Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

У серпні 2021 року до суду надійшла позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із здійсненням регламентної виплати потерпілому, в якій позивач просив стягнути з відповідача завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 89 613 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2\~270 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 17\~922,78 коп. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 14 березня 2020 року о 07.40 год. в м.Дніпро по вул.Криворізькій біля будинку №39 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 21063, д.н.з. [NUMBER] , який знаходився під керуванням [PERSON] та транспортного засобу Mitsubishi Outlander, д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. 15 квітня 2020 року постановою суду [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього штраф. Станом на дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не застрахована. Для визначення матеріального збитку завданого автомобілю Mitsubishi Outlander, д.н.з. [NUMBER] , позивач надав відповідне доручення ФОП [PERSON] . За послуги ФОП [PERSON] позивач поніс витрати в розмірі 1\~680 грн. Відповідно до висновку експертного дослідження матеріальний збиток, заподіяний автомобілю Mitsubishi Outlander, д.н.з. [NUMBER] , складає 89\~613,93 грн. Зазначена шкода особисто відповідачем потерпілому не відшкодована. 17.03.2020 року потерпілий подав позивачу повідомлення про ДТП. Крім того, 19.05.2020 року представником потерпілого подано позивачу заяву про відшкодування шкоди внаслідок ДТП. Позивач відшкодував потерпілому [PERSON] , в особі представника [PERSON] , майнову шкоду в розмірі 89\~613,93 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована, то відповідач, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати в порядку регресу позивачу завдану шкоду, а також позивачем понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 17 922,78 грн., у зв`язку із чим, позивач вимушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 13 вересня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 13.09.2021 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Відповідач був належним чином сповіщений про розгляд справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням у якому міститься запис про особисте отримання конверта 01.03.2023 року, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву протягом встановленого судом строку відповідач не скористався, у зв`язку з чим, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Положеннями ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 14 березня 2020 року о 07 год. 40 хв. в м.Дніпро на вул.Криворізькій біля буд.39 [PERSON] , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21063, д.н.з. [NUMBER] , під час вибору безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, через що втратив можливість постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, в зв`язку з чим, на дорозі з двостороннім рухом, що має дві смуги руху, виїхав на призначену для зустрічного руху сторону дороги і скоїв зіткнення із автомобілем Mitsubishi Outlander, д.н.з. [NUMBER] , який був під керуванням [PERSON] , внаслідок чого, були пошкоджені транспортні засоби. При цьому, водій [PERSON] порушив вимоги п.11.4 та п.12.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність ст.124 КУпАП. Постановою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 квітня 2020 року [PERSON] , [INFO] , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.19). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Транспортний засіб ВАЗ 21063, д.н.з. [NUMBER] , на час ДТП не був забезпечений полісом (а.с.9). Одночасно з цим, транспортний засіб Mitsubishi Outlander, д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.13), на час ДТП був забезпечений полісом №139543821 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів із терміном дії з 01.02.2020 року по 31.01.2021 року включно (а.с.14). У зв`язку з настанням вищевказаної події, 17 березня 2020 року [PERSON] звернувся до МТСБУ із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.10). Відповідно до довіреності, виданої 30 травня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Аршава І.О. та зареєстрованої в реєстрі за №2560, [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси у будь-яких страхових компаніях України, у відповідних органах державної виконавчої служби, приватного виконавця, в усіх органах влади та органах місцевого самоврядування, отримувати у будь-яких страхових компаніях грошові компенсації, страхові виплати, відшкодування шкоди, в тому числі укладати договори (угоди) про відшкодування шкоди та отримувати відшкодування (регламентна виплата) від МТСБУ стосовно вказаної транспортної пригоди (а.с.12). Представник власника пошкодженого автомобіля Mitsubishi Outlander, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] [PERSON] , з метою отримання відшкодування 14 травня 2020 року звернувся до МТСБУ із заявою, до заяви додано необхідний перелік документів на підтвердження вказаних обставин (а.с.11). Відповідно до Висновку експертного дослідження авто товарознавця №113/20А з визначення матеріальної шкоди заподіяної власнику КТС, складеного 27 квітня 2020 року судовим експертом Пилипенко О.