Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

11 листопада 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошових коштів, просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] на його користь грошові кошти у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн.; судові витрати покласти на відповідача. Стислий виклад позиції позивача Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01 березня 2021 року між ним та відповідачем було укладено договір позики. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав від нього у борг суму грошових коштів у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. Відповідно до умов договору позики відповідач зобов`язалася повернути борг у термін до 01 вересня 2021 року. Наполягає, що станом на день звернення до суду з відповідним позовом, зазначена в договорі позики та акті прийому - передачі готівки від 01 березня 2021 року сума боргу йому повернута не була, від повернення грошей відповідач ухиляється. Оскільки позивальником за весь період користування грошовими коштами не було здійснено жодної виплати суми боргу, він і звернувся до суду за захистом своїх прав. Рух справи у суді 16.11.2021 року Ухвалою суду було прийнято позову заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі з призначенням її підготовчого розгляду. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.02.2022 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутність, свої позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час судового розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд розглядає справу за відсутність сторін, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Зі згоди позивача, про що свідчить заява позивача, суд ухвалою від 22 березня 2023 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно 01 березня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, що підтверджується договором. (а.с. 6-7) Відповідно до умов вказаного договору та акту прийома - передачі готівки від 01 березня 2021 року, відповідач отримав від позивача у борг суму грошових коштів у розмірі 100 000 грн. (а.с.8) Відповідно до п.4.1. умов договору позики відповідач зобов`язалася повернути борг у термін до 01 вересня 2021 року. (а.с. 6) Суть позову зводиться до того, що між сторонами склались правовідносини позики. Разом з тим, відповідач своїх зобов`язань не виконує, від повернення грошових коштів ухиляється. Нормативне обґрунтування Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України). За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У контексті статей 524, 533,535, 625 ЦК України можливо зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Оцінка аргументів сторін, висновки суду З аналізу наданих суду документів та наданих сторонами доказів, судом вбачається, що позивач мотивує свій позов укладеним договором позики від 01 березня 2021 року; актом прийому - передачі готівки від 01 березня 2023 року, власноручно підписаним відповідачем про його обов`язок повернення коштів, внаслідок виниклого боргового зобов`язання. Відповідач суму боргу, не повернув, від повернення ухиляється, не скористався також своїм правом щодо надання відзиву на позовні вимоги позивача. Таким чином, судом достовірно встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником невиконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику не повернуті, враховано встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину. Таким чином, судом зроблено висновок про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн за договором позики від 01 березня 2021 року, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат У відповідності до п.п.1 ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення, суд приходить до висновку, про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1000 грн, що підтверджуються квитанцією № ПН 2196 від 09 листопада 2021 року. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved