і змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Ухвалою суду від 18.08.2022 року у зазначеній справі відкрито провадження та вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.10.2022 року у справі призначено судову молекулярно - генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницького НДЕКЦ. 20.01.2023 року на адресу суду від судового експерта Назарова С.Д. надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи, через неявку [PERSON] та дитини - [PERSON] для відбору зразків (а.с.72-73). Ухвалою суду від 23.01.2023 року провадження у даній цивільній справі поновлено. Ухвалою суду від 09.02.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач та його представник - адвокат Кравчук М.О. не з`явились, в матеріалах справи міститься заява, в якій вони просили судовий розгляд проводити у їх відсутність позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Щодо винесення заочного рішення не заперечили. Судові витрати просили залишити за позивачем. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток, СМС повідомлень та через оголошення на офоіційному сайті судової влади, про причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, суду повідомив, що заперечень проти вирішення питання на розсуд суду немає, просить розглянути справу за відсутності їх представника. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України», суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Згідно ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, необхідно звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Так, згідно ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Статтею 128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Положеннями ст.135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №3919, [INFO] народився [PERSON] , в графі «батько» зазначений - [PERSON] , в графі «мати» - зазначена [PERSON] (а.с. 7). Із довідки МКП «УК «Житло-Гарант» від 11.01.2022 р. №51 вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад №74 ВМР» від 08.04.2022 року за №16, [PERSON] , [INFO] , регулярно відвідує групу молодшого віку №4 КЗ «ДНЗ №74 ВМР» з серпня 2021 року. Дитина проживає з матір`ю [PERSON] . Вихователі знайомі з батьком дитини. Батько [PERSON] бере активну участь у житті дитини, часто приводить та забирає дитину з дитячого садка, спілкується з вихователями, дотримується рекомендацій, які стосуються навчання, виховання, здоров`я та розвитку дитини, бере активну участь у житті закладу. Батько турбується про життя та здоров`я дитини і сприяє всебічному розвитку [PERSON] (а.с. 9). Ухвалою суду від 05.10.2022 року у цивільній справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу (експертизу ДНК), проведення якої доручено експертам Вінницького Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. 16.11.2022 року на адресу суду надійшло клопотання судового експерта за № СЕ-19/102-22/16282-БД від 10.11.2022 року щодо забезпечення явки громадян для відбору експериментальних зразків на 30.11.2022 року з 10 до 11 години. Сторонам по справі було направлено копії клопотання судового експерта за № СЕ-19/102-22/16282-БД від 10.11.2022 року та їх належним чином було повідомлено про місце та час відбору експериментальних зразків, однак, 05.12.2022 року на адресу суду повторно надійшло клопотання судового експерта за №СЕ-19/102-22/16282-БД від 30.11.2022 року щодо забезпечення явки громадян для відбору експериментальних зразків на 27.12.2022 року з 10 до 11 години, оскільки 10.11.2022 року [PERSON] до Вінницького НДЕКЦ для відібрання зразків з`явився, а [PERSON] та дитина [PERSON] - не з`явились. В подальшому, було повідомлено [PERSON] щодо клопотання судового експерта № СЕ-19/102-22/16282-БД від 30.11.2022 року щодо забезпечення явки громадян для відбору експериментальних зразків на 27.12.2022 року з 10 до 11 години, що підтверджується телефонограмою від 06.12.2022 року та шляхом направлення даного клопотання листом з рекомендованим повідомленням на адресу [PERSON] 20.01.2023 року на адресу суду надійшло повідомлення судового експерта про неможливість проведення експертизи за №СЕ-19/102-22/16282-БД від 27.12.2022 року, так як [PERSON] з дитиною [PERSON] у визначений експертом день не з`явилась до Вінницького НДЕКЦ МВС України, що унеможливило відібрання експериментальних зразків та проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. Відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо, унеможливлює її проведення, суд може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід. Відповідач у судові засідання не з`являється, причини неявки суду не повідомляє, ігнорує виклики до суду та до експертної установи, не надала суду пояснення, хто являється біологічним батьком дитини. Згідно ст.109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Преамбула та ст.ст.7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у Конвенції, держави-учасниці надають батькам належну допомогу у виконанні обов`язків по вихованню дітей. В рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» (п. 54) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v.Sweden) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Суд також взяв до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини щодо визначення кращих інтересів дитини, а саме: підтримання зв`язків із сім`єю є в кращих інтересах дитини, крім випадків, коли сім`я виявляється явно неналежною або не функціонуючою; розвиток дитини в безпечному і надійному оточенні, яке дійсно функціонує, є в кращих інтересах дитини (Справа «М.С. проти України», № 2091/13, § 76, ЄСПЛ, від 11 липня 2017 року). За викладених обставин, враховуючи те, що відповідач свідомо та умисно у судові засідання не з`являється, причини неявки суду не повідомляє, ігнорує виклики до суду, не надала суду пояснення, хто являється біологічним батьком дитини, ухилилась від явки до експертної установи, при цьому будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення відбору необхідних зразків, зважаючи на те, яке доказове значення має проведення судової молекулярно - генетичної експертизи по даній справі, приймаючи до уваги, що іншим способом неможливо встановити біологічне походження дитини від батька, суд вважає за можливе визнати той факт, що [PERSON] являється біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із чим позовні вимоги про визнання батьківства підлягають задоволенню. Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). В ст. 134 СК України законодавець закріпив порядок внесення змін до актового запису про народження у разі визнання батьківства, материнства. Так, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Аналогічні положення містять і Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5. Зокрема, відповідно до п. 2.13.1 зазначених Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є в тому числі і рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Згідно п. 2.16.4 Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. З урахуванням того, що факт батьківства позивача відносно малолітнього знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, а також тих обставин, що позивач має нагоду забезпечити його матеріально, бажає його виховувати, цікавиться його подальшою долею, суд рахує задоволення позову доцільним та таким, що відповідає інтересам малолітнього, у зв`язку з чим необхідно провести зміни в актовому записі про його народження. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи інтереси дитини, суд приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до клопотання позивача, судові витрати підлягають залишенню за ним. На підставі викладеного та

Outcome: approved