С., оцінювачем визначено матеріальний збиток заподіяний власнику автомобіля Mitsubishi Outlander, д.н.з. [NUMBER] , у розмірі 89\~613,93 грн. (а.с.20-26). При вирішенні спору суд враховує зазначений висновок, як належний доказ обсягу завданої шкоди, оскільки стороною суду надано підтвердження про фаховість, кваліфікацію вказаного оцінювача, у тому числі щодо напряму проведення оцінки майна (а.с.32). У Додатку №1 до висновку №113120А складений перелік пошкоджень автомобіля Mitsubishi Outlander, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, що сталась 14.03.2020 року (а.с.27), відповідне підтверджується і відповіддю від НПУ (а.с.7-8) та Актом виконаних робіт №65 від 12.05.2020 року (а.с.16). Вищевказана сума, що встановлена судовим експертом, також підтверджується ремонтною калькуляцією №113/20А від 27.04.2020 року (а.с.28-30,31). Як вбачається із квитанції №65 від 12.05.2020 року [PERSON] було сплачено 92\~050 грн. за ремонт автомобіля Mitsubishi Outlander, д.н.з. [NUMBER] (а.с.17). Актом виконаних робіт відповідно до листа МТСБУ №3.1-02/67027/вих./1 від 01 квітня 2020 року по справі МТСБУ №67027, встановлено розрахунок між замовником та виконавцем в сумі 1\~680 грн. (а.с.33,34). 21 липня 2020 року МТСБУ на рахунок ФОП [PERSON] сплачено 1\~680 грн. із призначенням платежу: оплата послуг аваркома (експерта) по справі №67027, згідно рах. №46 від 27.04.2020 року т.з. [NUMBER] (а.с.35). МТСБУ визначило розмір регламентної виплати в розмірі 89\~613,93 грн., що підтверджується Довідкою №1 МТСБУ про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих від 27.05.2020 року (а.с.36). На підставі зазначеної довідки, було прийнято Наказ МТСБУ №6054 від 03.06.2020 року «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих» про виплату відшкодування [PERSON] в розмірі 89\~613,93 грн. (а.с.37). МТСБУ перерахувало потерпілому суму відшкодування у розмірі 89 613,93 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1479189 від 03 червня 2020 року (а.с.38). Таким чином, фактичні витрати МТСБУ на відшкодування витрат, пов`язаних з регламентною виплатою по страховому випадку складаються в загальній сумі 91\~293,93 грн. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів тому, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди і ін.) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Відповідно до п.21.4 ст.21 Закону № 1961-IV, у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом. Згідно п.39.1, п.39.2.1 ст.39 Закону № 1961-IV МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам; є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодування на умовах, передбачених цим Законом . Відповідно до п.2.1 ст.2 Закону № 1961-IV відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України (254к/96-ВР), Цивільним кодексом України (435-15), Законом України «Про страхування» (85/96-ВР), цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно з п.п. а п. 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Відповідно до п.п. 38.2.1. п. 38.2 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресивний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Частина перша ст.1191 ЦК України передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Враховуючи, що судом встановлено на підставі зібраних по справі доказів те, що ДТП сталася з вини водія [PERSON] , який на той час не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим, МТСБУ проведено страхову виплату іншому учаснику ДТП на відшкодування завданого збитку, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позову про стягнення з відповідача витрат в розмірі 91\~293,93 грн. та його задоволення. Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Підсумовуючи можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Верховний Суд у своїй Постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу було надано суду довіреність видану адвокату Хомяку Олегу Петровичу (а.с.40), договір №4.1/28-05/2019 від 28 травня 2019 року (а.с.41), додаткову угоду №8 до договору №4.1/28-05/2019 від 28 травня 2019 року (а.с.44) та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.45). Проте, за відсутності передбачених законом документів, не можна достовірно встановити, що фактично позивачу надавалась адвокатом правова допомога у зазначеній цивільній справі, оскільки суду не було надано належних та достовірних доказів, в розумінні ст.ст.77,79 ЦПК України, а саме, не надано квитанції до прибуткового касового ордеру із зазначенням суми сплачених витрат, розрахунку із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу, зокрема акту приймання-передачі наданих послуг, окрім того, суд зазначає, що документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки) суду також надано не було, що унеможливлює встановити, що заявлені витрати були дійсно понесені позивачем саме у зв`язку із представництвом її інтересів у суді за даною цивільною справою. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів понесення останньою витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим, заявлені витрати на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню, а тому, вимоги, в цій частині, задоволенню не підлягають. Понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2270 грн. підлягають відшкодуванню, та згідно ст.141 ЦПК України - стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial