Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

21.02.2022 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої злочином, в якому позивач, з урахуванням уточненої редакції позовної заяви від 05.05.2022 року, просить суд: - стягнути з [PERSON] 38728,51 грн на її користь в рахунок відшкодування, заподіяної злочином майнової шкоди; - стягнути з [PERSON] 35000,00 грн на її користь в рахунок відшкодування, заподіяної злочином моральної шкоди; - стягнути з [PERSON] на її користь витрати на проведення судово-медичної експертизи у розмірі 566,64 грн. І. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що у ході судового розгляду кримінального провадження №12018040030002530 від 02.11.2018 року відносно [PERSON] , [INFO] , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України, судом була встановлена наявність достатніх доказів для визнання винуватим відповідача - [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження. Також позивач зазначила, що після нанесення їй тілесних ушкоджень їй була видалена нирка та наразі вона має інвалідність ІІІ групи. Одразу після заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень позивачу стало погано та з 26.10.2018 року вона знаходилась на лікуванні у неврологічному відділенні. Її стан здоров`я погіршився і вона змушена була звернутися до лікаря з приводу больових приступів з лівого боку (лівої нирки), та її знову було госпіталізовано у стаціонар, де зроблено УЗІ. Однак, за результатами УЗІ не одразу розпізнали гнійний абсцес нирки, що утворилося з причини ушкодження лівої нирки. Так, у період з 28.11.2018 року по 07.12.2018 року вона перебувала на лікуванні в ДКЛ ЗТ Філії «ЦОЗ» ПАТ «Укрзалізниця», де їй поставили діагноз та була видалена ліва нирка. На даний час позивач має ІІІ групу інвалідності довічно. Як пояснила позивач, діями відповідача їй була спричинена майнова шкоду у розмірі 38728,51 грн та моральна шкода у розмірі 35000,00 грн. З огляду на викладене вище, позивач звернулась до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої злочином. Відповідач 20.07.2022 року, не погодившись із позовними вимогами надав суду відзив на позов, в якому зазначив, що винним себе у вчиненні кримінального правопорушення він не визнає та ухвалою суду було закрито кримінальне провадження відносно нього за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а цивільний позов про відшкодування моральної та матеріальної шкоди було залишено без розгляду. При цьому відповідач послався на положення п. 1 ч. 1 ст. 49 КПК України та просив суд закрити провадження у справі за відсутністю доказів і за строком давності. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі та пояснили підстави звернення до суду з позовом таким чином, як про це зазначено вище. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 31.03.2022 року було залишено без руху позовну заяву та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 05.05.2022 року позивач усунула недоліки позовної заяви у повному обсязі та належним чином. Ухвалою суду від 09.05.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою суду від 30.03.2023 року було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження в цивільній справі. Ухвалою суду від 30.03.2023 року із занесенням до протоколу судового засідання було прийнято відмову представника позивача від клопотання про витребування доказів, у зв`язку з тим, що представник позивача не підтримав вказане клопотання. У судове засідання, призначене на 30.03.2023 року, з`явилась позивач та її представник. Відповідач та (або) його представник у судові засідання, призначені на 11.07.2022 року, 04.10.2022 року, 16.11.2022 року, 19.12.2022 року, 01.02.2023 року, 30.03.2023 року, не з`явилися, належним чином були повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання, причини неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши думку позивача та її представника, на підставі положень ст. ст. 128, 223 ЦПК України розглянув справу за відсутності відповідача та (або) його представника, за наявними у справі письмовими доказами. Під час судового розгляду справи по суті суд заслухав усні пояснення позивача та її представника по суті спору, дослідив письмові докази, наявні в матеріалах справи, заслухав заключне слово позивача та її представника. У судовому засіданні 30.03.2023 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до висновку спеціаліста судово-медичного експерта №3415 від 26.10.2018 року разом з додатками, у [PERSON] виявлені тілесні ушкодження, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні та скороминущі наслідки. Це підтверджується копією висновку від 26.10.2018 року №3415. За відомостями з медичної документації, позивач - [PERSON] проходила лікування у період з 01.11.2018 року по 12.11.2018 року, з 13.11.2018 року по 14.11.2018 року, 28.11.2018 року по 07.12.2018 року. Це підтверджується копіями довідок від 12.11.2018 року №62, від 15.11.2018 року №19, виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №8052 від 07.12.2018 року. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2021 року, справа №203/3979/19, провадження №1-кп/0203/274/2021, було задоволено клопотання обвинуваченого [PERSON] про закриття відносно нього кримінального провадження №12018040030002530 від 02.11.2018 року за обвинуваченням за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та звільнення від кримінальної відповідальності, та закрито кримінальне провадження №12018040030002530 від 02.11.2018 року за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 125 КК України, звільнено його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності; цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було залишено без розгляду. Вказана ухвала суду набрала законної сили станом на 23.02.2021 року. Позивачу з 15.01.2019 року безстроково встановлена ІІІ група інвалідності, причина інвалідності: загальне захворювання, та вона отримує пенсію по інвалідності з 27.03.2019 року довічно. Крім того, позивач перебуває на обліку в УСЗН Правобережне і отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям у період з серпня 2021 року по січень 2022 року, всього на суму 11565,76 грн. Це підтверджується копіями довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії 12ААБ №023918, довідки від 09.02.2022 року №193/2, пенсійного посвідчення від 27.03.2019 року №443960. На підтвердження факту понесення майнової шкоди позивач надала суду копії: квитанцій, товарних чеків, рахунків, фіскальних чеків. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Відповідно до положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до положень ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Так, до загальних умов цивільно-правової відповідальності відносяться: 1) протиправний характер поведінки (дій чи бездіяльності) особи, на яку передбачається покласти відповідальність (чи настання інших спеціально передбачених законом або договором обставин); 2) наявність у потерпілої особи шкоди або збитків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою порушника і наступними шкідливими наслідками; 4) вина правопорушника. Сукупність перерахованих умов, за загальним правилом необхідних для покладання цивільно-правової відповідальності на конкретну особу, називається складом цивільного правопорушення. Відсутність хоча б одного із зазначених умов відповідальності, як правило, виключає її застосування. Встановлення даних умов здійснюється саме у зазначеній черговості, оскільки відсутність одного з попередніх умов позбавляє сенсу встановлення інших (наступних) умов. Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 09.08.2017 року, справа №908/2138/16, за якою для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, за відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Співмірне відшкодування шкоди, в тому числі й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч. ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що в діях відповідача наявний склад цивільного правопорушення. Оскільки дії відповідача відносно позивача мають протиправний характер, що підтверджується висновком судового експерта та ухвалою суду у кримінальному провадженні, відповідач як потерпіла зазнала шкоди саме внаслідок протиправних дій відповідача, між протиправною поведінкою відповідача і шкідливими наслідками встановлено причинний зв`язок, що доведено належними та допустимими доказами, та у вчиненні протиправних дій встановлена вина відповідача, оскільки кримінальне провадження закрито у зв`язку зі спливом строків давності та звільненням від кримінальної відповідальності, тобто за нереабілітуючими обставинами. Так, загальний розмір майнової шкоди, понесеної позивачем, що доведено належними та допустимими доказами, становить 29874,14 грн (450,00 грн +15,00 грн + 850,00 грн + 46,00 грн +4,00 грн + 3199,43 грн + 4471,29 грн +15002,14 грн +804,45 грн + 2057,00 грн + 424,25 грн + 882,10 грн + 14,80 грн + 2712,60 грн + 59,25 грн + 24,85 грн + 904,44 грн + 1002,49 грн + 996,35 грн +413,46 грн + 487,07 грн + 2000,00 грн + 124,60 грн + 104,60 грн + 89,88 грн + 74,45 грн +115,00 грн +43,70 грн + 11,05 грн + 90,70 грн +40,68 грн + 160,60 грн + 10,05 грн +11,05 грн + 434,50 грн + 142,01 грн + 23,14 грн + 160,35 грн + 699,80 грн + 278,69 грн +325,82 грн + 259,38 грн + 177,12 грн + 241,98 грн + 11,49 грн + 621,80 грн + 201,19 грн + 373,12 грн + 259,38 грн + 203,10 грн + 33,65 грн + 197,37 грн + 218,92 грн + 16,36 грн + 121,62 грн + 50,77 грн + 25,50 грн + 11,10 грн + 30,25 грн + 539,20 грн + 19,20 грн = 29874,14 грн). При цьому суд, визначаючи розмір майнової шкоди, виходить із того, що під час судового засідання у ході дослідження письмових доказів, судом було встановлено, що позивачем була допущена арифметична помилка у розрахунку майнової шкоди на 8854,37 грн (38728,51 грн - 29874,14 грн = 8854,37 грн). Оскільки декілька разів враховані суми за одними і тими самими рахунками, зокрема рахунками №1545 від 29.11.2018 року, №1447 від 28.11.2018 року. Цей факт не заперечувався позивачем. Також суд бере до уваги те, що позивач жодним чином не довела понесені неї витрати на копіювання у розмірі 65,00 грн, які між іншим, не входять до складу майнової шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тому не враховуються судом. Суд, вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди та надаючи оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 35000,00 грн є розумним та співмірним понесеним нею стражданням, внаслідок скоєння відповідачем відносно неї кримінального правопорушення. Аналіз викладеного вище, з дотриманням принципів розумності та пропорційності, дає суду підстави для висновку про те, що позивач довела належними та допустимими доказами завдання їй майнової та матеріальної шкоди у розмірі 29874,14 грн та 35000,00 грн, відповідно. Відповідно до частин 1-4 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Відповідно до положень ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Відповідно до положень частин 1-4 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. З огляду викладене, позивач довела належним доказом понесені витрати на проведення судово-медичної експертизи у розмірі 566,64 грн, які також підлягають відшкодуванню їй. Відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість тверджень позивача щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на її користь майнову шкоду у розмірі 29874,14 грн та моральну шкоду у розмірі 35000,00 грн. Крім того, позивач понесла витрати на проведення судово-медичної експертизи у розмірі 566,64 грн. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. Таким чином, у ході судового розгляду справи, з урахуванням того, що позивач допустила арифметичну помилку під час обчислення загальної суми розміру відшкодування майнової шкоди, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, а саме: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду у розмірі 29874,14 грн, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 35000,00 грн, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на проведення судово-медичної експертизи у розмірі 566,64 грн. Відповідно до вимог ст. ст. 139, 141 ЦПК України, суд, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн станом на 01.01.2022 року.

Outcome: approved