Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28.07.2020 вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 26.03.2020 щодо [PERSON] змінено - скасовано його в частині вирішення цивільного позову [PERSON] та в цій частині призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Позовна заява [PERSON] мотивована тим, що 09.08.2018 о 15 год. 20 хв. на автодорозі сполученням Житомир - Могилів - Подільський, 320 км+900 м в межах населеного пункту с. Некрасове Вінницького району Вінницької області, водій автомобіля «ГАЗ 3302» д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , вказаним транспортним засобом рухався в напрямку м. Вінниця, після чого останній заснув за кермом автомобіля та здійснив неконтрольований з`їзд з належної йому смуги руху на другорядну дорогу, де зіткнувся з нерухомим автомобілем «Шевроле Лачеті» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП [PERSON] , згідно висновку судово - медичної експертизи №1227/1325 від 19.11.2018, отримав закриту черепно - мозкову травму з переломом кісток склепіння і основи черепа, які відносяться до тяжких ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння, та отримав перелом акроміального кінця правої ключиці зі зміщенням уламків які відносяться середньогго ступеня тяжкості. Також було технічно пошкоджено автомобіль, який належить [PERSON] . Так, згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 338 від 24.09.2018, вартість відновлювально - ремонтних робіт автомобіля «Шевроле Лачеті» становить 157 74973 грн. 73 коп. Тобто, матеріальна шкода, яка завдана пошкодженням автомобіля позивача складає 157 749 грн.73 коп. Внаслідок злочину в результаті ДТП, яка сталася з вини відповідача [PERSON] , позивачу було завдано матеріальних збитків, понесених у зв`язку із придбанням ліків та проходження лікування на загальну суму 14 020 грн. 42 коп. Внаслідок дій відповідача [PERSON] , позивачу [PERSON] завдано непоправимої моральної шкоди внаслідок Тяжкої травми голови та головного мозку, внаслідок даної травми повністю порушено його спосіб життя, що супроводжується перебуванням під постійним наглядом лікарів, постійними головними болями, ці непоправимі зміни в його житті відбулися внаслідок дій [PERSON] . Внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень протягом тривалого часу позивачу довелося лікуватись, що позбавило його звичайного ритму життя та можливості працювати, щоб належним чином утримувати свою сім`ю та родину. Внаслідок ДТП позивачем перенесено значний фізичний біль, емоційний стрес, який супроводжується почуттям розгубленості, страху за своє здоров`я та життя; порушились нормальні життєві зв`язки, змінився звичайний спосіб життя, порушився сон, постійна тривога та острах сідати за кермо автомобіля та опинитися у схожій ситуації, на дорозі його охоплює паніка. Було пережито сильний стрес. Виходячи із тривалості і глибини моральних страждань, виходячи із принципу розумності та справедливості, позивач вважає, що йому, як потерпілому, завдано моральну шкоду, яка не може бути оцінена ним менше, ніж 100 000 грн. Цивільна відповідальність автомобіля ПрАТ «Концерн Хлібпром», на якому працює водієм позивач, застрахована в страховій компанії ПАТ «НАСК «Оранта»», тому страхова компанія зобов`язана здійснити страхові виплати в межах зазначених лімітів. В ході судового розгляду стороною позивача неодноразово уточнювалися позовні вимоги, зокрема, з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить Стягнути з страхової компанії ПАТ «НАСК «Оранта» 200 000 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю; 100 000 грн. за заподіяну майнову шкоду - пошкодження автомобіля з межах страхового випадку, 14 020 грн. 42 коп. витрати на придбання ліків та лікування та 5% відшкодування моральної шкоди в сумі 701 грн.02 коп.; стягнути з ПрАТ «Концерн Хлібпром» 23 255 грн. за заподіяну майнову шкоду (пошкодження автомобіля, різниця між страховим випадком) та 200 000 грн. відшкодування моральної шкоди; стягнути з [PERSON] 8 000 грн. витрат на правову допомогу. Відповідач [PERSON] надав суду заперечення проти позовних вимог позивача, в яких просить відмовити в їх задоволенні з наступних підстав. Так, на момент ДТП [PERSON] виконував трудові обов`язки, як водій відділу транспортної логістики, перебуваючи у трудових відносинах з ПрАТ «Концерн Хлібпром». На спірні правовідносини поширюються норми глави 82 ЦК України. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187 ЦК України). Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їх працівником під час виконання ним трудових обов`язків ( ч.1 ст. 1172 ЦК України). У Постанові Верховного Суду від 25.11.2020р. у справі № 760/28302/18-ц викладено таку правову позицію: «Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо)». Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала, а ч.2 ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодження речі. Заявляючи вимоги про відшкодування шкоди за пошкодження транспортного засобу, позивач посилається на висновок автотоварознавчої експертизи № 388 від 24.09.2018. Однак, з даного висновку експерта неможливо встановити, які саме пошкодження зазнав автомобіль в результаті ДТП. Згідно даного висновку, огляд автомобіля проведено лише за участю представника позивача, за відсутності інших учасників ДТП, без їх повідомлення. При складанні висновку не дотримано приписів п. 4.4., п. 5.2, п. 5.3, п. 7.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних, затвердженої наказом ФДМУ від 24.11.2003 № 142/5/2092. З Висновку експерта №388 вбачається, що експерт розрахував вартість автомобіля у технічно справному стані. Водночас, з цього висновку не вбачається який розмір між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Тому, такий доказ не відповідає вимогам достовірності, передбаченим ст. 79 ЦПК України. З наведеного, позивач не надав достатніх, достовірних доказів на підтвердження розміру майнової шкоди. Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд. зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить. Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Отже, законодавець наділив саме суд правом визначати розмір грошового відшкодування. Однак, оскільки поняття моральної шкоди оціночне, то і визначити розмір моральних страждань неможливо «виміряти» за аналогією з матеріальною шкодою. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Доказами, що підтверджують розмір моральної шкоди можуть слугувати дані, що підтверджують дійсність моральних страждань, їх тяжкість та зміну звичного способу життя потерпілого. Це можуть бути висновок спеціаліста психолога або висновок с)г експерта психолога, показання свідків (свідчення друзів, колег), характеристика з роботи, виписки з лікарні, якщо потерпілий звертався по допомогу до лікаря невролога - психіатра, рахунки від приватних психологів чи проходження спеціальних курс: реабілітації. Однак, саме за підсумками психологічного дослідження можна точно встановити, які саме моральні страждання були заподіяні особі даними правопорушенням, наскільки ці моральні страждання (моральна шкода) є важкими, які можливі суми компенсації моральної шкоди будуть адекватні встановленого рівня моральних страждань. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Законодавством не визначено ані верхньої, ані нижньої межі такої суми. Позивач не надав жодного доказу на підтвердження обгрунтування заявленого розміру моральної шкоди ( як-от, висновок про визначення розміру моральної шкоди). Обгрунтовуючи розмір моральної шкоди, позивач зауважує про порушений спосіб життя та перебуванням на лікуванні. Проте, у позові не зазначено в чому полягає моральна шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи саме такий розмір моральної шкоди, якими доказами підтверджується. На підтвердження своїх позовних вимог в цій частині позивач не надав жодних належних доказів, які б відображали ступінь страждань та підтвердили наявність сильного психологічного стресу. Беручи до уваги особливості правової природи моральної шкоди, відповідач вважає, що вимога позивача відшкодувати шкоду в такому розмірі далеко не є адекватною та однозначно завищеною, оскільки проаналізувавши предмет та підставу позову стає очевидним той факт, що позивач не надав жодного документу, який би підтверджував факт його душевних страждань. Його міркування щодо визначення ступеня страждань грунтуються лише на суб`єктивних судженнях, що виключає можливість об`єктивної оцінки розміру відшкодування моральної шкоди. Тому, неможливо погодитись із доводами позивача щодо стягнення моральної шкоди у зазначеному, завищеному розмірі. Позивач обґрунтував душевні страждання необхідністю лікування в медичних закладах, психічні переживання за своє життя у своїй сукупності зумовили втрат) душевного спокою, нормальних життєвих зв`язків. Проте, не вказав у чому конкретно відобразилась така втраті душевного спокою та нормальних життєвих зв`язків. Отже, позов є необгрунтованим, а розмір моральної шкоди у заявлених вимогах є співмірним до ймовірних моральних страждань. Також, в контексті розгляду питання про стягнення моральної шкоди, слід звернути увагу на обставини розгляду кримінального провадження про обвинувачення водія, якому враховуючи всі обставини обрано покарання, не пов`язане із позбавленням волі. Окрім того, відсутність підстав для стягнення майнової шкоди свідчить про відсутність правових підстав й для стягнення моральної шкоди. Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постанові від 11.06.2020 по справі №821/227/17, а також у постановах від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності. ренті витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу надай ід послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для стороні Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки надані сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності; розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій ст. 126 ГПК. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обгрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved