Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

У листопаді 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що відповідно до паспорта на велику рогату худобу LF 812044 він є власником корови на кличку Квітка. 26 жовтня 2022 року його худоба пішла у череду, яку в той день випасала [PERSON] . Остання неналежним чином виконувала обов`язки пастуха, внаслідок чого корові позивача, у якої виникли проблеми зі здоров`ям, вчасно не надано ветеринарну допомогу. Відповідачка самовільно, без його згоди, вирішила здати худобу заготовачу без відповідних письмових документів, дала згоду її дорізати, не встановивши причину хвороби та недугу, не вжила заходів щодо розтину та надання на експертизу шлунка корови, чим спричинила [PERSON] шкоду. Через кілька днів після цієї події [PERSON] привіз позивачу грошові кошти в сумі 7100 грн, отримані за здачу корови заготовачу. За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідачки матеріальну шкоду в розмірі 18\~000 грн, яка становить різницю між середньою вартістю корови та переданими [PERSON] коштами за її здачу заготовачу. Відповідачка [PERSON] відзив на позовну заяву [PERSON] до суду не подала. Ухвалою судді від 14 грудня 2022 року відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у даній справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13 січня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] свою позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позову заперечила. Суду пояснила, що 26 жовтня 2022 року при випасанні череди вона помітила, що одна із корів дивно себе поводила, постійно вставала та лягала. Тому вона почала встановлювати, кому належить худоба. [PERSON] , який допомагав їй у той день випасати череду, повідомив, що корова належить [PERSON] . Останній приїхав та поле та заперечив належність йому цієї корови. Надалі, на місце події приїхав [PERSON] , який вказав, що худоба належить йому та дорізав її, пізніше здавши заготовачу. Відповідач ствердила, що [PERSON] дозволу у неї на забій корови не просив та рішення прийняв самостійно. Їі не було відомо про належність худоби [PERSON] , а тому відсутні підстави для покладення на неї обов`язку відшкодувати завдану позивачу шкоду. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає із наступних підстав. Судом встановлено,\~що позивачу\~ [PERSON] на праві власності належала корова по кличці «Квітка», [INFO] , робочий номер 4111, ідентифікаційний номер [NUMBER] , породи Українська чорно-ряба молочна, відповідно до паспорта великої рогатої худоби LF 812044, виданого Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів 26 квітня 2018 року. Між жителями с. Кропивна Шепетівського району Хмельницької області існує усна домовленість (колективна угода) про спільне випасання належної їм великої рогатої худоби в кількості 36 корів у одній череді, яке здійснюється власниками корів почергово один раз на 36 днів. Випасання колективної худоби, у тому числі корови позивава [PERSON] , [INFO] здійснювала відповідачка\~ [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються письмовим підтвердженням жителів с. Кропивна про черговість випасання худоби та визнаються сторонами. Відповідно до повідомлення начальника Відділу поліцейської діяльності № 2 Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області від 03 листопада 2022 року № 5313/121/124/106/01-2022 було розглянуто звернення [PERSON] щодо неналежного випасу худоби [PERSON] та встановлено, що в даній події ознак кримінального та адміністративного правопорушення не виявлено, однак наявні цивільно-правові відносини між жителями с. Кропивна щодо випасу їх худоби, а також те, що вирішення спорів щодо відшкодування заподіяної матеріальної шкоди внаслідок неналежного виконання умов усного договору не відноситься до компетенції поіції, а лише суду. Тому прийнято рішення про зупинення даного звернення. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що восени 2022 року йому зателефонувала [PERSON] та пояснила, що його корова ніби телиться. Тому він приїхав на місце події, де виявив, що то не його худоба. Осільки свідок подумав, що зазначена корова належить [PERSON] , то повідомив про цю подію останньому. [PERSON] приїхав на місце події та, підтвердивши належність худоби йому, разом із своїм тестем перерізали корові горло. Свідок [PERSON] підтвердив зазначені свідком [PERSON] обставини та суду показав, що восени минулого року йому по телефону повідомили, що здуло його корову. Тому він із своїм тестем приїхав на пасовисько, де виявив свою корову, що мала ознаки здуття, лежала на землі. Тому його тесть перерізав худобі горло та вони витягли її на дорогу. Свідок ствердив, що дозволу у пастушки [PERSON] на забій корови не питав, вважаючи, що це його худоба. Остання повідомляла йому, що корова ще з ранку мучиться. Дорізану тварину він здав заготовачу, яка повідомила, що корова щось з`їла і її роздуло, роздавило легені. Увечері того ж дня [PERSON] зрозумів, що дорізав чужу тварину, оскільки його корова прийшла з череди додому. Через кілька днів йому привезли 7000 грн за здану худобу, які він віддав [PERSON] . З показів свідка [PERSON] убачається, що восени 2022 року він допомагав для [PERSON] випасати череду на місцевому пасовиську. Коли вранці вони перегнали череду на поле, то помітили, що близько 08 год. 00 хв. одна з корів почала лягати та вставати, тому подумали, що та буде телитися. При цьому, до тварини неможливо біло підійти, оскільки вона постійно втікала від пастухів. [PERSON] почала шукати господаря корови, зателефонувала до [PERSON] , який приїхав на пасовисько та вказав, що ця корова йому не належить. Далі, зрозумівши, що тварину здуло, свідок поїхав до села, щоб знайти, чим корову накормити, а коли повернувся, худобу вже дорізали. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду підтвердила, що була очевидцем того, як [PERSON] із своїм тестем восени 2022 року на пасовиську у с. Кропивна перерізали горло одній із корів з череди, яку випасала [PERSON] . Пояснила, що в той день остання зателефонувала їй та повідомила, що сталася біда з коровою, говорила, що не може знайти власника худоби. Згідно положень частини першої статті 7\~ЦК України цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин. Відповідно до частини першої статті 11\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. В аспекті положень частини першої статті 7, частини першої статті 11\~ЦК України випасання власниками сільськогосподарських тварин (зокрема, великої рогатої худоби) череди цих тварин у порядку черговості на безвідплатній основі є звичаєм, дії осіб щодо безпосередньої реалізації якого за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За змістом статті 6, частини першої статті 627 та статті 629\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, передбачені законом або договором, зокрема відшкодування збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням речі - стаття 22 ЦК України). Статтею 614\~ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язань. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. За змістом положень пункту 3 частини другої статті 11, статті 22, статті 179, частини першої статті 180, частини першої статті 190 зазначеного Кодексу власник сільськогосподарської тварини має право на відшкодування завданих йому збитків спричинених неналежним виконанням обов`язку щодо випасання такої тварини. До цих збитків належать зазнані власником тварини втрати, пов`язані з лікуванням тварини або її смертю, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено їх відшкодування у меншому або більшому розмірі. ЦК України та інші акти цивільного законодавства не містять вимог щодо належності виконання зобов`язання щодо почергового випасання власниками своїх сільськогосподарських тварин череди таких тварин. Зважаючи на це, у разі відсутності договору між власниками тварин щодо змісту належного виконання та його обсягу (як у справі, що розглядається) за правилом частини першої статті 526\~ЦК України належність виконання підлягає правовій оцінці з урахуванням звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На думку суду, охорона здоров`я та життя сільськогосподарської тварини безумовно є невід`ємними складовими мети випасання тварин, без забезпечення яких її досягнення було б неможливим, а саме випасання було б позбавлено сенсу. Оскільки суб`єктами правовідносин щодо почергового випасання сільськогосподарських тварин на безвідплатній основі є власники таких тварин - учасники черги, зазначені особи в аспекті положень частини першої статті 527\~ЦК України є належними сторонами виконання зобов`язань, що походять з почергового випасання сільськогосподарських тварин на безвідплатній основі. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] в обґрунтування своїх вимог зазначив, що під час випасання пастушкою [PERSON] череди великої рогатої худоби остання неналежним чином виконала свої обов`язки, не забезпечила надання ветеринарної допомоги для худоби, без згоди власника прийняла рішення про здачу корови заготовачу без проведення лабораторних досліджень, розтину тварини та встановлення причини, за якої її було здано заготовачу, вартість корови позивачу не відшкодувала. Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з пунктом 4 статті 611\~ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Статтею 22\~Цивільного кодексу\~України передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та визначено збитки як втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі (реальні збитки), а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (упущена вигода). Згідно з статею 614\~ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Також за положеннями статті 623\~ЦК України саме позивач зобов`язаний довести розмір збитків. Для визначення підстав застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків суду необхідно з`ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вину боржника. Звільнення боржника від відповідальності у вигляді збитків за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов`язань безпосередньо пов`язано з наявністю чи відсутністю вище вказаних елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення. При цьому кредитор не повинен доводити вину боржника у порушенні зобов`язання; натомість на нього покладено обов`язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов`язання боржником, розміру завданих збитків та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та завданими збитками. Наявність порушення зобов`язань сама по собі не є підставою для застосування цивільно-правової відповідальності за відсутності чи недоведеності причинно-наслідкового зв`язку між таким порушенням та завданням збитків. У дані справі судом встановлено та це підтверджується показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що рішення про забій корови, яка належить позивачу, прийнято [PERSON] , який повідомив пастушці [PERSON] про те, що худоба належить йому та дозволу на такі дії у неї не питав. Натомість, [PERSON] , виявивши у належної позивачу корови недуг, вжила усіх можливих заходів щодо повідомлення власника про цю ситуацію та не повинна нести матеріальну відповідальність за дії, вчинені іншою особою, яка ввела її в оману щодо належності корови на праві власності та прийняла рішення про необхідність здачі корови заготовачу. Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів того, що саме діями відповідачки було створено передумови, внаслідок яких тварина отримала захворювання та недуг. Також позивачем не доведено, що корова отримала захворювання через недогляд чи неналежне виконання відповідачкою обов`язку по випасанню корови, а також можливості відповідача забезпечити безпеку корови та запобігти її захворюванню. У справі відсутні докази покладення на пастушку обов`язку щодо необхідності забезпечення корови ветеринарною допомогою у випадку такої необхідності. Причину недугу та діагнозу корови до цього часу не встановлено. Тому суд вважає, що відсутні правові підстави для покладення обов`язку по відшкодуванню позивачу матеріальних збитків на відповідачку. Також у порушення вимог частини 1 статті 81\~ЦПК України позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір завданих йому збитків, а саме: не надано доказів на підтвердження реальної ваги корови на день її забою, а також реальної вартості корови. Позивач зазначених доказів не надав, обмежившись посиланнями на оголошення щодо продажу корів, розміщених у інтернет-мережі. Проте відповідно до частини 6 статті 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За відсутності даної інформації розмір заподіяних позивачу реальних збитків встановити неможливо. Відтак, позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди до задоволення не підлягає. Відповідно до статей 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed