Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому, враховуючи зменшення позовних вимог у заяві про уточнення позовних вимог, що надійшла до суду 06 грудня 2021 року, просив стягнути з [PERSON] суму відшкодування завданої у результаті дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди у розмірі 26 103, 39 грн, судові витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги - 5 000, 00 грн та судовий збір, стягнути з ПрАТ «СК «Граве Україна» судові витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги - 5 000, 00 грн і судовий збір /т. І а. с. 211-219/. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09 лютого 2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу позивача - Mercedes-Benz (моделі C180, реєстраційний номер [NUMBER] ) та транспортним засобом I-VAN (моделі А07А-30, державний номер [NUMBER] ), власником якого є відповідач [PERSON] , а за кермом якого був [PERSON] . Останній визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у відповідача ПуАТ «СК «Граве Україна» у межах страхової суми за шкоду заподіяну майну на 100 000, 00 грн. Страхова компанія виплатила позивачеві суму відшкодування у розмірі 30 526, 73 грн 26 березня 2021 року, ще 6 105, 35 грн - 01 жовтня 2021 року, але вартість ремонтних робіт сягнула 59 435, 00 грн. Тому решту суму вартості відновлювального ремонту - 22 802, 92 грн позивач просить стягнути з [PERSON] , як з власника транспортного засобу I-VAN (моделі А07А-30, державний номер [NUMBER] ), а також витрати на послуги експерта - 2 000, 00 грн, витрати, яких позивач зазнав у зв`язку із пошкодженням майна, та неможливістю ним користуватися, послуги таксі Uber - 1 300, 47 грн. При цьому судові витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги, у розмірі 10 000, 00 грн та судовий збір у справі 908, 00 грн - позивач просив стягнути з відповідачів порівну. Відзив від відповідача [PERSON] до суду не надходив, у своїй заяві 31 січня 2023 року її представник [PERSON] вказав, що вона не є належним відповідачем, так як відповідачем має бути або страхова компанія, або водій транспортного засобу, або, якщо він перебував на момент дорожньо-транспортної пригоди у трудових відносинах) у порядку ст. 1172 Цивільного кодексу України, - роботодавець водія. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 17 червня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою судді від 23 червня 2021 року у справі відкрито провадження для розгляду справи у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін у судове засідання /т. І а. с. 86-87/. 23 жовтня 2021 року і 05 листопада 2021 року засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив сторони відповідача ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» на позов /т. І а. с. 123-155, 156-189/. 13 жовтня 2021 року на відзив відповідача ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» стороною позивача надано відповідь, яка засобами поштового зв`язку надійшла до суду 22 жовтня 2021 року /т. І а. с. 100-122/. Ухвалою суду від 25 листопада 2021 року залучено співвідповідачем у справі [PERSON] /т. І а. с. 195-196, 198-200/. 06 грудня 2021 року представник позивача подала до суду додаткові пояснення на позов /т. І а. с. 202-210/. Також 06 грудня 2021 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву із зменшенням ціни позову, а саме просив стягнути з [PERSON] суму відшкодування завданої у результаті дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди у розмірі 26 103, 39 грн, судові витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги - 5 000, 00 грн та судовий збір, стягнути з ПрАТ «СК «Граве Україна» судові витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги - 5 000, 00 грн і судовий збір /т. І а. с. 211-219/. 05 січня 2022 року засобами поштового зв`язку від відповідача ПрАТ «СК «Граве Україна» до суду надійшли письмові пояснення щодо заяви позивача про уточнення позовних вимог /т. І а. с. 225-229/. 16 лютого 2022 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] ознайомився із матеріалами справи /т. І друга сторона аркушу справи 233/. 31 січня 2023 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] на електронну поштову скриньку суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності [PERSON] , вказано, що вона не є належним відповідачем, так як відповідачем має бути або страхова компанія, або водій транспортного засобу, або, якщо він перебував на момент дорожньо-транспортної пригоди у трудових відносинах) у порядку ст. 1172 Цивільного кодексу України, - роботодавець водія. 