Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , треті особи: виконавчий комітет Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, Києво-Святошинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрайонного управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання шлюбу неукладеним. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07 жовтня 2008 року виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 399. Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач заперечує факт своєї присутності під час реєстрації шлюбу 07 жовтня 2008 року та виконання ним підпису в актовому записі про шлюб, оскільки він з 06 жовтня 2008 року по 19 листопада 2008 року включно перебував за межами території України, а саме на території іноземної держави Федеративна Республіка Німеччини, про що на його думку свідчать відповідні штампи на 31-ій сторінці належного йому закордонному паспорті. Таким чином, присутність його під час реєстрації шлюбу 07 жовтня 2008 року була неможливою. Вказав, що прискорення процедури укладення шлюбу ініціювала [PERSON] , оскільки будучи на передостанньому місяці вагітності боялась, що він поїде до Німеччини та не повернеться. Разом з цим позивач зазначив, що протягом останнього часу їх з відповідачем відносини погіршилися, кожен з них проживає своїм окремим життям, спільне господарство вони не ведуть. Виходячи з наведеного, позивач просив суд визнати шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , неукладеним та анулювати актовий запис про державну реєстрацію шлюбу №399 від 07 жовтня 2008 року, зроблений виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2020 року відкрито провадження у цивільній справі. Відповідачем [PERSON] було подано до суду відзив, в якому остання просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначила, що 06 жовтня 2008 року вони разом з позивачем звернулися до виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області з заявами про реєстрацію шлюбу, проте останній заперечує що був присутній під час реєстрації шлюбу та не підписував актовий запис про шлюб, оскільки в цей час був закордоном. Проте, це не відповідає дійсності, оскільки на момент подачі заяви про реєстрацію шлюбу вона перебувала на 8-му місяці вагітності, продовжувала працювати, а тому всіма організаційними питаннями займався сам позивач, який спеціально приїхав з Німеччини для оформлення шлюбу. Оскільки через місяць відповідач повинна була народжувати, а позивач не міг приїхати раніше, оскільки в нього закордоном була робота, під час подачі заяви 06 жовтня 2008 року сторонам повідомили, що відповідно до Сімейного кодексу України у разі вагітності нареченої шлюб реєструється у день подання відповідної заяви або у будь-який інший день за бажанням наречених протягом одного місяця. Враховуючи, що пройшло вже 13 років, відповідач не може пригадати того ж дня чи наступного їх з позивачем розписали, але вони точно обоє поставили свої підписи в журналі реєстрації шлюбів. Ухвалою від 18 листопада 2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позивач та представник позивача адвокат Боднар М.М. в судове засідання не з`явилися, подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Від представника третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відділу. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 07 жовтня 2008 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області зареєстрований шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис №399, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 17 березня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого 11 грудня 2008 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області та [PERSON] , [INFO] , що сторонами не заперечується. Згідно копії паспорта громадянина України [PERSON] серія [NUMBER] , виданого Печерським РУ ГУ МВС України в м. Києві 31 березня 1999 року, в графі «особливі відмітки» міститься відмітка про реєстрацію 07 жовтня 2008 року шлюбу з [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.7 СК України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. За ч.1 ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст.27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Статтею 28 СК України передбачено, що заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком до будь-якого органу державної реєстрації актів цивільного стану за їхнім вибором. Особи, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, вважаються нареченими. Заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком особисто. Якщо жінка і (або) чоловік не можуть через поважні причини особисто подати заяву про реєстрацію шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену, можуть подати їх представники. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені. Згідно зі ст. 34 СК України присутність нареченої та нареченого в момент реєстрації їхнього шлюбу є обов`язковою. Реєстрація шлюбу через представника не допускається. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 49 ЦК України визначено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Згідно положень п.п.13, 14 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація шлюбу проводиться у присутності нареченої та нареченого. Державна реєстрація шлюбу через представника не допускається. Державна реєстрація шлюбу проводиться у приміщенні органу державної реєстрації актів цивільного стану. За заявою наречених державна реєстрація шлюбу може проводитися за місцем їх проживання, за місцем надання стаціонарної медичної допомоги або в іншому місці, якщо вони не можуть з поважної причини прибути до органу державної реєстрації актів цивільного стану. У цих випадках наявність поважної причини необхідно підтвердити документально. Відповідно до ст. 48 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб, зареєстрований у відсутності нареченої і (або) нареченого, вважається неукладеним. Запис про такий шлюб у органі державної реєстрації актів цивільного стану анулюється за рішенням суду за заявою заінтересованої особи. Звідси, правові наслідки у виді анулювання запису про шлюб, у розумінні вищезазначених положень, настають лише у разі встановлення саме факту відсутності нареченого і (або) нареченого під час реєстрації шлюбу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, звертаючись до суду із позовом позивачем було заявлено клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи на предмет ідентифікації підпису вчиненого в актовому записі про шлюб №399 від 07 жовтня 2008 року, складеному виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, проте у задоволенні заявленого клопотання протокольною ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2021 року було відмовлено. З повторним клопотанням з приводу призначення у справі судової почеркознавчої експертизи позивач та його представник не зверталися, у зв`язку з чим факт виконання підпису іншою особою у актовому записі про шлюб встановлено не було. Разом з тим, в додаткових письмових поясненнях на відзив відповідача [PERSON] не заперечував можливе проставлення ним підпису в книзі реєстрації шлюбу. Посилання позивача на те, що в момент державної реєстрації їхнього з відповідачем шлюбу він перебував за межами території України, про що, на його думку, свідчить відповідний штамп його закордонного паспорту, до уваги судом не приймаються, оскільки така відмітка в паспорті не є належним та допустимим доказом вказаних обставин. Так доказом, перебування особи за межами території України, зокрема, є довідка Державної прикордонної служби України про перетин особою державного кордону. Електронні листи направленні позивачем в день реєстрації шлюбу, пред`явленні ним як доказ перебування цього дня за кордоном, є неприйнятними, оскільки не свідчать про точне місце їх відправлення цього дня. Таким чином, позивачем, всупереч положень ст.81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин того, що державна реєстрація шлюбу проводилась у його відсутності, а також підписання актового запису про шлюб іншою особою. За недоведеності факту відсутності нареченого під час реєстрації шлюбу, який і є підставою для анулювання шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог. Також слід зазначити, що про обізнаність [PERSON] щодо реєстрації шлюбу, укладеного між сторонами саме 07 жовтня 2008 року свідчить наявна в паспорті позивача відмітка про реєстрацію шлюбу з [PERSON] , який між сторонами існував протягом дванадцяти років, що свідчить про взаємну згоду перебування сторін у шлюбних відносинах. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява №64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed