Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

Позивач, від імені та в інтересах якої на підставі договору діє адвокат Ярмуш В.В., звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд. У своїх вимогах позивач посилається на те, що 12 травня 2019 року вона придбала у [PERSON] (матері відповідача) житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 4824810100:04:035:0054 за цією ж адресою 35 000 гривень, що становить повну вартість будинку, про що склали відповідну розписку. При цьому [PERSON] передала позивачу ключі від будинку та правовстановлюючі документи і позивач почала проживати у вказаному будинку, користуватись земельною ділянкою, проводити ремонт, оплачувати комунальні послуги де і проживає по теперішній час. При купівлі будинку, позивач з [PERSON] домовились оформити договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки нотаріально. Але [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцем після її смерті є її син [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті матері, але свої спадкові права на вказаний будинок та земельну ділянку для обслуговування вказаного будинку не оформляв, свідоцтво про право на спадщину відносно вказаного нерухомо майна не отримував. Позивач не одноразово зверталася до відповідача з приводу нотаріального оформлення будинку, але той відмовлявся у зв`язку з тим, що для цього йому потрібно було б спочатку оформити спадкові права, для чого витратити багато часу та коштів. З посиланням на те, що зі свого боку позивач виконала всі умови договору, передавши [PERSON] грошові кошти та отримавши у власність житловий будинок та земельну ділянку, проте [INFO] [PERSON] померла, у зв`язку з чим її зобов`язання здійснити дії, необхідні для нотаріального оформлення договору, передбачені договором, залишилися невиконаними. Відповідно до вимог ч.2 ст. 220 ЦК України, позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 12.05.2019 року, укладений між нею та [PERSON] та визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок та земельну ділянку. У підготовче судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник надав до суду заяву про розгляд справи у їх з позивачем відсутність, позовні вимоги позивача підтримує повністю, просить суд про їх задоволення. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, натомість надав до суду заяву, в якій позовні вимоги позивача визнав повністю, вказавши, що йому відомо про те, що його мама за життя дійсно продала позивачу належний їй будинок та земельну ділянку, на якому той розташований, однак нотаріально угоду мама з позивачем не встигли оформити, так як мама померла, просить справу слухати за його відсутності. На підставі ч.4 ст. 200 ЦПК України, судом ухвалено про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні у зв`язку із визнанням відповідачем позову в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] була власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 4824810100:04:035:0054, що розташована за тією ж адресою, на якій розміщено вищевказаний житловий будинок, що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно РКП «Новоодеське районне бюро технічної інвентаризації» за № 9955729 від 27.02.2006 року та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4810290822020 від 29.09.2020 року. Згідно розписки від 12 травня 2019 року, [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) гривень за житловий будинок з усіма господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку до нього, що розташована за тією ж адресою. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 16.11.2019 року Новоодеським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Спадкоємцем після смерті [PERSON] є відповідач по справі, який прийняв спадщину після смерті матері, але свої спадкові права на вказаний будинок та земельну ділянку для обслуговування вказаного будинку не оформляв, свідоцтво про право на спадщину відносно вказаного нерухомо майна не отримував, що підтверджено письмовими доказами, які знаходяться в спадковій справі № 188/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] , витребуваної судом з Новоодеської державної нотаріальної контори. Накладення будь-яких видів обтяжень на вищевказану нерухомість судом не встановлено. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п.4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації». Таким чином, положення статті 220 ЦК України, можливі до застосування за умови укладення таких правочинів після набрання чинності вищезазначеного Закону. Отже, після вказаної дати, договір купівлі-продажу нерухомості в силу ст. 657 ЦК України підлягав лише нотаріальному посвідченню, тому може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядкує встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Статтею 334 ч.3 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Приймаючи до уваги те, що при укладенні договору було домовлено про усі істотні умови договору, відбулося повне виконання договору, суд приходить до висновку проте що позов підлягає задоволенню.. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, з урахуванням наявного в позові клопотання позивача про покладення на неї судових витрат, витрати, пов`язані з розглядом справи у вигляді судового збору у сумі 1990,00 грн., ухвалює покласти на позивача, за його клопотанням про це.

Outcome: approved