Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

19.12.2022 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 11.03.2020 № 724416-018 в розмірі 15\~733,38 грн, а також 2\~481,00 грн у відшкодування судових витрат, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем умов договору. Ухвалою судді від 04.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 25.01.2023. 25.01.2023 розгляд справи відкладений на 13.02.2023 у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги. 13.02.2023 відповідач подала відзив, в якому позов не визнала, посилаючись на те, що: позивач не надав доказів на підтвердження факту отримання нею кредитних коштів та існування боргу перед АТ «ТАСКОМБАНК»; позивач не надав доказів відступлення права вимоги на виконання Договору факторингу № НІ/11/5-Ф за кредитним договором від 11.03.2020 № 724416-018; розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору від 11.03.2020 № 724416-018. 13.02.2023 розгляд справи відкладений на 02.03.2023 у зв`язку з неявкою відповідача. 20.02.2023 через систему «Електронний суд» позивач подав відповідь на відзив, в якому заперечивши доводи відповідача, зокрема, зазначив про помилку у складових суми заборгованості, а саме вказав, що «сума заборгованості за щомісячними процентами» у позовній заяві та у Витягу з реєстру прав вимоги є «сумою комісії за обслуговування кредиту» та становить 5\~875,26 грн. 02.03.2023 відповідач подала заперечення на відповідь на відзив. 02.03.2023 розгляд справи відкладений на 23.03.2023 у зв`язку з неявкою сторін. У судове засідання 23.03.2023 сторони не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені належним чином, представник позивача у позовній заяві, а відповідач у відзиві просили розглядати справу за їхньої відсутності. За правилом частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 04.03.2020 [PERSON] підписала Заяву-договір про приєднання до публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 018/7883149-СК та отримала картку з номером [NUMBER] , а також підписала Паспорт споживчого кредиту за карткою «Велика п`ятірка» (а.с. 8, 9-10). 10.03.2023 [PERSON] підписала Заяву-анкету на оформлення банківських продуктів (а.с. 11-12) 11.03.2020 [PERSON] підписано Заяву-договір № 724416-018 про надання кредиту, підписанням якої вона акцептувала публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», що розміщена на веб-сайті Банку: www.tascombank.com.ua та беззастережно приєдналася до умов Договору (а.с. 6). Також відповідач підписала Додаток 1 до Заяви-договору № 724416-018 про надання кредиту, яким передбачено детальний розпис складових загальної вартості кредиту та платежів (а.с. 7). Згідно Заяви-договору № 724416-018 про надання кредиту та Додатку № 1 до нього, загальна сума кредиту становить 9\~891,00 грн, проценти за користування кредитом 0,01 % річних, комісія за обслуговування кредиту 9,9 % щомісячно. Як убачається з розрахунку заборгованості по кредитному договору № 724416-018 від 11.03.2020 станом на 10.09.2021, [PERSON] має заборгованість у загальному розмірі 15 733,38 грн, з яких: 9 857,38 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 0,74 грн сума заборгованості за відсотками; 5\~875,26 грн сума заборгованості за щомісячними процентами (у відповіді на відзив позивачем виправлено технічну помилку та вказано дану суму боргу як комісія за обслуговування кредиту). 10.09.2021 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК» ЄАПБ» укладено Договір факторингу № НІ/11/5-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК» ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «ТАСКОМБАНК» суму фінансування, а АТ «ТАСКОМБАНК» зобов`язується відступити ТОВ «ФК» ЄАПБ» право вимоги за Кредитними договорами. Зі Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, вбачається, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є фінансовою установою; має ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме на: надання послуг факторингу. Згідно Акта прийому-передачі Реєстру прав вимоги за Договором факторингу № НІ/11/5-Ф від 10.09.2021, АТ «ТАСКОМБАНК» передав, а ТОВ «ФК» ЄАПБ» прийняло Реєстр прав вимоги кількістю 2376 штук, після чого з урахуванням п. 2.1 Договору факторингу до ТОВ «ФК» ЄАПБ» перейшли права вимоги боргу від Позичальників і ТОВ «ФК» ЄАПБ» став кредитором по відношенню до Позичальників стосовно їхніх боргів. Відповідно до Реєстру прав вимог до Договору факторингу № НІ/11/5-Ф від 10.09.2021 позивач набув право грошової вимоги до відповідача [PERSON] , в сумі 15\~733,38 грн (9 857,38 