22 березня 2023 року на електронну поштову скриньку суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за відсутності сторони за наявними у матеріалах справи письмовими доказами, позов підтримує і просить задовольнити у повному обсязі. Позивач, його представник, відповідач [PERSON] та її представник, представник відповідача ПрАТ «СК «Граве Україна» у судове засідання не з`явилися, враховуючи подані раніше заяви. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 09 лютого 2021 року, о 09:00 год., у м. Києві по вулиці М. Липківського (буд. 13) [PERSON] , керуючи транспортним засобом I-VAN (моделі А07А-30, державний номер [NUMBER] ), не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом Mercedes Benz (державний номер [NUMBER] ), власником якого є [PERSON] /т. І а. с. 23/. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу I-VAN (моделі А07А-30, державний номер [NUMBER] ) [PERSON] була застрахована, згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/4510332 від 10 грудня 2020 року, строком до 10 червня 2021 року, у ПрАТ СК «Граве Україна» на суму у розмірі 100 000, 00 грн за шкоду, заподіяну майну /т. І а. с. 18/. 09 лютого 2021 року [PERSON] подав ПрАТ СК «Граве Україна» заяву-повідомлення про випадок з транспортним засобом, що стався цього ж дня /т. І а. с. 27-27/. 16 лютого 2021 року, за зверненням [PERSON] , оцінювач [PERSON] здійснив оцінку матеріального збитку, завданого власникові Mercedes Benz (державний номер [NUMBER] ) у результаті його пошкодження на дату оцінки колісного транспортного засобу і висновано розмір 36 753, 96 грн /т. І а. с. 29-59/. 19 лютого 2021 року [PERSON] сплатив за ремонт свого транспортного засобу Mercedes Benz (державний номер [NUMBER] ), згідно із заказ-нарядом (акту виконаних робіт) НЄО 0006030, суму у розмірі 59 435, 00 грн /т. І а. с. 57/. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва 19 лютого 2021 року у справі № 760/3506/21, що набрала законної сили 02 березня 2021 року, водія транспортним засобом I-VAN (моделі А07А-30, державний номер [NUMBER] ), власником якого є відповідач [PERSON] , - [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративний штраф у галузі забезпечення безпеки дорожнього руху у розмірі 340, 00 грн /т. І а. с. 24-26/. 08 березня 2021 року на замовлення ПрАТ СК «Граве Україна» оцінювач [PERSON] виконав звіт по визначенню матеріального збитку заподіяного власникові автомобіля Mercedes Benz (державний номер [NUMBER] ), згідно з яким вартість матеріального збитку становить суму у розмірі 36 632, 08 грн з ПДВ на запасні частини /т. І а. с. 134-143/. 15 березня 2021 року ПрАТ СК «Граве Україна» визнав випадок страховим, склавши страховий акт № 10.90045701.1/KOS /т. І а. с. 181/. 26 березня 2021 року [PERSON] від ПрАТ СК «Граве Україна» надійшла виплата відшкодування у розмірі 30 526, 73 грн /т. І а. с. 60/. 16 червня 2021 року [PERSON] засобами поштового зв`язку звернувся до ПрАТ СК «Граве Україна» із заявою про перегляд суми страхового відшкодування, у зв`язку із тим, що вартість проведеного ремонту становила суму у розмірі 59 435, 00 грн, тобто на 28 908, 27 грн більше, ніж йому було виплачено Страховою компанією, на підтвердження чого додав до заяви копію рахунку-заказу (акту виконаних робіт) НЄО 0006030 від 16 грудня 2021 року /т. І а. с. 80-82/. Заяву [PERSON] з копією рахунку-заказу (акту виконаних робіт) НЄО 0006030 від 16 лютого 2021 року отримано ПрАТ СК «Граве Україна» 22 червня 2021 року за вх. № 4125 /т. І а. с. 148/. Листом від 20 липня 2021 року за вих. № 4793 Страхова компанія просила [PERSON] надати оригінал рахунку-заказу та квитанції чи чеку про оплату за виконані ремонтні роботи та придбані запасні частини /т. І а. с. 149/. 28 вересня 2021 року ПрАТ СК «Граве Україна», склавши страховий акт № 10.90045701.1/KOS Доплата /т. І а. с. 180/. 01 жовтня 2021 року [PERSON] від ПрАТ СК «Граве Україна» надійшла додаткова сума виплати відшкодування у розмірі 6 105, 35 грн /т. І а. с. 151/. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. У відповідності до положень статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За пунктом 1 вказаної статті, збитками втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з частиною третьою статті 22 Цивільного кодексу України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною третьою ст. 386 Цивільного кодексу України передбачено право власника власник, права якого порушені, на відшкодування завданої йому майнової та матеріальної шкоди. Як вбачається із змісту частини першої ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень частини першої, другої ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або триматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього кодексу. За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга ст. 1187 Цивільного кодексу України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до ст. 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV). Згідно із ст. 6 вказаного Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст.ст. 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Верховний Суд у постанові від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17 дійшов висновку, що звіт про оцінку транспортного засобу - лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, звіти про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Mercedes Benz (державний номер [NUMBER] ), згідно з якими вартість матеріального збитку становить за оцінкою оцінювача [PERSON] - 36 753, 96 грн, а оцінкою оцінювача [PERSON] - 36 632, 08 грн, суд оцінює критично, оскільки у дійсності пошкоджений транспортний засіб був відновлений на суму у розмірі 59 435, 00 грн ФОП [PERSON] , який здійснює технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів /т. І а. с. 56, 57/. Отже, позивач документально підтвердив розмір і оплату проведеного ремонту автомобіля, вартість якого визначена виконавцем робіт. Встановлено судом, що транспортний засіб позивача отримав пошкодження внаслідок дій водія [PERSON] за кермом транспортного засобу, який є об`єктом підвищеної небезпеки і належить відповідачеві [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якої на час пригоди була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна», під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася через аварійну ситуацію, створену водієм [PERSON] . Сума різниці між фактично витраченими позивачем на відновлювальний ремонт автомобіля грошовими коштами і виплаченою сумою страхового відшкодування страхувальником підлягають відшкодуванню з відповідача -страхувальника. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню у частині вимог по суті позову до [PERSON] V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За приписами частин другої-четвертої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Представництво інтересів [PERSON] адвокатом Олексієнко Т. В. здійснювалося на підставі договору про надання правової допомоги, укладеного 07 червня 2021 року, та відповідного ордеру серії АІ № 1116990 від 07 червня 2021 року /т. І а. с. 11, 12-13, 14/. Вартість наданих послуг визначена у загальній сумі 10 000, 00 грн, які сплачено позивачем, що підтверджується меморіальним ордером № ПН 48588263 від 15 червня 2021 року і відповідною квитанцією, згідно з актом виконаних робіт, у якому зазначено обсяг робіт, кількість витраченого часу та вартість послуг /т. І а. с. 77, 78, 79/. Суд визнає розмір таких судових витрат співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони, і тому вони підлягають стягненню на користь позивача. На підтвердження витрат, пов`язаних із залученням оцінювача [PERSON] та проведенням експертизи, подано квитанцію до прибуткового касового ордера № 70/00.02.21 про сплату грошових коштів на послуги експерта, складання звіту у розмірі 2 000, 00 грн /т. І а. с. 54, 55/. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908, 00 грн, зарахування яких до спеціального фонду державного бюджету України підтверджено випискою /т. І а. с. 9, 85/. Так, як вимоги позивача по суті позову пред`явлені лише до відповідача [PERSON] , відсутні підстави для стягнення з відповідача ПрАТ «СК «Граве Україна» суми судових витрат. Отже, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума вартості експертних послуг з визначення збитків - 2 000, 00 грн, судові витрати, понесені у зв`язку із отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 10 000, 00 грн і судовий збір - 908, 00 грн. У стягненні з відповідача суми витрачених грошових коштів позивачем на оплату поїздок сервісом таксі Uber, оскільки доказів того, що такі витрати були зумовлені проведенням ремонту пошкодженого транспортного засобу, матеріали справи не містять. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial