Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

15 лютого 2023 року до Козельщинського районного суду Полтавської області звернувся керівник Глобинської окружної прокуратури Хатьонка Валерій в інтересах держави в особі Козельщинської селищної ради, Управління державного агентства меліорації та рибного господарства у Полтавській області (Полтавський рибоохоронний патруль) зі позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним виловом водних біоресурсів, у якій просив суд стягнути з [PERSON] на користь Козельщинської селищної ради шкоду, заподіяну незаконним виловом водних біоресурсів на суму 34 901,00 грн, судові витрати покласти на відповідача. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 20 лютого 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання на 22 березня 2023 року о 09 годині 00 хвилин. Справу розглянуто у судовому засіданні 22.03.2023 за участю прокурора та відповідача. Аргументи сторін Позиція позивача (а.с. 1-14) Вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 31.08.2022 у справі № 533/426/22 (а.с. 24) [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України. Вирок суду набрав законної сили 03.10.2022. Судом було встановлено, що 03.05.2022 унаслідок незаконного зайняття рибним добувним промислом на березі річки Псел у межах с. Приліпка Кременчуцького району Полтавської області [PERSON] в порушення вимог п. 3.1, 3.14, 3.15, 4.14.3 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України від 15.02.1999 № 19, здійснив незаконний вилов риби у період нересту за допомогою забороненого для любительського рибальства знаряддя лову типу «павук», виготовленого зі сіткоснастевих матеріалів розмірами 2,9 х 2,9 м, який складається із чотирьох металевих прутів та мисинової сітки із вічком 30 х 30 мм, незаконно добув рибу різних видів у такій кількості: лящ - 2 шт., карась сріблястий - 18 шт., синець - 1 шт., плоскирка - 1 шт., загальною вагою 4 кг, чим завдав водним біоресурсам України істотну шкоду. Вказаними діями [PERSON] завдав майнової шкоди рибним запасам України на суму 34 901,00 грн, розрахованої згідно Постанови КМУ від 21.11.2011 № 1209 «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів», що є істотною матеріальною шкодою. Обставини, вказані у вироку Козельщинського районного суду Полтавської області від 31.08.2022 щодо вчинення відповідачем кримінального правопорушення у відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України є встановленими та повторно не підлягають доказуванню. На цей час збитки добровільно не відшкодовано. Отже, [PERSON] у порушення встановлених норм та правил виловив рибу забороненим знаряддям лову, чим спричинив збитки рибному господарству України у розмірі 34 901,00 грн. З огляду на обставини, встановлені обвинувальним вироком суду, в діях відповідача, на думку прокурора, наявні усі елементи складу цивільного правопорушення, між його діями і спричиненою шкодою існує взаємозв`язок, а також наявна вина, що є підставою для цивільної відповідальності. Підставами для представництва прокурором інтересів держави в суді прокурор зазначив бездіяльність уповноважених суб`єктів: Козельщинської селищної ради та Управління державного агентства меліорації та рибного господарства у Полтавській області, які попри обізнаність про спричинення шкоди внаслідок незаконного вилову риби, охоронюваним законом інтересам територіальної громади, не здійснюють захист інтересів держави у спірних правовідносинах. При нормативному обґрунтуванні позивач посилався на статті 13, 16, 131-1 Конституції України, ст. 22, 1166, 1190 ЦК України, ст. 7, ч. 3 ст. 29, ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України, ст. 23, 24 Закону України «Про прокуратуру», ст. 10, 16, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 1, 4, 5, 38, 47, 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 5, 27, 63 Закону України «Про тваринний світ», ст. 20, 37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», ст. 11 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік», постанову КМУ від 21.11.2011 № 1209 «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів», п. 9, 17 Порядку здійснення любительського і спортивного рибальства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.1998 № 1126, п. 3.15 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України від 15.02.1999 № 19, главу 4 Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.01.2013 р. № 43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.02.2013 за № 291/22823, п. 4, 7 Положення про Державне агентство меліорації та рибного господарства України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №895 від 30.09.20156 (з наступними змінами та доповненнями), п.