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 0,74 грн сума заборгованості за відсотками; 5\~875,26 грн сума заборгованості за щомісячними процентами). Частиною першою статті 512 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення; боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає, що у даній справі встановлений факт переходу права вимоги до боржника від АТ «ТАСКОМБАНК» до ТОВ «ФК «ЄАПБ», оскільки презумпція правомірності договору факторингу, передбачена\~статтею 204 ЦК України, відповідачем не спростована. Заперечення відповідача щодо переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні спростовуються у своїй сукупності Договором факторингу № НІ/11/5-Ф від 10.09.2021, актом прийому-передачі Реєстру прав вимог за Договором факторингу № НІ/11/5-Ф від 10.09.2021, Реєстром прав вимоги по Договору факторингу № НІ/11/5-Ф від 10.09.2021, а також платіжним дорученням № 17451 від 10.09.2021 про сплату за Договором факторингу 1\~191\~449,90 грн та копією листа АТ «ТАСКОМБАНК» від 14.09.2021 № 14864/86. Доводи відповідача про те, що з платіжного доручення убачається сплата коштів позивачеві самому собі, суд відхиляє, оскільки даним платіжним дорученням підтверджується перерахування коштів на саме той банківський рахунок, який зазначений у пункті 3.1 Договору факторингу: №UA453395000000036426000127001. Також, не підлягають врахуванню і доводи відповідача про відсутність належних та допустимих доказів отримання нею кредитних коштів, оскільки вони спростовуються матеріалами справи: заявою-договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 018/7883149-СК, Паспортом споживчого кредиту за карткою «Велика п`ятірка», Заявою-анкетою на оформлення банківських продуктів, Заявою-договором № 724416-018 про надання кредиту, Додатком 1 до Заяви-договору № 724416-018 про надання кредиту, розрахунком заборгованості по кредитному договору № 724416-018 від 11.03.2020, виписками по особовому рахунку за період з 11.03.2020 по 10.09.2021. Крім того, зі змісту Заяви-договору про приєднання до публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 018/7883149-СК убачається, що відповідач отримала картку з номером [NUMBER] . Слід також\~зазначити,\~що самі\~по собі\~банківські виписки\~з рахунків\~позичальника є\~належними та\~допустимими доказами\~у справі,\~що підтверджують\~рух коштів\~по конкретному\~банківському рахунку,\~вміщують записи\~про операції,\~здійснені протягом\~операційного дня,\~та є\~підтвердженням виконаних\~за день\~операцій (постанови\~Верховного Суду\~від 06.11.2018\~у справі\~№ 910/1580/18\~та від\~25.01.2023\~№ 209/3103/21). Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу виконання зобов`язання щодо кредитної заборгованості. У відповідності до\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша\~статті 627 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одним із видів договорів, є договір приєднання, яким відповідно до частини першої статті 634 ЦК України є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як передбачено статтею 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За вимогами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин, відповідач зобов`язана повернути позивачеві заборгованість по тілу кредиту (9\~857,38 грн) та відсотках (0,74 грн). Щодо заборгованості по комісії за обслуговування кредиту суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 4 частини пер шої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Умовами кредитного договору передбачено сплату позичальником щомісячної комісії за обслуговування кредиту, яка складає 9,9 % від суми кредиту (пункт 1.4 кредитного договору). Необхідність внесення плати за додаткові та супутні послуги банку, пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості, передбачена Графіком платежів з обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Розмір комісії складає 979,21 грн щомісяця. При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення пункту 1.4 щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Схожі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14.09.2022 у справі № 755/11636/21. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії в розмірі 5 875,26 грн. Таким чином, заявлені позивачем позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню у розмірі 9\~858,12 грн, що складається із заборгованості за загальною сумою кредиту (9\~857,38 грн) та за процентами (0,74 грн). Згідно\~зі статтею 141\~ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог (63%) у сумі 1 563,03 грн. Ураховуючи викладене,

Outcome: partial