Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і вимоги обґрунтовує тим, що з 18.02.2020 року її прийняли на роботу до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг». 15.11.2022 року позивач звернулася до керівництва підприємства з заявою про звільнення з 15.11.2022 року за власним бажанням відповідно до ч.3 ст.38 Кодексу законів про працю України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати. 15.11.2022 року на підприємстві було видано Наказ №2877/ВК, відповідно до якого її, старшого бухгалтера управління бухгалтерського округу, звітності та контролю звільнено 15 листопада 2022 за власним бажанням ст.38 КЗпП України. Позивач не погоджується з таким формулюванням її звільнення і вважає наказ незаконним. Так, станом на вересень 2022 року борг підприємства перед нею становив 20275,65грн., на жовтень 2022 року 24619,04грн., на листопад 2022 року 38456,34грн. Вона вже зверталася до суду з позовом до АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати станом на листопад 2022 року. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від стягнуто на користь [PERSON] заборгованість по\~заробітній платі\~в сумі\~20938грн.\~06коп. Відповідач відмовляється\~сплатити їй\~заборгованість,\~чим грубо\~порушує вимоги\~КЗпП України.\~З такими\~діями відповідача\~позивач категорично\~не погоджується,\~адже відповідно\~до ст.115\~КЗпП України\~заробітна плата\~виплачується працівникам\~регулярно в\~робочі дні\~у строки,\~встановлені колективним\~договором або\~нормативним актом\~роботодавця,\~погодженим з\~виборним органом\~первинної профспілкової\~організації чи\~іншим уповноваженим\~на представництво\~трудовим колективом\~органом,\~але не\~рідше двох\~разів на\~місяць через\~проміжок часу,\~що не\~перевищує шістнадцяти\~календарних днів,\~та не\~пізніше семи\~днів після\~закінчення періоду,\~за який\~здійснюється виплата.\~Відповідно до\~ч.1\~ст.116\~КЗпП України,\~виплата всіх\~сум,\~що належить\~працівнику від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення. Однак,\~виплат так\~і не\~відбулось. Вказане є підставою для зміни формулювання причин звільнення із внесенням відповідних відомостей у трудову книжку. Вона не просила звільнити її за власним бажанням за частиною першою статті 38 КЗпП України. В заяві про звільнення від 15.11.2022 pоку адресованій генеральному директору АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» зазначено факт порушення відповідачем законодавства про працю, а саме: систематичне порушення строків виплати заробітної плати - при цьому, відповідачу відомо про значну заборгованість перед нею по заробітній платі, тому обґрунтовано ставилася вимога про її звільнення за частиною 3 статті 38 КЗпП України. Отже, зважаючи на його волевиявлення щодо звільнення за власним бажанням та, враховуючи наявність підстав в роботодавця для його звільнення у відповідності до ч.3 ст.38 КЗпП України, дії відповідача щодо припинення трудового договору з ним згідно ст.38 КЗпП України є необґрунтованими та такими, що вчинені не на підставі та у спосіб, що не передбачений законодавством України. У зв`язку з отриманням нею розрахункового листа станом на листопад 2022 року сума заборгованості з виплати заробітної плати становить 38456,34грн. Тому вона вважає необхідним також стягнути з відповідача на її користь нараховану, але невиплачену заробітну плату в сумі 17518,28грн. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким змінити формулювання причини звільнення та визнати її, [PERSON] , старшого бухгалтера управління бухгалтерського обліку, звітності та контролю, звільненою з 15.11.2022 року за власним бажанням відповідно до частини третьої статті 38 Кодексу законів про працю України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати, з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг»; стягнути на її користь з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, у сумі 19462,20грн., з наступним утриманням з цієї суми належних до сплати податків і зборів, а також нараховану, але не виплачену їй заробітну плату в сумі 17518,28грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Супрун Д.В. позовні вимоги підтримав підтримав повністю з зазначених в позові підстав просив суд їх задовольнити. Додатково подав до суду клопотання, в якому просив визнати причини пропуску строку звернення до суду з позовом щодо зміни формулювання\~причин звільнення\~з роботи,\~стягнення вихідної\~допомоги позивачем поважними, оскільки позивач отримала наказ про звільнення з роботи 15.11.2022 року. Відповідач має значну заборгованість по заробітній платі перед позивачкою. У зв`язку з чим позивач має дуже скрутне матеріальне становище, а відтак не могла звернутись до адвоката за допомогою саме через відсутність коштів. В судовому засіданні представник відповідача Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» - Литвиненко А.В.,\~позовні вимоги\~ [PERSON] \~не визнала,\~ до\~суду наданий\~відзив на\~позовну заяву.\~В відзиві\~ зазначено,\~що строк\~звернення до\~суду,\~установлений ст.233\~КЗпП Україш\~пропущено без\~поважних причин,\~тому суд\~відмовляє у\~задоволенні позовних\~вимог і\~зв`язку\~з пропуском\~зазначеного строку. Статтею 44\~КЗпП України,\~перебачено відповідальність\~роботодавця внаслідок\~порушення останнім\~законодавства про\~працю,\~умов колективного\~чи трудового\~договору,\~якщо таке\~прощення допущено\~з вини\~роботодавця. 24.02.2022\~року на\~території м.Суми\~внаслідок військової\~агресії російської\~федерації,\~розпочались бойові\~дії,\~у зв`язку\~з чим,\~повністю був\~зупинений рух\~транспорту громадського\~користування,\~введено комендантську\~годину (з\~07:00\~до 18:00),\~запроваджено обмеження\~пересування містом,\~припинена робота\~державних (комунальних,\~приватних)\~підприємства,\~установ та\~організацій,\~та інші,\~що є\~поважними причинами\~для відсутності\~на робочому\~місці. 05.03.2022\~року по\~виробничим приміщенням\~Товариства літаком\~країни агресора\~був нанесений\~авіаудар,\~внаслідок чого\~були зруйновані\~виробничі приміщення,\~знищені засоби\~виробництва,\~виготовлена продукція\~та інші\~матеріальні цінності. 08.04.2022\~року Сумська\~область та\~місто Суми\~(за\~інформацією Сумської\~обласної військової\~адміністрації)\~були звільнені\~від військ\~країни агресора,\~про те,\~останні щоденно\~здійснюють повітряні\~або артилерійські\~обстріли Сумської\~області,\~які вимагають\~від Товариства\~та його\~працівників обов`язкового\~дотримання вимог\~правил цивільного\~захисту,\~та в\~свою чергу\~створюють об`єктивну\~неможливість виконання\~працівниками в\~повному обсязі\~виробничих завдань. Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Передумовами виникненню заборгованості по заробітній платі було неможливість Товариства в нормальному режимі забезпечувати працею своїх працівників, через що Товариство було вимушено призупинити трудові відносини з усіма своїми працівниками і суттєво скоротити обсяги виробництва. З урахуванням зазначеного зменшення виробничих потужностей Товариства, не могло не позначитись на фінансово-економічному стані. Військова агресія росії проти України безпосередньо та вкрай негативно позначилась на забезпеченні функціонування більшості підприємств, завдавши нищівного удару по логістичних ланцюгах збуту продукції. За результатом терористичних дій агресора, направлених на знищення виробничої інфраструктури України, через масові обстріли об`єктів критичної інфраструктури значно було знижено виконання замовлень за рахунок яких можливо було б забезпечити вчасну виплату заробітної плати всім працівникам Товариства. Товариство не могло передбачити можливість початку ведення військових дій на території Сумської області, а тому не могло достатньо підготуватися до них: налагодити додаткові шляхи постачання своєї продукції, створити альтернативні логістичні ланцюги для постачання матеріалів, сировини та технологічного обладнання, які виготовлялися контрагентами з Південно-Східних областей України. Виходячи з зазначених норм, які на даний час (в період воєнного стану) регулюють трудові відносини, роботодавець звільняється від відповідальності за несвоєчасну виплату всіх належних грошових сум звільненому працівнику у зв`язку з обставинами непереборної сили, які дійсні на момент такого порушення. Як вбачається з листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1, палата засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 року. На підставі вищевикладеного, 30.11.2022 року Сумською Торгово-промисловою палатою сертифікатом №5900-22-1596 засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) AT «CMHBO - Інжиніринг», а саме, забезпечення граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів, а саме зарахування грошових коштів на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, то уточнена позовна заява не підлягає задоволенню, адже позовні вимоги , якими позивач доповнила позовну заяву, жодним чином не пов`язані ні з предметом позову, ні з підставами позову в первісній редакції. Просять суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] до AT «CMHBO - Інжиніринг» відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав: Суд установив, що з 18.02.2020 року [PERSON] була прийнятий на роботу до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг». 