п. 7.4 п. 7 Положення про Управління державного агентства меліорації та рибного господарства у Полтавській області, затвердженого наказом Державного агентства рибного господарства України від 15.07.2016 № 2296 (з наступними змінами та доповненнями), п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 за № 6 (з наступними змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», правові висновки, викладені в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10.07.2018 у справі №812/1689/16, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18. Прокурор у судовому засідання позовну заяву підтримав у повному обсязі, з підстав, викладених у ній, та просив її задовольнити. Додатково пояснив, що Козельщинська селищна рада, на його думку, має право (уповноважена) звертатися до суду з позовами про стягнення шкоди, заподіяної незаконним виловом водних ресурсів, на підставі ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування» та ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища». Козельщинська селищна рада явку представника не забезпечила, про причини неявки суду не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань не подала. Управління державного агентства меліорації та рибного господарства у Полтавській області (Полтавський рибоохоронний патруль), належним чином повідомлене про дату, час та місце судового засідання, подало клопотання про розгляд справи за відсутності представника управління, позовні вимоги підтримало у повному обсязі та просило їх задовольнити. Позиція відповідача Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував факт незаконного вилову ним риби. Стверджував, що 03.05.2022 він був на березі річки, коли побачив двох невідомих чоловіків зі зброєю у руках - злякався та плигнув у воду, переплив на інший берег річки. Побачив біля мосту машину працівників поліції та переплив назад. Тікав, бо злякався озброєних людей, які, на його думку, могли бути перевдягнутими у форму працівників поліції, але насправді такими не являлися. Під час кримінального провадження погодився взяти вину на себе, так як йому, нібито обіцяли, що йому за це нічого не буде, тільки невеличкий штраф. Запевняв, що рибу не ловив, хто саме її виловив невідомо, але визнав, що знайдене на місці вчинення правопорушення саморобне знаряддя для вилову риби типу «павук», яке було визнано речовими доказами у рамках кримінального провадження відносно нього, належали саме йому. Пояснив, що не має коштів для відшкодування шкоди та відмовляється її сплачувати. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Фактичні обставини справи, встановлені судом Вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 31.08.2022 у справі № 533/426/22 [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України. Вирок суду набрав законної сили 03.10.2022 (а.с. 24-27). Згідно з вироком суду кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин: 03.05.2022 приблизно об 15 годині 30 хвилин [PERSON] , маючи прямий умисел, спрямований на незаконне зайняття рибним добувним промислом, прибув до берега річки Псел у межах с. Приліпка Кременчуцького району Полтавської області. У подальшому [PERSON] , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, порушуючи вимоги п. 3.1, 3.14, 3.15, 4.14.3 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України від 15.02.1999 № 19, повністю розуміючи, що здійснює незаконний вилов риби у період нересту, за допомогою забороненого для любительського рибальства знаряддя лову типу «павук», виготовленого зі сіткоснастевих матеріалів розмірами 2,9 х 2,9 м, який складається із чотирьох металевих прутів та мисинової сітки із вічком 30 х 30 мм, із берега річки Псел у період часу з 15 год. 30 хв. по 16 год. 00 хв. 03.05.2022 незаконно добув рибу різних видів у такій кількості: лящ - 2 шт., карась сріблястий - 18 шт., синець - 1 шт., плоскирка - 1 шт., загальною вагою 4 кг. Після цього [PERSON] був виявлений працівниками поліції на березі річки Псел у межах с. Приліпка Кременчуцького району Полтавської області із забороненим знаряддям лову та незаконно виловленою рибою. Вказаними діями обвинувачений [PERSON] завдав майнової шкоди рибним запасам України на суму 34 901 гривні, розрахованої згідно Постанови КМУ від 21.11.2011 № 1209 «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів», що є істотною матеріальною шкодою. [PERSON] під час розгляду кримінального провадження фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті не заперечував, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, визнав повністю. Пояснив, що дійсно у травні приблизно об 14 годині 30 хвилин він прибув до берега річки Псел у межах с. Приліпка Кременчуцького району Полтавської області. У подальшому за допомогою забороненого для любительського рибальства знаряддя лову типу «павук», виловив рибу загальною вагою приблизно 4 кг, бо хотів переселити рибу з річки в ставок, але не зробив цього, так як був виявлений працівниками поліції. Пояснив, що знав, що у цей час був нерест та знав про заборону ловити рибу «павуком». Суд також вирішив долю речових доказів, а саме: саморобне знаряддя для вилову риби типу «павук» розміром 2,9 х 2,9, вічко 30 мм, - знищити; рибу різних видів у такій кількості: лящ - 2 шт., карась сріблястий - 18 шт., синець - 1 шт., плоскирка - 1 шт., загальною вагою 4 кг, - у порядку спеціальної конфіскації безоплатно вилучити в дохід держави. У судовому засіданні у даній справі відповідач визнав факт належності йому вилученого у рамках кримінального провадження саморобного знаряддя для вилову риби типу «павук», але заперечував факт вилову ним риби. Стверджував, що кримінальне правопорушення не вчиняв. Згідно з таксою для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок добування (збирання) або знищення громадянами України, іноземними громадянами або особами без громадянства цінних видів водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах України (види водних біоресурсів), розмір збитків за вилов риби склав 34901,00 грн, у тому числі: лящ - 2 шт. (2 шт х 1649 грн = 3298 грн) , карась сріблястий - 18 шт. (18 шт. х 1581 грн = 28458,00) грн, синець - 1 шт. (1 шт. х 1581,00 грн = 1581,00 грн), плоскирка - 1 шт. (1 шт. х 1564,00 = 1564,00 грн) (а.с. 73). У відповідь на лист Глобинської окружної прокуратури Козельщинська селищна рада повідомила, що з позовом до суду про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди, заподіяної водним ресурсам, не зверталася оскільки на даний час немає можливості для сплати судового збору (а.с. 28). Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Полтавській листом від 05.10.2022 № 1-6-9/1620-22 області повідомило Глобинську окружну прокуратуру про відсутність фінансування витрат на сплату судового збору, що у свою чергу унеможливлює подання позовної заяви до суду про стягнення з [PERSON] завданих ним збитків (а.с. 59-60). Державне агентство меліорації та рибного господарства України (Держрибагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства, меліорації земель та експлуатації державних водогосподарських об`єктів комплексного призначення, міжгосподарських зрошувальних і осушувальних систем (п. 1 Положення про Державне агентство меліорації та рибного господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 895) Відповідно до пунктів 4, 7 Положення про Державне агентство меліорації та рибного господарства України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 895 від 30.09.2015, Держрибагентство відповідно до покладених на нього завдань, окрім іншого, здійснює державний нагляд (контроль) у галузі охорони, використання та відтворення водних біоресурсів у виключній (морській) економічній зоні України, територіальному морі, внутрішніх водоймах України та у водах за межами юрисдикції України щодо рибальських суден, що плавають під Державним Прапором України, відповідно до міжнародних договорів України. Держрибагентство (орган рибоохорони) здійснює свої повноваження безпосередньо, а також через утворені в установленому порядку територіальні органи (органи рибоохорони). Відповідно до п. 1 Положення про Управління державного агентства меліорації та рибного господарства у Полтавській області, затвердженого наказом Державного агентства рибного господарства України від 15.07.2016 № 229 (у редакції наказу Державного агентства рибного господарства України від 24.09.2021 № 412, зі змінами та доповненнями) Управління державного агентства меліорації та рибного господарства у Полтавській області (Полтавський рибоохоронний патруль) є територіальним органом Державного агентства меліорації та рибного господарства України, діє у складі Держрибагентства як відокремлений структурний підрозділ і йому підпорядковується. Відповідно до п. 3 Положення про Управління державного агентства меліорації та рибного господарства у Полтавській області, основним завданням Полтавського рибоохоронного патруля є реалізація повноважень Держрибагентства у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання і відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства, безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства, меліорації земель та експлуатації державних водогосподарських об`єктів комплексного призначення, міжгосподарських зрошувальних і осушувальних систем в районі діяльності. Відповідно до пунктів 4 та 7.4. Положення про Управління державного агентства меліорації та рибного господарства у Полтавській області, Полтавський рибоохоронний патруль є правоохоронним органом, має право: подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів. Зважаючи на викладене, Управління державного агентства меліорації та рибного господарства у Полтавській області є органом, уповноваженим державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною рибних запасів, у тому числі вживати заходи до відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного вилову риби, однак відповідних заходів, спрямованих на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням не вживало. Указане свідчить про, невжиття вказаним органом заходів на захист інтересів держави у сфері охорони водних біоресурсів. Отже, фактично Управління державного агентства меліорації та рибного господарства у Полтавській області, вчинило бездіяльність, що полягала у невжитті заходів з примусового стягнення завданої відповідачем істотної шкоди, заподіяної незаконним виловом водних біоресурсів у розмірі 34 901,00 гривня. Застосовані судом норми права Згідно зі статтею 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про тваринний світ» встановлено, що громадяни відповідно до закону зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу. Частиною 1 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ», ч. 1 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідно до статті 27 Закону України «Про тваринний світ» у порядку загального використання об`єктів тваринного світу громадянам, у випадках, передбачених законодавством, дозволяється безоплатне любительське і спортивне рибальство для особистого споживання (без права реалізації) у визначених відповідно до законодавства водних об`єктах загального користування у межах встановлених законодавством обсягів безоплатного вилову і за умови додержання встановлених правил рибальства і водокористування. Згідно зі пунктом 9 Порядку здійснення любительського і спортивного рибальства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 1998 року № 1126, вимоги щодо здійснення любительського і спортивного рибальства та застосування знарядь і способів лову (добування), норми, заборонені місця і його терміни, встановлюються правилами любительського і спортивного рибальства за басейно-територіальним принципом, які затверджуються Мінагрополітики за поданням Держрибагентства, за погодженням з Міндовкіллям. Згідно з п. 3.14 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України від 15.02.1999 № 19 (надалі - Правила), забороняється застосовувати без дозволу органів рибоохорони нові знаряддя та способи лову, які не передбачені цими Правилами рибальства; перебувати на водоймі або поблизу неї з вибуховими та отруйними речовинами, а також зі знаряддями лову, застосування яких у даний час і в цьому місці заборонено, а також зберігати заборонені знаряддя лову на водоймах або поблизу них. Згідно з п. 3.15 Правил забороняється лов водних живих ресурсів із застосуванням вибухових і отруйних речовин, електроструму, колючих знарядь лову, вогнепальної та пневматичної зброї (за винятком гарпунних рушниць для підводного полювання), промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань, а також способом багріння, спорудження аток, запруд та спускання води з рибогосподарських водойм. Згідно з п. 4.14.3 Правил забороняється лов риби та добування водних тварин на період нересту риби у всіх інших річках та їх кореневих водах - з 1 квітня по 20 травня, а в придаткових - з 1 квітня по 30 червня. Підпункт 8 пункту 2 розділу III Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 19 вересня 2022 року № 700, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 16 листопада 2022 року за № 1412/38748, встановлює обов`язок рибалок відшкодовувати шкоду, заподіяну водним біоресурсам внаслідок порушення цих Правил, у порядку та розмірах, визначених законодавством. Частиною 1 ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Згідно зі ч. 4 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Розмір компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного світу, а також за знищення чи погіршення середовища їх існування встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такси для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення громадянами України, іноземцями та особами без громадянства цінних видів водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах України визначено у Додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2011 р. № 1209. Належність водних біоресурсів визначається Законом України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону біоресурсів», ст. 37 якого передбачено, що водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України. Згідно зі ч.1. п. «б» ч. 2 ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища. Одним з джерел формування таких місцевих фондів є частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством. Пунктом «г» ч. 1 ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» пред`явлення претензій про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища віднесено до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища . Частиною першою статті 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» визначено, що посадові особи органів рибоохорони здійснюють державний контроль та управління в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та мають повноваження: подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами, внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів. У п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України встановлено, що до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків. Підпунктом 4.1, 4.2 розділу IV Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.01.2013 № 43, платежі, які відповідно до Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України є доходами спеціального фонду державного бюджету, крім власних надходжень бюджетних установ, зараховуються на відповідні рахунки, відкриті в Казначействі на ім`я відповідного органу Казначейства у розрізі територій та кодів класифікації доходів бюджету. Для щоденного акумулювання доходів спеціального фонду державного бюджету в Казначействі відкриваються аналітичні рахунки відповідно до законодавства, а саме: рахунки в розрізі областей, м. Києва та Казначейства за кожним видом доходів; рахунки для подальшого акумулювання доходів спеціального фонду державного бюджету в розрізі видів доходів. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до вимог статті 131-1 Конституції України прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається, у тому числі, представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Частинами 3, 4 ст. 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду із позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Згідно зі статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення З матеріалів справи вбачається, що 03.05.2022 унаслідок незаконного зайняття рибним добувним промислом на березі річки Псел у межах с. Приліпка Кременчуцького району Полтавської області [PERSON] завдав водним біоресурсам України істотну шкоду, за що був притягнутий до кримінальної відповідальності. Під час розгляду кримінального провадження судом питання про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним виловом водних біоресурсів, не по суті не вирішувалося, оскільки ухвалою суду від 22.08.2022 (справа № 533/426/22) позовну заяву (цивільний позов) прокурора Козельщинського відділу Глобинської окружної прокуратури Полтавської області Єрохова Р.С. в інтересах держави в особі Козельщинської селищної ради до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням, залишено без розгляду з тих підстав, що прокурор невірно визначив орган місцевого самоврядування в особі Козельщинської селищної ради як орган, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження на захист інтересів держави та відшкодування збитків, завданих внаслідок незаконного зайняття рибним промислом. Судом зроблено висновок, що нездійснення Козельщинською селищною радою повноважень, якими вона фактично законом не наділена, не може бути підставою для представництва прокурором інтересів держави в особі територіальної громади в суді. Ти більше не є підставою для представництва інтересів держави у суді відсутність чи недостатність фінансування у державного органу для сплати судового збору. У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України суд виснує, що мали місце дії, встановлені вироком суду, та [PERSON] у порушення вимог п. 3.1, 3.14, 3.15, 4.14.3 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України від 15.02.1999 № 19, здійснив незаконний вилов риби у період нересту, за допомогою забороненого для любительського рибальства знаряддя лову типу «павук», виготовленого зі сіткоснастевих матеріалів розмірами 2,9 х 2,9 м, який складається із чотирьох металевих прутів та мисинової сітки із вічком 30 х 30 мм, із берега річки Псел у період часу з 15 год. 30 хв. по 16 год. 00 хв. 03.05.2022 та незаконно добув рибу різних видів у такій кількості: лящ - 2 шт., карась сріблястий - 18 шт., синець - 1 шт., плоскирка - 1 шт., загальною вагою 4 кг, чим відповідно до наданого розрахунку завдав водним біоресурсам України матеріальну шкоду у розмірі 34 901,00 гривні. За загальним правилом позадоговірна (деліктна) відповідальність, яка є видом цивільно-правової відповідальності, настає при існуванні складу правопорушення, що включає такі елементи, як: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. У діях відповідача наявні усі елементи складу цивільного правопорушення, між його діями (протиправною поведінкою) і спричиненою шкодою існує причинно-наслідковий зв`язок, наявна вина відповідача, що у сукупності є підставою для цивільно-правової відповідальності відповідача. Доводи відповідача про невчинення ним діянь, зазначених у вироку, суд не бере до уваги, оскільки у відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України обставини (дії, вчиненні відповідачем), встановлені вироком суду, звільненні від повторно доказування позивачем. Крім того, у судовому засіданні відповідач підтвердив належність йому знарядь вчинення кримінального правопорушення. Розрахунок завданої майнової шкоди на суму 34 901,00 грн здійснено відповідно до Постанови КМУ від 21.11.2011 № 1209 «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів». Розрахунок судом перевірено, арифметичних чи логічних помилок не виявлено. Відповідач доказів на спростування розміру шкоди, заподіяної незаконним виловом водних біоресурсів на суму 34 901,00 грн, суду не надав. Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Полтавській області як територіальний орган виконавчої влади, який реалізує повноваження у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання і відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства, у якості причин незвернення до суду з відповідним позовом вказав відсутність фінансування витрат на сплату судового збору, що, нібито, унеможливлює подання позову управлінням. Наведене свідчить про бездіяльність уповноваженого органу, оскільки у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільняються від сплати судового збору у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Суд погоджується з доводами прокурора, що незалежно від причин незвернення з відповідним позовом Управління державного агентства меліорації та рибного господарства у Полтавській області (Полтавський рибоохоронний патруль) прокурор мав право на звернення з цим позовом в інтересах держави в особі Управління на підставі закону. Матеріали справи свідчать, що підставою звернення прокурора до суду була бездіяльність Управління державного агентства меліорації та рибного господарства у Полтавській області (Полтавський рибоохоронний патруль) з виконання своїх повноважень щодо вжиття заходів зі стягнення у встановленому законом порядку з винної особи шкоди, заподіяної незаконним виловом водних біоресурсів. Отже у даному випадку необхідність захисту інтересів держави прокурором спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання раціонального і невиснажливого використання тваринного світу, а також з метою реалізації принципів природоохоронного законодавства щодо забезпечення гарантії держави на охорону тваринного світу як національного багатства України. Ураховуючи викладене, прокурор, звертаючись до суду з даною позовною заявою, вірно виходив з того, що ненадходження коштів за порушення вимог природоохоронного законодавства негативно впливає на реалізацію заходів щодо їх охорони, а також створює економічні перешкоди у реалізації завдань та функцій, які покладені на державу, при цьому орган, уповноважений здійснювати захист інтересів держави в указаних правовідносинах, - Управління державного агентства меліорації та рибного господарства у Полтавській області (Полтавський рибоохоронний патруль) належним чином не виконуює свої обов`язки. Отже, Управлінням державного агентства меліорації та рибного господарства у Полтавській області (Полтавський рибоохоронний патруль) в даному випадку самостійно не було реалізоване повноваження щодо вжиття вичерпних заходів для відшкодування збитків, завданих внаслідок незаконного зайняття рибним промислом, відповідний позов про стягнення з відповідача збитків до суду не заявлено, у зв`язку з чим кошти до бюджету до цього часу не відшкодовано. Це призводить до перешкоджанню здійснення державних програм з охорони довкілля, що є порушенням інтересів держави, насамперед у сфері охорони навколишнього природного середовища, тому вбачаються правові підстави для пред`явлення прокурором позову до суду на їх захист, в межах його компетенції, відповідно до ст. 131-1 Конституції України. Ураховуючи вищевикладене, суд уважає, що позовні вимоги, заявлені прокурором в інтересах держави в особі Управління державного агентства меліорації та рибного господарства у Полтавській області є підставними, обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача збитків. При цьому, як вірно було зазначено прокурором у позовній заяві, такі кошти (збитки, завдані відповідачем навколишньому природному середовищу) є доходами спеціального фонду державного бюджету та підлягають зарахуванню на спеціальний рахунок державного бюджету та у подальшому підлягають розподілу органами казначейства між бюджетами різних рівнів (місцевим, обласним та державним бюджетами). Тому суд задовольняє позовні вимоги шляхом стягнення коштів з відповідача на рахунок спеціального фонду місцевого бюджету Козельщинської селищної територіальної громади. У подальшому кошти, зараховані на спеціальний рахунок, підлягатимуть розподілу у порядку, встановленому законом, органами казначейства. Підстав стягувати збитки на користь Козельщинської селищної ради, як просив прокурор, суд не вбачає. Що стосується підстав для представництва прокурором Козельщинської селищної ради, то суд зазначає таке. Козельщинська селищна рада, як юридична особа (орган місцевого самоврядування) з позовом до відповідача (засудженого у кримінальному провадженні) також не звернулася, посилаючись на відсутність коштів на сплату судового збору. Прокурор помилково визначив це як бездіяльність уповноваженого державного органу, що надає йому право на представництво в суді законних інтересів територіальної громади на підставі ст. 23, 24 Закону України «Про прокуратуру», ст. 56 ЦПК України. Обґрунтовуючи правові підстави свого представництва у суді інтересів держави в особі Козельщинської селищної ради, прокурор зазначив, окрім іншого, що правопорушення вчинено на території Козельщинської селищної ради, платежі, про стягнення яких просив прокурор, зараховуються на спеціальний рахунок селищної ради, а несвоєчасна сплати їх відповідачами призводить до дефіциту місцевого бюджету. Уважав. що норми матеріального права, на якій йде посилання у позовній заяві, зокрема ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» надають право селищній раді звертатися з такими позовами. Про наведене, на думку прокурора, свідчать, і положення ст. 7, ч. 3 ст. 29, ст. 69-1 Бюджетного кодексу України та Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень бюджету, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 29.01.2013 № 43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.02.2013 за № 291/22823. Між тим, наведені прокурором норми права, не дозволяють суду дійти висновку про наявність підстав для представництва прокурором саме органу місцевого самоврядування в особі Козельщинської селищної ради та стягнення коштів (матеріальної шкоди) на користь Козельщинської селищної ради. Так, згідно зі ч. 1, 3 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами. Дійсно, частиною першою та п. «б» частини другої ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», на яку посилався й прокурор, визначено, що для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища. Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі бюджету Автономної Республіки Крим та відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок: б) частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством. Проте, положень щодо надання повноважень органам місцевого самоврядування звертатися із позовами про стягнення шкоди та збитків, заподіяних навколишньому природному середовищу, наведені норми закону не містять. Утворення місцевих фондів охорони навколишнього природного середовища у складі відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, не наділяє орган місцевого самоврядування (Козельщинську селищну раду) на подання позовів про стягнення шкоди, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, як помилково вважає прокурор. Стаття 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якою обґрунтував право на представництво прокурор, та яка надає право органу місцевого самоврядування бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування, є відсильною правовою нормою та вказує на те, що для з`ясування наявності у органу місцевого самоврядування права на звернення до суду слід з`ясувати наявність у нього відповідних повноважень і функцій, що визначені законом. Ані загальна компетенція селищних рад (ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»), ані виключна компетенція (ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні») повноваженнями звертатися до суду з позовами про стягнення шкоди, завданої навколишньому середовищу, довкіллю, у тому числі незаконним виловом водних біоресурсів, органи місцевого самоврядування не наділяють. Той факт, що така шкода (частина шкоди) має бути стягнута та зарахована до спеціального фонду місцевого бюджету селищної ради, про що було вірно зазначено прокурором, правом на звернення до суду селищну раду не наділяє, оскільки законом, а саме п. «г» ч. 1 ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», частиною першою статті 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» таким правом та компетенцією наділено центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища, та посадові особи органів рибоохорони. Отже, прокурор невірно визначив Козельщинську селищну раду як орган, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження на захист інтересів держави та відшкодування збитків, завданих внаслідок незаконного зайняття рибним промислом. Нездійснення Козельщинською селищною радою повноважень, якими вона фактично законом не наділена, не може бути підставою для представництва прокурором інтересів держави в особі територіальної громади в суді. Не є такою підставою й відсутність чи недостатність фінансування неуповноваженого державного органу для сплати судового збору. Відсутність у відповідній позовній заяві належного (тобто законного) обґрунтування передбачених законом підстав для захисту прокурором інтересів держави в суді є підставою для залишення позову без розгляду. Схожі правові висновки зробив ВС у справі № 559/55/15-к (постанова від 21 січня 2020 р.). З цих підстав суд залишає позовні керівника Глобинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Козельщинської селищної ради до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним виловом водних біоресурсів, без розгляду. У той же час, зважаючи на те, що суд дійшов висновків, що прокурором належним чином обґрунтовані та доведені підстави для представництва держави в особі належного державного органу - Управління державного агентства меліорації та рибного господарства у Полтавській області (Полтавський рибоохоронний патруль), суд позовні вимоги в цій частині задовольняє та уважає, що стягнення має відбуватися на рахунок спеціального фонду місцевого бюджету. При цьому необхідності зазначення таких відомостей, як номер чи вид рахунку, на який слід здійснити зарахування стягнутих з відповідача коштів, назви банківської установи тощо (про що просив позивач у позовній заяві), ст. 265 ЦПК не встановлює. Відповідно до ч. 3 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки. Такі відомості як номер, вид рахунку, назва банківської установи та її МФО не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, заявах стягувача а не резолютивній частині рішення. Тому суд у резолютивній частині рішення не зазначає реквізити рахунку, на який має відбуватися зарахування стягнутих коштів. Розподіл судових витрат Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України. З урахуванням того, що позов підлягає задоволенню, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі, встановленому пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у сумі 2684,00 гривень, який би підлягав до сплати позивачем за розгляд позовної заяви матеріального характеру в суді. На підставі викладеного та

Outcome: approved