Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що відповідач згідно розписки від 07 квітня 2022 року зобов`язалась повернути позивачам борг в сумі 307 000,00 грн. в строк до 07 травня 2022 року. На даний час борг не повернуто, тому просили стягнути з відповідача вищезазначену суму та вирішити питання щодо стягнення сплаченого судового збору. В судове засідання позивачі не з`явились. В матеріалах справи мається заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю, не заперечують проти заочного рішення по справі. Відповідач неодноразово повідомлялась про час та місце розгляду справи, повідомлення про вручення поштового відправлення поверталися з відміткою «адресат відсутній». Крім того, про виклик до суду відповідач був повідомлений шляхом розміщення відповідного оголошення на сайті суду. Таким чином, судом вживались всі необхідні та можливі заходи для повідомлення та виклику відповідача в судові засідання, проте відповідач до суду не з`являлась. В установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки відповідач не подала до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилась без поважних причин, а позивачі не заперечують проти проведення заочного розгляду справи, суд дійшов висновку наявність підстав для проведення заочного розгляду справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню. Судом встановлено, що в грудні 2021 року відповідач по справі, [PERSON] , звернулася до позивачів, [PERSON] та [PERSON] із проханням надати їй в борг кошти в сумі 600 (шістсот) доларів США, оскільки її син, [PERSON] знаходиться в лікарні «Лісод» в с. Плюти, Київської області та йому потрібне дороговартісне лікування. Порадившись між собою, позивачі вирішили дати в борг відповідачу - 600 (шістсот) доларів США та через кілька днів через її знайому, [PERSON] , позивач по справі, [PERSON] , передав вказані кошти. Відповідач пообіцяла, що поверне борг до 27 січня 2022 року. Однак наступного дня відповідач по справі, [PERSON] знову звернулася до позивачів та повідомила, що її сину потрібне лікування в Ізраїлі та попросила ще позичити гроші. Цього разу позивачі дали їй в борг 1 250 (одна тисяча двісті п`ятдесят) євро. В подальшому відповідач по справі, [PERSON] в період з січня по березень 2022 року ще отримувала в борг від нас кошти, мотивуючи тим, що її стан здоров`я значно погіршився і їй потрібно лікуватися. Позивачі, позичали їй гроші як готівкою, так перераховували на банківську карту Приватбанк, а також декілька разів перераховували кошти на картковий рахунок [PERSON] . При цьому відповідач по справі, [PERSON] кожного разу прохала відтермінувати граничну дату повернення боргу. Позивачі по справі, йшли їй на зустріч, оскільки були знайомі з нею більше п`яти років і їм було відомо, що у неї мала місце складна життєва ситуація, а тому намагалися допомогти. Таким чином загальна сума боргу відповідача по справі, [PERSON] склала 307 000 (триста сім тисяч) гривень. 07 квітня 2022 року відповідач по справі, [PERSON] написала розписку про те, що зобов`язується повернути позичені кошти та пообіцяла це зробити до 07 травня 2022 року. Однак свої зобов`язання вкотре не виконала. В телефонному режимі позивачі неодноразово просили її повернути борг, хоча б частинами, однак кожного разу відповідач обіцяла та всупереч своїм обіцянкам - не виконувала їх. Відповідно після того, як після 07 травня цього року відповідач по справі не повернула жодної копійки позивачам, їхня віра у її слова та обіцянки просто зникла. 20 травня 2022 року позивачі звернулися до поліції із заявою про притягнення [PERSON] до відповідальності за порушення прав. Однак після проведеної перевірки позивачі отримали лист від Відділення поліції № 1 Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області, в якому зазначено, що позивачам потрібно звернутися до суду у цивільному порядку для захисту порушених прав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. З наданої позивачами розписки вбачається, що між сторонами був укладений договір позики від 07 квітня 2022 року згідно якого відповідач зобов`язалась повернути позивачам борг в сумі 307 000,00 грн. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, необхідно виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Відповідно до правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи N 6-79цс14, відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Розписка може бути підставою для стягнення грошей лише за умови, якщо між сторонами виникли правовідносини позики і кошти реально передавались боржнику (ВС/КЦС у справі № 753/11670/17 від 11.06.2021 року, постанови Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі N 6-79цс14). Так, зі змісту розписки від 07 квітня 2022 року вбачається факт отримання відповідачем від позивачів грошових коштів у борг, на умовах, які сторони зазначили в розписці. Фактично між сторонами було укладено договір позики від 07 квітня 2022 року. Факт написання розписки саме відповідачем по справі не оспорюється нею. Право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання підтверджується написаною власноручно [PERSON] розпискою, наданою позивачам. Таким чином, дослідивши боргову розписку, а також обставини укладення договорів, їх умови та їх юридичну природу з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, суд вважає встановленим, що між сторонами було укладено договір позики, за якими зобов`язання щодо повернення боргу відповідачем не було виконано, чим були порушені права позивача, які підлягають судовому захисту. З огляду на те, що розписки підтверджують факт укладення договору позики, в них вказані умови договору, відомості про передачу у власність другій стороні (позичальникові) грошових коштів або інших речей, які визначені родовими ознаками, зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у визначені строки та у визначеному порядку, надані позивачем розписки підтверджують в розумінні положень ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України існування укладеного у письмовій формі між сторонами саме договору позики. Згідно ч. 1 ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підтвердження своїх вимог позивач надала суду боргову розписку відповідача, яка свідчать про наявність у позивача права вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, яке не було виконане відповідачем. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Всупереч положенням ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що грошові кошти не були ним отримані від позивачів, тоді як розписка відповідача є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачів судовий збір в розмірі 3 070,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved