Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, треті особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, та районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування, посилаючись на те, що в позивача та відповідачки під час їхнього спільного проживання без реєстрації шлюбу [INFO] народився син [PERSON] , про що Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №1274 та видано свідоцтво про народження дитини від 06.12.2013 року. Після народження дитини протягом 2,5 років позивач та відповідач проживали спільно та разом приймали участь у вихованні дитини. Після вище зазначеного проміжку часу, спільне життя разом із відповідачкою фактично припинилося з причин втрати почуття симпатії та любові один до одного. В середині 2015 року відповідачка, забравши всі власні речі з квартири в якій проживала разом з сином та позивачем, покинула Україну виїхавши за її межі до Республіки Туреччина. Позивач з 2019 року на постійній основі працює керуючим готельно-розважальним комплексом «Кавказький Аул» і в повному обсязі має змогу забезпечити нормальне та повноцінне життя свого сина [PERSON] . Відповідачка з 2015 року та сьогоднішній час до України не повернулася, не цікавиться станом здоров`я сина та взагалі не цікавиться ним. Таким чином відповідачка на протязі багатьох років ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами сина, станом його здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, та не приймає участі в його вихованні. Відповідачка не виконує покладених на неї законом обов`язків, не приймає будь-якої участі у виховані сина. Всі питання щодо виховання сина вирішує позивач самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про ухилення матері від виховання дитини, свідомо нехтування своїми обов`язками у вихованні дитини. Ухвалою суду від 10 жовтня 2022 року в цивільній справі 333/2727/22 вилучено із складу учасників як третьої особи - Комунарську районну службу (управління) у справах дітей ЗМР, та залучено в якості належних третіх осіб: районну адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, та районну адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування. 11 листопада 2022 року через канцелярію суду представником органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському районі, надано пояснення щодо розгляду справи, згідно яких представник просить суд розглядати справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав за їхньої відсутності. Крім цього, надають довідку про розмову з малолітнім [PERSON] , [INFO] , з якої судом встановлено, що дитина постійно мешкає з батьком, навчається в школі. Хлопчик був привітний та відкритий до розмови, та під час спілкування з представником органу опіки - повідомив наступне. З матір`ю [PERSON] спілкується не часто, останній раз вони розмовляли на його день народження, вона іноді йому телефонує, але це буває не часто. Ухвалою суду від 16 листопада 2022 року закрито підготовче засідання по справі і призначено справу до судового засідання. Крім цього, суд зобов`язав районну адміністрацію Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування надати до суду - акт обстеження умов проживання відповідачки [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , та районну адміністрацію Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування надати до суду - висновок щодо розв`язання спору з приводу позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] , [INFO] . 30 листопада 2022 року через канцелярію суду від представника органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району надійшов акт обстеження умов проживання відповідачки [PERSON] , а саме: [ADDRESS] . Житло розміщене на 3 поверсі 5 поверхового будинку. Вхідні двері квартири [ADDRESS] ніхто не відчинив. Обстежити умови проживання та з`ясувати думку відповідачки [PERSON] щодо позбавлення її батьківських прав відносно сина не вдалося. Двері сусідньої квартири також ніхто не відкрив. 09 лютого 2023 року через канцелярію суду надійшов Висновок районної адміністрації ЗМР по Дніпровському району як органу опіки та піклування, щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . За Висновком вважається за доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] . Позивач у судове засідання не з`явився, повідомлений суду належним чином про час та місце слухання справи, надав заяву щодо слухання справи за його відсутності, просив суд задовольнити позовні вимоги на підставі доказів які перебувають у справі. Відповідачка, будучи повідомленою судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилася і не повідомила суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надала. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачки, повідомленої належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представники третіх осіб, будучі повідомленими судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Положеннями ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06 грудня 2013 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] не укладався. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як міжнародні договори, так і національне законодавство в питаннях виховання дітей направлені на забезпечення найвищих інтересів дітей. У статтях 8, 9, 20 Конвенції про права дитини вживається термін „найкращі" інтереси дитини, а у ст. 3 зобов`язано усі державні та приватні установи, які займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні та законодавчі органи у всіх діях щодо дітей приділяти першочергову увагу „як найкращому забезпеченню інтересів дитини". У частині 2 ст.1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей записано: „предметом цієї Конвенції є підтримка - у найвищих інтересах дітей - їхніх прав...". Стандарти Ради Європи у галузі прав людини виходять із того, що спілкування батька та дитини є ключовим моментом сімейного життя, що розуміється як зв`язок між близькими родичами. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.12 Закону України Про охорону дитинства виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). Із роз`яснень, наданих в п.п.15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Допитана в судовому засіданні 24 січня 2023 року свідок [PERSON] суду пояснила, що з [PERSON] знайома та знає його сина, оскільки вона мешкає разом з ними. З відповідачкою [PERSON] не знайома. З останньою позивач не мешкає вже тривалий час. [PERSON] поїхала і залишила дитину на батька. Спорів щодо визначення місця проживання дитини між ними немає. Дитина з матір`ю майже не спілкується, у неї є власна сім`я. Про дитину піклується лише позивач. У матеріалах справи наявний висновок районної адміністрації ЗМР по Дніпровському району як органу опіки та піклування, щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , від 08.02.2023 року № 17.01/01-27/120, відповідно до якого встановлено, що з 2015 року стосунки між громадянами припинилися, чоловік та жінка проживали окремо, з часу розірвання стосунків син залишився проживати разом з батьком. Спорів стосовно визначення місця проживання не було, оскільки громадянка [PERSON] не заперечувала, що син буде мешкати разом з батьком. З сином відповідачка не бачилася, про дитину не піклується, його життям не цікавиться та не виявляє такого бажання, фінансово сина не утримує. Малолітній [PERSON] перебуває на повному утриманні свого батька [PERSON] . Враховуючи вищевикладені обставини, орган опіки та піклування дійшов висновку, беручи до уваги, що громадянка [PERSON] неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітнього сина, права і інтереси якого повинні бути захищенні у встановленому законом порядку, з метою захисту прав та інтересів дитини, вважає за можливе позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Більш того відповідачка [PERSON] надала заяву, відповідно до якої остання відмовляється від батьківських прав на свого малолітнього сина [PERSON] . У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно власної дитини. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення відповідачки [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, яке виражається у тому, що вона не відвідує дитину, не цікавиться її життям та розвитком, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування її особистості вік; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі і не може бути для дитини прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умови для отримання нею освіти. Відповідачка не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займається та не займалася вихованням та утриманням сина, не замислюється про долю дитини, її майбутнє. Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] у відношенні її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідачка тривалий час не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо відмовилася від такого права.

Outcome: approved