Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

05.07.2022 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Виконавчий комітет Первомайської міської ради Миколаївської області, Служба у справах дітей Кривоозерської селищної ради про визначення місця проживання дитини. Мотивуючи вимоги, позивач вказав, що з 2017 року з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Від шлюбу у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю, але відповідачка перешкоджає спілкуватися з сином. Рішенням Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області № 572 від 10.12.2021 року було визначено порядок побачень з дитиною, проте, відповідачка не виконує рішення. Дитина майже не відвідує садочок, часто хворіє та потребує лікування. Мати про дитину не піклується, часто змінює місце проживання, не працевлаштовується. Оскільки проживання з матір`ю впливає на дитину негативно просить визначити його місце проживання за ним. Позивач та його представник, [PERSON] , в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Представник відповідача, [PERSON] , в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи, Радзілевич С.А. , в судовому засіданні просила у задоволені позову відмовити та визначити місце проживання дитини з матір`ю. Представник третьої особи, Служба у справах дітей Кривоозерської селищної ради, в судове засідання не з`явився, надав суду висновок щодо визначення місці проживання дитини за місцем проживання матері. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.11.2020 року. Згідно свідоцтва про народження, під час перебування у шлюбі, у позивача та відповідача народився син, [PERSON] , [INFO] .(а.с.15) Рішенням Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 10.12.2021 року за №572 встановлено порядок побачення гр. [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] . Між батьками існує конфлікт щодо виховання дитини та виконання ними батьківських обов`язків. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За змістом ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно характеристики, наданої квартальним комітетом №39, гр. [PERSON] зарекомендував себе з позитивної сторони, не конфліктний.(а.с.12) Відповідно до довідки від 02.11.2021 року гр. [PERSON] працює в ТОВ «УК «Престиж-Сервіс» на посаді електромеханіка 4 розряду.(а.с.16) Згідно довідок гр. [PERSON] в лікаря -психіатра та лікаря-нарколога на обліку не перебуває. Відповідно до акту обстеження умов проживання гр. [PERSON] , від 23.02.2022 року, забезпечений належними житлово-побутовими умовами, для дитини в окремій кімнаті відведено спальне місце, в якій є зони для відпочинку та занять. Згідно акту обстеження від 13.02.2023 року за місцем проживанням гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яка мешкає у батьківському будинку з малолітнім сином умови проживання задовільні, будинок облаштований належними житлово-побутовими умовами для дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11 роз`яснив, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 виклав правовий висновок та зазначив, що тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить про те, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 зазначено, що питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно із ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку Кривоозерської селищної ради, як органу опіки і піклування доцільне місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідок з ДНЗ Ясла-садочок №13 від 23.11.2021 року та 17.12.2021 року «Гвоздичка» [PERSON] відвідує дошкільний заклад, але часто відсутній у зв`язку з частою хворобою дитини. (а.с.13.14) Позивач в своїй позовній заяві зазначив, що дитина потребує серйозного лікування, в тому числі оперативного втручання, на підтвердження надав довідки від лікаря-офтольмолога від 28.12.2021 року та лікаря - стоматолога від 30.12.2021 року, зазначаючи що мати не займається здоров`ям дитини. Однак, дане твердження, щодо не виконання матір`ю своїх обов`язків відносно здоров`я дитини, спростовується копією рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 листопада 2022 року про стягнення з відповідача додаткових витрат на операцію дитини в дитячій стоматологічній клініці та підтверджується небажання відповідача надавати добровільну матеріальну допомогу на лікування дитини.(а.с.117-119) Крім того, позивач вказує на те, що відповідач не має постійного місця проживання та часто його змінює, не повідомляючи своє місце перебування. Проте, дане твердження не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні виходячи з наступного. Відповідно до довідки - характеристики від 14.09.2022 року, наданої Кривоозерською селищною радою Миколаївської області гр. [PERSON] разом з сином, [PERSON] , проживає на території Секретарського старостинського округу по [ADDRESS] , без реєстрації, разом зі своїми батьками, за час проживання зарекомендувала себе з позитивної сторони. (а.с.90) Згідно довідки, наданої КУ «Секретарський заклад дошкільної освіти «Дзвіночок» Кривоозерської селищної ради від 12.09.2022 року за вих. №45-48-01, [PERSON] з 07.06.2022 року по теперішній час систематично відвідує дошкільний заклад. Хлопчик охайний, активний, гарно спілкується з дітками, слухняний, позитивний, уважний. (а.с.52) В матеріалах справи знаходиться копія постанови Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.02.2022 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, в якій зазначено, що останній, перебуваючи за адресою колишньої тещі по [ADDRESS] , прийшовши до сина, вислослювався грубою нецензурною лайкою.(а.с105) Наявні докази свідчать про те, що відповідач тривалий час мешкає зі своїми батьками та малолітнім сином за вищезазначеною адресою та позивачеві достовірно відомо місце перебування та проживання дитини. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що надані позивачем довідки з ДНЗ Ясла-садочок №13 «Гвоздичка» про відвідування дошкільного закладу [PERSON] втратили свою актуальність, у зв`язку з тривалим проживанням та відвідуванням дошкільного закладу дитини в іншій місцевості. Сімейне право закріплює в обов`язковому порядку, що місце проживання дитини визначається тільки виходячи з її інтересів. Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про нього, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Слід зазначити і те, що Велика Палата Верховного Суду України змінила судову практику у спорах про визначення місця проживання дитини, відступивши від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 цієї Декларації стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Судді Великої Палати ВС вважають, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.(постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц) Таким чином, суд, враховуючи перш за все інтереси дитини та його вік, оцінивши всі обставини, які у даному конкретному випадку мають істотне значення для визначення його місця проживання, не встановлення виняткових обставин, за яких малолітню дитину можна розлучити з матір`ю, поданих доказів в їх сукупності, висновок органу опіки та піклування, беручи до уваги всі можливості батьків забезпечити належні умови для виховання та розвитку дитини, її духовний та фізичний розвиток, вважає залишити малолітнього [PERSON] проживати разом з матір`ю. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню . На підставі ст.141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed