Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

25.11.2022 року представник позивача адвокат Калінін С.К., що діє в інтересах позивача [PERSON] звернувся до Гребінківського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. [NUMBER] від 09.06.2021 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованості у розмірі 14478,00 грн. Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на користь позивача [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 9928,51 грн., а також судові витрати, що складаються з витрат по оплаті послуг з надання правової допомоги у розмірі 5 000 грн. 00 коп., витрат по сплаті судового збору у сумі 1 984,20 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованості в розмірі 14 478,00 грн. Вказує, що приватний нотаріус мотивував виконавчий напис тим, що [PERSON] є боржником за Договором №0554-1356 від 01.12.2020 укладеним із ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». Позивач зазначає, що він не підписував в будь-який спосіб вищевказаний кредитний договір з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», сторона позивача лише констатує той факт, що наданий відповідачем примірник кредитного договору не був нотаріально посвідчений. 23.09.2021 року на підставі спірного виконавчого напису, приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гуріною Т.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] про примусове стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованості в розмірі 14 478,00 грн. 04.11.2021 року приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гуріна Т.В., винесла постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку скерувала за місцем роботи позивача для виконання. При здійсненні відрахування із заробітної плати позивача в період з листопада 2021 року по березень 2022 року утримано кошти в сумі 9 928 грн. 51 коп. Вважає, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. виконавчий напис [NUMBER] від 09.06.2021 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» щодо стягнення заборгованості, є протиправним, незаконним, та таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню. 01 грудня 2022 року до суду надійшла відповідь Відділу ведення реєстру територіальної громади та реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Гребінківської міської ради, згідно якої встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с.33). Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 05.12.2022 року відкрито спрощене позовне провадження за вищевказаною позовною заявою і призначено підготовче судове засідання на 05.01.2023 року о 11 год. 30 хв. з викликом сторін. (а.с.34-36). 12.12.2022 року до суду засобами електронної пошти представником відповідача Тітовою О.О. надіслано заяву позивача про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу. Вказує, що в даній цивільній справі позивачем не було надано суду детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом з зазначенням витраченого часу по кожному із видів робіт, та розрахунком вартості виконання кожного із виду робіт з врахуванням витраченого на це часу, оформленого у встановленому порядку. Просить суд, виходячи з принципів співмірності, реальності та розумності, зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу до середньо ринкової вартості цієї послуги, що складає 2 500,00 грн. Враховуючи не подання позивачем до суду детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом з зазначенням витраченого часу по кожному із видів робіт, та розрахунком вартості виконання кожного із виду робіт з врахуванням витраченого на це часу, оформленого у встановленому порядку, відмовити в стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі (а.с.43-47). 23.03.2023 року в судове засідання позивач та її представник адвокат Калінін С.К не з`явилися, вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, представником позивача системи «Електронний суд» надіслано заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, з якої вбачається, що позивач наполягає на задоволенні позову у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.81-82). В судові засідання призначені на 05.01.2023, 08.01.2023, 02.02.2023, 13.03.2023, 23.03.2023 відповідач не з`явився, він належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать довідки про доставку електронного листа в його електронний кабінет (а.с.53,65,70,75). Відзиву не подавав. Від нього не надходило заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи. З огляду на положення ст.128 ЦПК України, він вважається таким, що належним чином сповіщений про день і час розгляду справи. Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. та приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області ГурінаТ.В. в судове засідання не з`явилися, вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Від них не надходило зав чи клопотань про перенесення розгляду справи. За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.1 ст.281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ухвали суду від 23.03.2023 року суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 09 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем було вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за [NUMBER], за яким стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 0554-1356 від 01 грудня 2021 року (а.с. 18). Зі змісту виконавчого напису вбачається, що строк платежу за кредитним договором настав, а стягнення заборгованості проводиться за період з 15 грудня 2021 року до 04 червня 2021 року. Заборгованість складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту - 9 600,00 грн. та простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 4 528,00 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом також стягнуто зі стягувача плату - 350 грн., яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню - 14 478,00 грн. 23 вересня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гуріна Т.В. на підставі виконавчого напису [NUMBER] від 09.06.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., винесла постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] про примусове стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованості в розмірі 14 478,00 грн. (а.с.14,15). 04 листопада 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гуріна Т.В. на підставі виконавчого напису у виконавчому провадженні [NUMBER], винесла постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника і скерувала постанову за місцем роботи позивача для виконання.(а.с.19,20). Згідно звіту про здійснені відрахування та виплати, яка видана [PERSON] підприємством АТ «Українська залізниця» Виробничий підрозділ «Вокзал станції Київ-Пасажирський» Філії «Вокзальна компанія» від 30.09.2022 року №268, із позивача [PERSON] на виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (ВП [NUMBER] від 04.11.2021) утримано кошти у період з листопада 2021 по березень 2022 року в сумі 9 928,51 грн. (а.с.23). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» №2 від 31.01.1992 року при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість скарг суди мають виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, № 1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Даний правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 4 березня 2015 року в справі №6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі №6-141цс14. Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Разом з цим, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року була залишена без змін, постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», з моменту її прийняття. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Вказаний правовий висновок викладений в постанові Великої палати Верховного суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (12-5гс21). Позивач стверджує, що він не підписував в будь-який спосіб вказаний кредитний договір з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», сторона позивача лише констатує той факт, що наданий відповідачем примірник кредитного договору від 01.12.2020 року №0554-1356 (а.с.16 зворот) не був нотаріально посвідчений. Таким чином, суд приходить до висновку, що вчиняючи 09.06.2021 року виконавчий напис [NUMBER] про стягнення з Боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованості в розмірі 14 478,00 грн., приватний нотаріус Бригіда В.О. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. та зареєстрований в реєстрі за [NUMBER] від 09.06.2021 року, слід визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням норм законодавства для здійснення даного виду нотаріальних дій. Крім того, за приписами ч.1,2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» зобов`язаний відшкодувати позивачу [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти у сумі 9 928,51 грн. при виконанні постанови про звернення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника ВП [NUMBER] від 23.09.2021, винесеної при примусовому виконанні виконавчого напису [NUMBER] від 09.06.2021 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в сумі 14 478,00 грн. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі вищенаведеного є правові підстави для визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з тим, що між сторонами існує спір щодо виконання умов кредитного договору, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження безспірності заборгованості, недотримано умов вчинення виконавчого напису щодо кредитного договору, який не посвідчений нотаріально, тому суд приходить до висновку про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих коштів. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У ЦПК України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. стороною позивача надано наступні документи: ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ №1106745; договір №б/н21 про надання правничої (правової) допомоги укладеним між Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» та [PERSON] від 05.10.2021; меморіальний ордер №5332026817 від 07.11.2022 року на суму 1000,00 грн. та меморіальний ордер №@2PL120406 від 25.02.2023 року на суму 4000,00 грн. про прийняття коштів від [PERSON] договір №б/н21 від 05.10.2021; акт виконаних робіт (наданих послуг) від 23.11.2022 на суму 5000,00 грн. (а.с.21,22, 24-27, 24-26). Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, або тільки має бути сплачено (Постанова Верховного Суду від 01.09.2021 по справ №178/1522/18). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Враховуючи вищевикладені обставини, суд відмовляє в задоволенні клопотання представника відповідача про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу з огляду на те, що розмір заявлених витрат на правничу допомогу є співмірними зі складністю цієї справи і відповідають критерію реальності таких витрат та підтверджені належними документами. Отже суд, приходить до висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 5000,00 грн. за надання правничої (правової) допомоги в даній цивільній справі. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, тому з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на користь позивача [PERSON] належить стягнути витрати пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 1 984,80 грн. (а.с.1), та витрати пов`язані з наданням правничої (правової) допомоги в сумі 5 000,00 грн.

Outcome: approved