Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує повністю та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] викликалася до суду в порядку, встановленому ЦПК України. Представник Вінницької митниці подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутності. Представник відповідача Кельменецького відділу державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився. Інші заяви та клопотання не надходили. Інші процесуальні дії у справі не вчинялися. Судом також встановлено, що позивач 30.01.2019 року оформила в митному режимі «імпорт» автомобіль «МАЗДА» модель «6», кузов номер [NUMBER] , що підтверджується митною декларацією UA408010/2019/006202. В подальшому даний автомобіль позивач [PERSON] зареєструвала у встановленому порядку та отримала 13.02.2019 року свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії [NUMBER] , що підтверджується його копією. Позивач сплатила всі необхідні платежі, в тому числі митні, при митному оформленні та реєстрації даного транспортного засобу і дана обставина підтверджується відповідними квитанціями, доданими до позовної заяви не заперечується учасниками справи. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2020 року по справі № 127/4907/20 громадянка Республіки Молдова [PERSON] , [INFO] , визнана винною у вчиненні 09.05.2018 року правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товару, що становить 60270,38 грн з конфіскацією товару автомобіля «МАЗДА» модель «6», кузов номер [NUMBER] , тобто вказаного вище автомобіля, який належить позивачу. У вказаній вище постанові Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2020 року по справі № 127/4907/20 встановлено, що громадянка Молдови [PERSON] 09.05.2018 року перемістила через митний кордон України товар - автомобіль «МАЗДА» модель «6», кузов номер [NUMBER] , з приховуванням від митного контролю, шляхом подання органу доходів і зборів, як підстави для переміщення товару підробленого документу, а саме доручення на право користування транспортним засобом від 17.05.2017 року №G- 6329. Постановою головного державного виконавця Кельменецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 20.10.2022 року ВП №70120569 на виконання постанови Вінницького міського суду №127/4907/20 від 15.09.2020 відкрито виконавче провадження про конфіскацію автомобіля «МАЗДА» модель «6», кузов номер [NUMBER] . Постановою від 21.11.2022 року головного державного виконавця Кельменецького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) накладено арешт на зазначений автомобіль та оголошено в розшук даний автомобіль, оскільки останній відсутній за адресою, вказаною стягувачем. Відповідно до ч.1 ст.483 МК України переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил з конфіскацією цих товарів, а також товарів, транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для переміщення товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України. Відповідно до ст.465 МК України конфіскація як адміністративне стягнення за порушення митних правил полягає у примусовому вилученні товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, і безоплатній передачі їх у власність держави. При цьому моторні транспортні засоби та несамохідні транспортні засоби, що буксируються ними, розглядаються як самостійні об`єкти конфіскації. Конфіскація може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, що визначаються цим Кодексом та іншими законами України. Конфіскація товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, застосовується незалежно від того, чи є ці товари, транспортні засоби власністю особи, яка вчинила правопорушення. Таким чином, транспортний засіб було переміщено на територію України з порушенням митних правил, а тому відповідно до положень МК України були наявні підстави для конфіскації вказаного вище автомобіля, належного позивачці [PERSON] . Вказане стягнення було застосовано за рішенням суду, тобто на підставі постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2020 року по справі № 127/4907/20. При цьому, та обставина, що транспортний засіб належав на праві власності позивачці [PERSON] ніяким чином не може вплинути на переоцінку законності застосування конфіскації, оскільки остання повинна вживатися незалежно від того, чи є цей транспортний засіб власністю особи, яка вчинила правопорушення. Суд відхиляє доводи представника позивача [PERSON] стосовно того, що позивач не має нести відповідальність власним спірним майном за дії відповідача [PERSON] , за порушення вчинене нею, а тому Постанова Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/490/20 від 15.09.2020 не може бути виконана щодо спірного транспортного засобу, що є приватною власністю позивача, позивач є добросовісним набувачем права власності на спірний транспортний засіб, вона безпосередньо не притягувалася до адміністративної відповідальності за порушення митного законодавства, а тому не є боржником згідно вказаної постанови, а відтак і не може бути стороною виконавчого провадження, а також про те, що арешт майна є порушенням статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод внаслідок того, що втручання в право власності позивачки, є необґрунтованими та порушенням права на мирне володіння майном - автомобілем «МАЗДА» модель «6», кузов номер [NUMBER] , виходячи з такого. Так, відповідно до вищезазначеної норми Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для сплати податків чи інших зборів або штрафів. При цьому конфіскація транспортного засобу позивачки [PERSON] була застосована на підставі постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2020 року по справі № 127/4907/20 року відповідно до вимог Митного кодексу України. Останні на час їх застосування відповідали вимогам «доступності», оскільки текст Митного кодексу України з подальшими змінами було офіційно оприлюднено, що створювало можливості для ознайомлення з ним будь-якої зацікавленої особи, й «передбачуваності», виходячи з того, що відповідно до санкції ч.1 ст.483 МК України переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил з конфіскацією цих товарів. А відповідно до ст.465 МК України конфіскація як адміністративне стягнення за порушення митних правил полягає у примусовому вилученні товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, і безоплатній передачі їх у власність держави. При цьому моторні транспортні засоби та несамохідні транспортні засоби, що буксируються ними, розглядаються як самостійні об`єкти конфіскації. Конфіскація може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, що визначаються цим Кодексом та іншими законами України. Конфіскація товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, застосовується незалежно від того, чи є ці товари, транспортні засоби власністю особи, яка вчинила правопорушення. Тобто в Митному кодексі України ( в редакції чинній на момент вчинення адміністративного правопорушення - 09.05.2018 року), була наявна імперативна вказівка щодо застосування стягнення у виді конфіскації незалежно від приналежності товару до власності порушника. Оскільки конфіскація транспортного засобу була здійснена під час виконання функції контролю за дотриманням законодавства, що гарантує законність переміщення товару через митний кордон України, остання може розглядатися з позиції Європейського суду з прав людини як така, що здійснена відповідно до загального інтересу, який полягає в забезпеченні дотримання публічного порядку та захисті економічних інтересів України (mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сілдедіс проти Польщі» (Sildedzis v. Poland, № 45214/99, § 50), ухвала у справі «Хонекер та інші проти Німеччини» (Honecker and Others v. Germany (partly) (dec.), № 54999/00, 5 3991/00). Крім того, позивач [PERSON] не позбавлена права звернутися до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих придбанням транспортного засобу, який через її неправомірні було переміщено через митний кордон України з порушенням вимог щодо його належного митного оформлення. Відповідно до статті 661 ЦК України у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Також відповідно до 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позови про зняття арешту з майна можуть бути пред`явлені, зокрема, коли накладено арешт на майно з метою забезпечення можливої конфіскації майна. Разом із тим згідно зі статтею 465 Митного кодексу України конфіскація майна, яке є безпосереднім об`єктом порушення митних правил, застосовується незалежно від того, чи є це майно власністю особи, яка вчинила адміністративне правопорушення. У зв`язку з цим позови власників чи володільців такого майна про зняття арешту з майна можуть бути задоволені лише у тому разі, коли постановою відповідних органів буде встановлено, що особа, яка вчинила адміністративне митне правопорушення, заволоділа майном протиправним шляхом. Захист прав власника або володільця в інших випадках можливий шляхом стягнення збитків з особи, визнаної в установленому законом порядку винною в адміністративному митному правопорушенні. Верховний Суд в постанові від 09 квітня 2020 року у справі №308/5866/16 вказав, що позови про зняття арешту з майна можуть бути пред`явлені, зокрема, коли накладено арешт на майно з метою забезпечення можливої конфіскації майна. Разом із тим, згідно зі статтею 465 Митного кодексу України конфіскація майна, яке є безпосереднім об`єктом порушення митних правил, застосовується незалежно від того, чи є це майно власністю особи, яка вчинила