Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-16 00:00:00

03.12.2021 року до суду надійшла зазначена позовна заява, зі змісту якої вбачається, що позивач оскаржує виконавчий напис, вчинений 28.10.2021 року приватним нотаріусом Сазоновою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 13476, яким з нього звернено стягнення на користь відповідача, на підставі якого приватним виконавцем Клименюком А.М. було відкрито виконавче провадження № 67599754. Сторона позивача посилається на те, що для вчинення виконавчого напису відповідачем не надано нотаріусу засвідчену виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою про непогашення заборгованості та не надіслано [PERSON] письмове повідомлення - вимогу про усунення порушень умов кредитного договору; виконавчий напис було вчинено без дотримання вимог щодо безспірності; розрахунок заборгованості не є обґрунтованим. Крім того, з 22.02.2017 року законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису були відсутні правові підстави для його вчинення. Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру сум заборгованості та не перевірив, чи всі документи були надані відповідачем для вчинення виконавчого напису. Зазначає також, що у позивача немає жодних договірних відносин з відповідачем ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», правові підстави стягнення боргу на користь відповідача позивачеві невідомі. На підставі викладеного просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, та стягнути судові витрати. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.12.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та визначено учасникам справи строк на подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.12.2021 року задоволено частково клопотання сторони позивача про витребування доказів. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.12.2021 року задоволено заяву сторони позивача про забезпечення позову. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.06.2022 року виправлено описку в ухвалах від 10.12.2021 року. Уповноваженою особою сторони відповідача копія ухвали про відкриття провадження та позовна заява з додатками отримані 27.09.2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подано. Положеннями ч. 8 ст. 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Треті особи пояснення щодо позову в порядку, передбаченому ст. 181 ЦПК України, не подавали. Так як розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, сторони у судове засідання не викликалися. Суд вважає за можливе розглянути справу за матеріалами, наявними у справі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 28.10.2021 року приватним нотаріусом КМНО Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 13476, про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Сіроко Фінанс» (правонаступник ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» за договором факторингу № 019-010721 від 01.07.2021 року) заборгованості за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 75557826 від 07.05.2021 року в загальній сумі 36 104,60 грн. Сторона позивача вважає вказаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки він був вчинений з порушенням вимог законодавства. Згідно положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 18 цього Кодексу встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 цього Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Аналогічні положення містяться також в главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Згідно з п.п. 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. У 2014 році, дійсно, до вказаного Переліку були внесені зміни, затверджені постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662, якими, зокрема, доповнено перелік новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Так, документом, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, є кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, в справі № 826/20084/14 постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року визнано незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 року, зокрема, в частині, наведеній вище. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. За положеннями п. 10.2 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Спірний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 28.10.2021 року, тобто на момент, коли вже були скасовані внесені постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662 зміни та діяла редакція Переліку, яка передбачає вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Відповідно до п.п. 3.5. п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Оспорюваний виконавчий напис стосується стягнення з позивача заборгованості за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 75557826 від 07.05.2021 року, укладеним між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] . У позовній заяві позивач посилається на те, що немає жодних договірних відносин з відповідачем, правові підстави стягнення боргу йому невідомі. Однак, предметом позову є оспорювання виконавчого напису з підстав порушення нотаріусом вимог закону, а не самого договору. Досліджувати питання правомірності правонаступництва в даних договірних зобов`язаннях при розгляді справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не вправі, оскільки оспорення цього виходить за межі заявлених вимог та не стосується предмету розгляду справи. До матеріалів справи сторонами не було надано копію чи оригіналу вказаного договору. Сторона відповідача жодних доказів на спростування вимог позивача суду не надала, зокрема нотаріально посвідченого договору, за яким міг бути вчинений виконавчий напис. Треті особи своїх пояснень суду також не надали. Приватний нотаріус Сазонова О.М. вимоги ухвали суду від 10.12.2021 року щодо надання копії матеріалів нотаріальної справи не виконав. Таким чином, вбачається, що приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис з порушенням вимог чинного законодавства. Крім того, слід зазначити, що питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису було досліджене судом вищої інстанції (постанова від 05.07.2017 року по справі № 754/9711/14-ц; від 23.01.2018 року по справі № 310/9293/15; від 18.07.2018 року по справі № 486/388/16-ц; від 06.06.2019 року № 750/1627/18). Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Так, у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 6-887цс17 вказано, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Тобто, підсумовуючи викладене, під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. Сума заборгованості за виконавчим написом визначена за період з 07.06.221 року по 24.10.2021 року включно у розмірі: 10 450 грн. - прострочений основний борг, 24 954,60 грн. - прострочені проценти, 700 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 36 104,60 грн. За висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У цій же постанові зазначено, що у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Разом з тим, необхідні документи, зокрема, копія договору, який містить інформацію щодо строку його дії, виписка по рахунку, розрахунок заборгованості та ін., в матеріалах справи відсутні, тому суд позбавлений можливості встановити відповідність суми заборгованості тій, що зазначена в виконавчому написі, а також перевірити дотримання строку для її стягнення. Слід також зазначити, що питання наявності та/або відсутності заборгованості та конкретної її суми позивача перед відповідачем за таким кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис з порушенням вимог чинного законодавства та не є безспірною заборгованість, що підлягає стягненню позивача на користь відповідача. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5500 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 4 цієї статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Якщо стороною заявлено суму витрат, яка не є співмірною з наведеними вище критеріями, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. За вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу разом з позовом представником були надані ордер серії АІ № 1168715 від 01.12.2021 року та копії наступних документи: договору про надання правової допомоги № 393 від 08.11.2021 року та додатку № 1 до нього; квитанції від 28.11.2021 року на суму 5500 грн.; акту про надану правову допомогу № 1 від 01.12.2021 року; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Згідно наданих документів, а також детального опису робіт (наданих послуг) від 01.12.2021 року, вбачається, що вартість наданих послуг адвоката складає 5500 грн., до яких входить: консультація - 500 грн. (1 год.), адвокатський запит приватному нотаріусу - 500 грн. (1 год.), адвокатський запит приватному виконавцю - 500 грн. (1 год.), адвокатський запит відповідачу - 500 грн. (1 год.), підготовка заяви про забезпечення позову - 1000 грн. (1 год.), підготовка позовної заяви - 2000 грн. (2 год.), підготовка клопотання про витребування доказів - 500 грн. (1 год.). Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Враховуючи викладене, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу є обґрунтованим у розмірі 4000 грн. та у цій сумі підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі: 908 грн. - за подання позовної заяви; 454 грн. - за подання заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved