Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-16 00:00:00

01.07.2022 року позивач звернувся до суду за позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 04.07.2022 року позов було залишено без руху. 13.07.2022 року позивачем було усунуто недоліки, вказані в ухвалі суду від 04.07.2022 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 22.07.2022 року відкрито провадження у даній справі, залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Службу у справах дітей Основ`янського району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. 09.09.2022 року на адресу суду надійшла заява позивача з приєднанням до матеріалів справи Акту обстеження умов проживання від 11.08.2022 року та висновку оцінки потреб сім`ї, складених Службою у справах дітей Основ`янського району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 13.02.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, надавав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала письмову заяву, просила суд розглянути справу у її відсутність, проти позову не заперечує та визнає його. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Основ`янського району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з`явився. Оскільки сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, то їх неявка в судове засідання, згідно з ч. 3 ст. 218 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог та ч. 1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 27 червня 2008 року між [PERSON] , [INFO] , та відповідачем, [PERSON] (дівоче прізвище « [PERSON] »), [INFO] , було укладено шлюб, який був зареєстрований Червонозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що було видано свідоцтво серії № [NUMBER] . Від цього шлюбу у сторін народилося двоє доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього року сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на життя, сім`ю та виховання дитини. У сторін відсутні спільні інтереси з дружиною, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Вже тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Сторони з початку 2022 року проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, тому було прийняте спільне рішення щодо розірвання шлюбу. Майнових спорів між сторонами немає. Тому позивач просить шлюб, зареєстрований 27.06.2008 року Червонозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, розірвати та визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , ? з позивачем, а [PERSON] , [INFO] з відповідачем. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 СК України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом враховано, що відповідач надала письмову заяву, в якій вказала, що позов визнає. Згідно Акту обстеження умов проживання від 11.08.2022 року та висновку оцінки потреб сім`ї, складених Службою у справах дітей Основ`янського району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, умови проживання за адресою [ADDRESS] є задовільними, квартира обладнана необхідними меблями та побутовою технікою. За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Стаття 27 Конвенції про права дитини дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей підлягають задоволенню, оскільки це відповідає інтересам сторін та дітей, позивач та відповідач мають можливість створити донькам належні умови для виховання та розвитку.

Outcome: approved