адміністративне правопорушення. У зв`язку з цим позови власників чи володільців такого майна про зняття арешту з майна можуть бути задоволені лише у тому разі, коли постановою відповідних органів буде встановлено, що особа, яка вчинила адміністративне митне правопорушення, заволоділа майном протиправним шляхом. В порушення ст.81 ЦПК України позивачкою та її представником не надано суду належних та допустимих доказів, що постановою відповідних органів встановлено, що яка вчинила адміністративне митне правопорушення - Квідповідачка [PERSON] , заволоділа майном - автомобілем «МАЗДА» модель «6», кузов номер [NUMBER] протиправним шляхом. Суд відхиляє доводи представника позивача [PERSON] та посилання на рішення Європейського суду з прав людини від 17.12.2019 року «Мякотін проти України», оскільки (Заява № 29389/09), Рішення від 17.12.2019, виходячи з такого. В п.61 даного Рішення Європейського суду з прав людини суд зазначає, що формулювання статті 351 Митного кодексу України (чинного на момент подій), за якою заявника було визнано винним, надало національним судам певну свободу розсуду щодо накладання стягнень. Зокрема, вона передбачала, що заборонені дії є підставою для накладення штрафу, конфіскації товарів, у тому числі конфіскації транспортних засобів. Проте враховуючи, що на момент розгляду справи заявника строки для накладення інших стягнень, окрім конфіскації, закінчилися, відповідно до статей 322 і 328 Митного кодексу України національні суди могли накласти лише стягнення у вигляді конфіскації. На думку Суду, звуження вибору санкцій до стягнення у вигляді конфіскації без встановлення жодних строків руйнує саму суть необхідного справедливого балансу між вимогами загального інтересу та захистом права особи на власність (див., mutatis mutandis, згадане рішення у справі «Гирлян проти Росії» (Gyrlyan v. Russia), пункт 31, в якому національне законодавство не дозволило судам розглянути більш м`яку санкцію, аніж штраф, еквівалентний щонайменше незадекларованій сумі коштів, або конфіскація незадекларованої готівки). В п.62 даного Рішення Європейського суду з прав людини суд дійшов висновку, що оскаржувана конфіскація була непропорційною скоєному правопорушенню, а тому поклала на заявника надмірний тягар. Отже, було порушено статтю 1 Першого протоколу до Конвенції. Отже, вказане вище рішення Європейського суду з прав людини стосувалося застосування статті 351 Митного кодексу України, за якою заявника було визнано винним, надало національним судам певну свободу розсуду щодо накладання стягнень. Зокрема, вона передбачала, що заборонені дії є підставою для накладення штрафу, конфіскації товарів, у тому числі конфіскації транспортних засобів, тобто в редакції ст.351 Митного кодексу України, яка передбачала конфіскацію як альтернативне покарання, тому Європейський суд з прав людини дійшов висновку що застосування національним судом стягнення у вигляді конфіскації без встановлення жодних строків руйнує саму суть необхідного справедливого балансу між вимогами загального інтересу та захистом права особи на власність. Натомість, в даній справі [PERSON] Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2020 року визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, яка в редакції (чинній на момент вчинення правопорушення) передбачала стягнення у виді конфіскації товарів, як обов`язкове, тобто безальтернативне стягнення. При цьому, суд також враховує висновки Верховного Суду, зроблені в постанові у справі №133/1532/15 від 04.09.2019 року, зокрема, що відповідно до положень МК України були наявні підстави для конфіскації вказаного автомобіля. Вказане стягнення було застосовано за рішенням суду. При цьому, та обставина, що транспортний засіб належав на праві власності позивачу ніяким чином не може вплинути на переоцінку законності застосування конфіскації, оскільки остання повинна вживатися незалежно від того, чи є цей транспортний засіб власністю особи, яка вчинила правопорушення, тобто конфіскація транспортного засобу за порушення митних правил є обґрунтованим та законним заходом. Також Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). Враховуючи наведені вище обставини та законодавство, яке регулює правовідносини, які виникають з порушення митних правил та права власності, суд вважає, що в позові [PERSON] до Кельменецького відділу державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Вінницької митниці Державної митної служби України, [PERSON] про зняття з розшуку та зняття арешту з транспортного засобу слід відмовити повністю за безпідставністю. На підставі, ст. ст. 461,465,483 Митного кодексу України ( в редакції, чинній станом на 09.05.2018 року), ст. 661 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed