Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] , що діяв за довіреністю в інтересах [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області із позовом до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Приватний нотаріус Южненського міського нотаріального округу Одеської області Валігурський Михайло Михайлович, про визнання виконавчого напису таким, що не відповідає виконанню. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 08 травня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів. На підставі умов укладеного кредитного договору відповідач передав у власність позивачу грошові кошти у сумі 500 тисяч гривень. Відповідно пункту 6 даного договору повернення грошових сум здійснюється рівними частками по 8000 гривень щомісяця протягом 5 років починаючи з липня 2013 року по червень 2018 року. Саме це і робив позивач. Пунктом 7 даного договору визначено, що повернення позики повинно бути здійснено шляхом зарахування грошових коштів на особистий рахунок Позичкодавця (мається у виду відповідача) у національній грошовій одиниці України, за офіційним курсом долара США до національної грошової одиниці України, встановленим НБУ на день повернення позики. Позивач сплачував не один рік відповідачу по 8000 гривень щомісячно виконуючи вимоги пункту 6 даного договору і це задовольняло відповідача і позивача навіть після здороження долара США.. Але відповідач у жовтня 2017 року звернувся до приватного нотаріуса і той відповідачу видав виконавчий напис. 27.10.2017 року старшим державним виконавцем Лиманського районного відділу ДИС Головного територіального управління юстиції в Одеській області відкрито виконавче провадження № 55012322. Представник позивача вважає, що вчинений напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив приписи статті 88 Закону України «Про нотаріат». Розрахунок розміру не виконаних зобов`язань за кредитним договором за тілом кредиту, відсотками за користування кредитом та пені у виконавчому написі зроблено відповідачем одноособово без урахування думки позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Нотаріус не повідомляв боржника про те, що до нього звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису, що створює ситуацію коли боржник не міг ніяким чином заперечувати проти незаконно нарахованих сум і відповідно нотаріус не мав вчиняти виконавчий напис оскільки ним не була перевірена безспірність вимог кредитора (Відповідача). Наслідки такого неповідомлення зазначені в узагальненні ВССУ від 07.02.2014 року про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні. А саме в пункті 10 вказаного узагальнення вказано, що неповідомлення боржника про вимогу кредитора є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Виконавчий напис вчинено на підставі розрахунку заборгованості, які підготовлено працівниками банку, що є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача. Однією з обов`язкових умов для вчинення виконавчого напису є безспірність заборгованості. Представник позивача вважає, що нарахована заборгованість є спірною. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, про час та дату засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзиву на позовну заяву не подав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Южненського міського нотаріального округу Одеської області Валігурський Михайло Михайлович в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Заслухавши доводи сторін, оцінивши докази, що перебувають в матеріалах цивільної справи, судом встановлені наступні фактичні обставини. 08 травня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів. На підставі умов укладеного кредитного договору відповідач передав у власність позивачу грошові кошти у сумі 500 тисяч гривень. Відповідно пункту 6 даного договору повернення грошових сум здійснюється рівними частками по 8000 гривень щомісяця протягом 5 років починаючи з липня 2013 року по червень 2018 року. 20.10.2017 року приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Одеської області Валігурським Михайлом Михайловичем вчинено нотаріальний напис №1993 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , заборгованості у сумі 905734,00 гривень. 27.10.2017 року на підставі даного виконавчого напису старшим державним виконавцем Лиманського районного відділу ДИС Головного територіального управління юстиції в Одеській області відкрито виконавче провадження № 55012322. Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей\~15, 16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої\~статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року №3425-XII «Про нотаріат»\~нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону України «Про нотаріат»\~та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. З тексту оспорюваного виконавчого напису від 20 жовтня 2017 року вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат»\~та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999року за № 1172. Постановою КабінетуМіністрів України№1172 від 29 червня 1999 року\~затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Постановою Кабінету Міністрів №622 від 26.11.2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,88\~Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми\~Закону України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно ст.\~12\~та ст.\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно абзацу 3 ст. 24 України «Про\~забезпечення вимог\~кредиторів та\~реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Дана вимога Закону Відповідачем не була виконана. В письмовому повідомленні, яке Відповідач не надіслав на адресу Позивача повинно містити таку інформацію: зміст порушення, вчиненого боржником; загальний \~розмір \~не \~виконаної \~боржником \~ забезпеченої\~ обтяженням\~вимоги;\~ опис\~предмета забезпечувального\~обтяження;\~ посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Отже Відповідачем були порушенні норми п. 6 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (обов`язок стягувача щодо надання 30-ти днів на добровільне виконання вимоги) та норми п. 5 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (відсутність попередження про позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати Відповідач (обтяжував). За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Питання щодо судових витрат суд вирішує з врахуванням положеньст.141 ЦПК України, згідно якого судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підставі викладеного,

Outcome: approved