15.11.2022 року позивач звернулася до керівництва Товариства з заявою, у якій просила звільнити її з 15 листопада 2022 року за власним бажанням відповідно до частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України з причини порушення підприємством законодавства про працю, а саме систематичного порушення строків виплати заробітної плати. 15 листопада 2022 року було видано наказ №2877/ВК відповідно до якого, [PERSON] , старшого бухгалтера управління бухгалтерського обліку, звітності та контролю, звільнено 15 листопада 2022 року за власним бажанням, ст.38 КЗпП України. Викладені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача [PERSON] (а.с.8-9), копією заяви від 15.11.2022 року (а.с.10) та копією наказу №2877/ВК від 15.11.2022 року (а.с.11). Відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою має значення, чи мали місце порушення з боку роботодавця законодавства про працю чи умов колективного чи трудового договору, а також письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Особливістю розірвання трудового договору на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України є те, що працівник має право самостійно визначити строк розірвання трудового договору. Роботодавець може не погоджуватись з тим, що мають місце порушення, які відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України є підставами для розірвання трудового договору за ініціативою працівника у строки, визначені останнім, що, у свою чергу, свідчить про виникнення трудового спору. Отже, при вирішенні трудового спору щодо припинення трудового договору на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України визначальним є те, чи мали місце порушення трудового законодавства зі сторони роботодавця стосовно працівника на момент подання таким працівником заяви про звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України. В заяві про звільнення від 15.11.2022 pоку адресованій Генеральному директору Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-Інжиніринг» зазначено факт порушення відповідачем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, а саме - систематичне порушення строків виплати заробітної плати. З розрахункових корінців за вересень, жовтень та листопад 2022 року вбачається, що борг підприємства перед [PERSON] , на вересень 2022 року становив 20275,65грн., на жовтень 2022 року 24619,04грн., на листопад 2022 року 38456,34грн. (а.с.12). Крім того, позивач вже зверталася до суду і частину заборгованості в розмірі 20938,06грн. згідно рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 28.12.2022 року по справі №592/8659/22 року стягнуто на її користь. Отже, порушення відповідачем законодавства про оплату праці носять триваючий характер. Відповідач порушив вимоги трудового законодавства і у позивача були підстави для написання нею заяви про звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України. Таким чином, оскільки позивачем було наведено конкретні факти порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, тому були всі підстави для звільнення позивача за частиною 3 статті 38 КЗпП України на підставі поданої ним заяви. У день звільнення працівника за власним бажанням на підставі п.3 ст.38 КЗпП необхідно згідно вимог законодавства у цей же день видати наказ на звільнення, видати трудову книжку та провести розрахунок. Позивач в своїй заяві від 15.11.2022 року просила її звільнити саме 15.11.2022 року, тобто скористалася правом, яке їй надає саме частина 3 ст.38 КЗпП України. Таким чином, звільняючи [PERSON] саме з 15 листопада 2022 року відповідачем не заперечувалось порушення законодавства про працю, в частині своєчасної виплати заробітної плати. Отже, роботодавець фактично визнав та погодився із зазначеною працівником підставою для звільнення, тому саме 15 листопада 2022 року роботодавець повинен був звільнити позивача на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, однак відповідачем самостійно було змінено підставу розірвання трудового договору. Адже саме порушення роботодавцем законодавства про працю спонукало позивача розірвати з нею трудовий договір та подати заяву на звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі №754/1936/16-ц і від 22 квітня 2020 року у справі № 199/8766/18, при незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися. Таким чином, Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання Інжиніринг» не мало права звільняти [PERSON] за ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням, не вирішивши питання щодо можливості її звільнення згідно з поданою нею заявою на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України. Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав зазначених у ч.3 ст.38 працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Отже, вихідна допомога на користь позивача відповідно до положень 44 КЗпП України повинна була становити 19462,20грн. (6487,40грн.х3) з наступним утриманням з цієї суми належних до сплати податків і зборів. Однією із гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин є строк звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору. Відповідно до частини 2 ст.233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Згідно з ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених\~статтею 233\~цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року. У статті 234 КЗпП України не передбачений перелік поважних причин для поновлення строку, їх поважність визначається судом в кожному випадку залежно від конкретних обставин. Як поважні причини пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Із копії наказу про звільнення установлено, що копію оскаржуваного наказу позивачка отримала у день його винесення, тобто 15 листопада 2022 року, про що свідчить розписка позивача на наказі (а.с.25). Натомість до суду представник позивачки звернувся 27 грудня 2022 року. Представник позивача [PERSON] адвокат Супрун Д.В. звернувся до суду з заявою про поновлення строку звернення до суду з позовом про зміну формулювання причин звільнення з роботи, стягнення вихідної допомоги, обгрунтовуючи тим, що позивач має дуже скрутне матеріальне становище, тому не могла звернутись до адвоката за правовою допомогою через відсутність коштів. У постанові Верховного Суду від 30.07.2021 р. у справі № 263/6538/18 зазначено, що як поважні причини пропуску строку, встановленого ст.233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами. Та обставина, на яку посилається представник позивача, не є істотною перешкодою, що суттєво ускладнила можливість своєчасного звернення до суду. Позивач не надала доказів, коли саме вона після отримання наказу про звільнення з роботи 15.11.2022 року звернулася до адвоката за наданням правової допомоги з метою перевірки судом обставин, чим саме був обумовлений пропуск строку звернення до суду. Позивач не була позбавлена можливості звернутися до центру з безоплатної правової допомоги, фахівця в галузі права, який не є адвокатом, за наданням правової допомоги. В судовому засіданні представником відповідача було повідомлено, що на початку грудня 2022 року позивачка отримала частково в погашення заборгованості по заробітній платі 5000грн. На переконання суду, позивачка, її представник поважності причин пропуску строку звернення до суду із позовом не довели, відтак із цієї підстави у задоволенні позову про зміну формулювання причин звільнення з роботи, стягнення вихідної допомоги необхідно відмовити. Згідно з ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Під час розгляду справи було встановлено, що відповідач по справі протягом останнього року виплачував заробітну плату нерегулярно, виплати проводились у частковому еквіваленті від зарплати та за попередні місяці, а в деякі періоди взагалі не платилася, внаслідок чого утворилась заборгованість по заробітній платі. Так, з розрахункового корінця за листопад 2022 року вбачається, що борг підприємства перед [PERSON] на листопад\~2022\~року становить\~38456,34грн. (а.с.12). Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 28.12.2022 року по справі №592/8659/22 року стягнуто на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 20938,06грн. Отже, загальна сума заборгованості перед [PERSON] з виплати заробітної плати становить 17518,28грн. (38456,34грн.- 20938,06грн.). З огляду на викладене, суд вважає необхідним стягнути з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 17518грн.28коп. Відповідно до ст.141\~ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1073грн.60коп. (за вимогу про стягнення заробітної плати).

Outcome: approved