Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом, яким просить визнати [PERSON] , [PERSON] такою, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою [ADDRESS] з підстав передбачених ст. 72 ЖК УРСР. Мотивуючи свої вимоги тим, що позивач набула право користування спірною кімнатою в зв`язку із трудовими відносинами із ДП НВКГТ «Зоря»-МАшпроект», зареєстрована в зазначеній кімнаті. Відповідачі також зареєстровані в зазначеній кімнаті. Але Відповідачі не проживають у зазначеної кімнаті з 2016р. року. Кімнатою не цікавляться, їх речей у квартирі немає. Позивач несе значні витрати на оплату комунальних послуг. Ухвалою суду від 10.01.2023р., позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги в частині визнання таким що втратила право користування житловим приміщенням [PERSON] підтримала. На позовних вимогах наполягає, та зазначає що підстави для визнання [PERSON] такою що втратила право користування житловим приміщенням є ст.. 107 ЖК УРСР, оскільки відповідно до письмових доказів, наявних в матеріалах справи відповідачка вибула на інше місце проживання. Провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа КП СКП «Гуртожиток», служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в частині позовних вимог до [PERSON] просила закрити в зв`язку з відмовою від позову. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Від представника третьої особи надійшла заява з проханням провадити розгляд справи за їх відсутності. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,\~на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову\~з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Позивачка - [PERSON] набула право користування кімнатою [ADDRESS] в зв`язку із трудовими відносинами із ДП НВКГТ «Зоря»-МАшпроект», зареєстрована в зазначеній кімнаті. Відповідачка [PERSON] також зареєстрована в зазначеній кімнаті. Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні, сформованого 23.01.2023, № 16.27-305907-2023 вбачається, що інформація про реєстрацію [PERSON] , [INFO] відсутня. Відповідно до відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 21.02.2021р. № 91-7471/18/23 [PERSON] , [INFO] перетнула Державний кордон України 07.09.2019, в напрямку Київ Амман. Відомості про в`їзд [PERSON] на територію України відсутні. Як вбачається з Акту про не проживання №157,158,159, складених комісією ТОВ «Перша миколаївська управляюча компанія» у складі її голови Драгомощенко С.М. та мешканців гуртожитку за адресою вул.. Тевтральна [PERSON] кімн. 626, [PERSON] кімн.-624, [PERSON] кімн. 623, встановлено, що [PERSON] не мешкає в кімнаті [ADDRESS] , починаючи щонайменше з червня 2021 року та по цей час. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Конституція України\~у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Такий висновок викладено у Постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 22 листопада 2018 року, справа № 591/4595/16-ц, провадження № 61-28757св18. Згідно із ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності з ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 61 ЖК України\~користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно вимог\~ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Як роз`яснено у пункті 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша\~статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути\~ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені\~главою 32 ЦК. Відповідно до положення\~ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселились в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім`ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1\~ст. 71 Житлового кодексу України\~при тимчасовій відсутності наймача чи членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців. Відповідно до п. 10 Постанови пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - покладається на відповідача. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 липня 2020 року (справа 519/875/14-ц). Відповідно до ст.. 107 ЖК УРСР наймач, або член сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням із дня вибуття, незалежно від дня пред`явлення позову про це. З урахуванням письмових доказів вбачається, що відповідачка дійсно вибула на інше постійне місце проживання. За таких обставин, оскільки відповідачка вибула на інше постійне місце проживання, не проживає у спірній кімнаті, витрати на її утримання не несе, за комунальні послуги не сплачує, суд вважає, що факт реєстрації [PERSON] у кімнаті [ADDRESS] порушує права позивачки а тому вимога про визнання відповідачки втративши права користування, підлягає задоволенню. Одночасно в зв`язку із відмовою від позову в частині вимог до [PERSON] , провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа КП СКП «Гуртожиток», служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в частині позовних вимог до [PERSON] необхідно закрити на підставі п.4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України Вимоги про розподіл судових витрат позивачем не ставилось, тому витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи покладаються на позивача відповідно до їх фактичного понесення. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа КП СКП «Гуртожиток», служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved