Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва, звернулась [PERSON] , з позовом [PERSON] , про стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що з квітня 2020 року між [PERSON] , та [PERSON] , склалися фактичні шлюбні відносини. Позивач та відповідач фактично проживали однією сім`єю, проте шлюб укладений не був. У позивача та відповідача народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинились у середині лютого 2022 року, з цього часу позивач та відповідач не проживають разом, спільного господарства не ведуть. Спільна дитина зареєстрована та проживає разом з позивачем. Починаючи з лютого 2022 року, позивач самостійно здійснює виховання спільної з відповідачем дитини. Після припинення шлюбних відносин відповідач нерегулярно час від часу надавав грошові кошти, участь у вихованні дитини не бере, про матеріальне забезпечення та розвиток дитини не дбає. На даний час позивач перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, отримує соціальну допомогу, тому самостійно утримувати дитини не має можливості. З урахуванням викладеного просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, за минулий період з 29.04.2022 року по 12.08.2022 року та з 12.08.2022 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 19 лютого 2021 року виданого Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] , та [PERSON] . З актового запису про народження № 397 від 19.02.2021 року, вбачається, що відомості про батька [PERSON] , внесено на підставі спільної заяви батьків про визнання батьківства від 19.02.2021 року. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Одним із способів утримання, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, є стягнення аліментів за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно зі ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З урахуванням викладених обставин та з оглядом на те, що малолітня дитина проживає разом з позивачем, відповідач матеріальної допомоги на її утримання у добровільному порядку не надає, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, та з відповідача на її користь підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 12.08.2022 року до досягнення дитиною повноліття. Щодо стягнення аліментів за минулий період, суд зазначає наступне. У відповідності до ч.2 ст.191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів це винна протиправна поведінка, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини. На що неодноразово звертав увагу й Верховий Суд, зокрема в постановах від 19.12.2019 у справі №635/6268/18; від 27.01.2020 у справі №672/198/19; від 29.01.2020 у справі №756/14483/18. Постановою Верховного Суду від 18.05.2020 року (справа №215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. Аналізуючи матеріали справи, суд враховує, що позивачем не надано доказів про вжиття заходів щодо одержання аліментів з [PERSON] , в період з 29.04.2022 року по 12.08.2022 року, а також доказів його ухилення від надання утримання дітей. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять достатніх та належних доказів, що позивач вживав до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, також позивачем не надано доказів ухилення відповідача від сплати аліментів. Надані позивачем в якості доказів ухилення відповідача від сплати аліментів, а саме, її звернення до Дарницького районного суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів, суд вважає неналежними, оскільки позивачу було відмовлено у видачі судового наказу через відсутність відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача, але ця відмова не пов`язана з винною поведінкою відповідача. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню, оскільки вжиття заходів щодо отримання аліментів з відповідача, та дій останнього, направлених на ухилення від їх сплати, не підтверджено позивачем належними, допустимими і достатніми доказами. Відповідно до вимог п.3 статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial