Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про встановлення батьківства та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона та відповідач з 2012 року по липень 2013 року проживали однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу. Стосунки були припинені за ініціативою відповідача у середині липня 2013 року, тобто, за кілька тижнів до народження дитини. Як зазначено, [INFO] вона народила сина - [PERSON] . Відповідач є його батьком, однак, 14.08.2013 він відмовився подати до органу реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства, пояснюючи це тим, що його нова дівчина цього не схвалить. Відповідно, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений у порядку частини першої статті 135 СК України. Від народження дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні, а відповідач, з моменту народження дитини, участі у вихованні не брав і фінансово не допомагав. Кілька разів відвідував на свята, а з кінця 2015 року взагалі перестав з`являтись. Наразі, життям, здоров`ям і навчанням дитини не цікавиться. Позивачка також вказує, що у 2014 році вона зверталась до відповідача з проханням виплачувати аліменти у еквіваленті 50 дол. США, але він відмовився. Із 2016 року дитина потребує постійного лікування (2 рази на рік) очей, вартість якого становить близько 3500 гривень, станом на 2022 рік. Крім того, щомісяця потрібно купувати контактні лінзи, вартістю близько 600-700 гривень, станом на 2022 рік, та супутні медикаменти на суму близько 300 гривень. Значні кошти також витрачаються на окуляри (обслуговування, ремонт, заміну лінз/оправи або і придбання повністю нових). Враховуючи зазначені вище обставини, позивачка просить суд: -визнати відповідача батьком [PERSON] , [INFO] ; -внести зміни до актового запису № 973, який складено 14.08.2013, про народження дитини, [PERSON] , та зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, а саме, зазначити батьком дитини громадянина України - [PERSON] , [INFO] ; -стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 20.01.2023 позовну заяву прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Крім того, сторонам та третій особі визначено строк для подання заяв по справі. 15.02.2023 до суду надійшов письмовий відзив [PERSON] , поданий його представником - адвокатом Стратілатовим К.Г., на позовну заяву. Як зазначено, він заперечує позовні вимоги у повному обсязі, а також заперечує будь-які обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, крім тих обставин, які визнані ним у цьому відзиві. 20.02.2023 позивачкою подано відповідь на відзив, у якому вона просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 23.02.2023 до суду надійшла письмова заява [PERSON] , подана його представником - адвокатом Стратілатовим К.Г., про визнання позовних вимог у повному обсязі. Як зазначено, наслідки визнання позову, визначені ЦПК України, позивачу відомі та зрозумілі. Крім того, просить повернути [PERSON] з державного бюджету частину судового збору, сплаченого у справі, у сумі 496 грн. 20 коп., оскільки вимоги позивачки визнані ним до початку розгляду справи по суті. Під час судового засідання, враховуючи позицію відповідача про визнання ним позову у повному обсязі, думку представника відповідача, позивачки та її представника, які просили вирішити спір по суті та прийняти рішення відповідно до ст. 200 ЦПК України, - суд ухвалив про прийняття заяви сторони відповідача про визнання позову, відповідно до ст. 206 ЦПК України та розгляд справи по суті під час підготовчого провадження. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Бабіч Т.Г. підтримали заявлені позовні вимоги та просили задовольнити у повному обсязі, на підставі обґрунтування, що наведене у позові та з урахуванням доданих до нього доказів. Крім того, позивачка зазначила, що у свідоцтві про народження дитини, зокрема у відомостях про батька, зазначено її прізвище, а ім`я та по-батькові - відповідача. Також, звернула увагу на те, що вона не працює і не отримує ніякого заробітку. Утримувати дитину їй допомагають її батьки. Також просила задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти, оскільки вона сама утримувати сина не може. До того ж, вказала, що усі судові витрати, які вона понесла по справі, залишає за собою. У судовому засіданні представник відповідача, [PERSON] - адвокат Стратілатов К.Г., зазначив, що відповідачем був поданий відзив на позов, у якому він повністю заперечував проти задоволення позову. Разом з тим, на даний час позиція відповідача змінилася і він визнає позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, усі судові витрати, які поніс відповідач, він залишає за собою. У судове засідання відповідач, [PERSON] , не з`явився, хоча повідомлявся судом про час, дату та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. У судове засідання представник третьої особи - відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) не з`явився. 02.02.2023 до суду надійшло клопотання начальника відділу Літовкіної Л.В., у якому зазначено, що при розгляді справи вина покладається за розсуд суду. Заслухавши думку учасників справи та їхніх представників, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції від 27.02.2016, батьками дитини зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 13). Крім того, за відомостями з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України (витяг № 00037252496 від 21.10.2022), відомості про батька дитини - [PERSON] , [INFO] , а саме, [PERSON] , записані відповідно до частини першої статті 135 СК України, тобто, за вказівкою матері, [PERSON] (а.с. 15, 16). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2022/001377059 від 22.11.2022, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , тобто, за однією ж адресою зі своєю матір`ю [PERSON] (а.с. 11, 14). У ході судового розгляду також встановлено, що 12.08.2017 відповідач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (актовий запис № 217), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 39 зворот). До того ж, за час перебування у цьому шлюбі у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.11.2018 (а.с. 39). Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів. Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України). Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені СК України. Позивачка [PERSON] , звернулася до суду з позовом щодо визнання відповідача [PERSON] , батьком дитини - [PERSON] , [INFO] та стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку. Як визначено статтею 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. У даній справі судом встановлено, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували. При цьому, факт сумісного проживання сторони не оспорюють. Стаття 125 СК України визначає походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері і батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до частин першої-третьої статті 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 26 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (частина четверта статті 128 СК України). Тобто передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 01.01.2004, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved