Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

08.07.2021 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська на підставі ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2021 року про передачу справи для розгляду за підсудністю надійшли матеріали цивільної справи №932/2216/20 за позовом [PERSON] до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому позивач просить суд: - визнати протиправними дії Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо скасування реєстрації 02.07.2019 року місця проживання [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] ; - зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради провести реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] . І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що фактично з 08.11.2018 року він був зареєстрований в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Вказану квартиру він подарував сину [PERSON] на підставі договору дарування від 19.01.2017 року. Проте 04.07.2019 року позивачу стало відомо про те, що відповідачем було складено висновок, яким скасовано реєстрацію його місця проживання та внесені відповідні зміни у звітність до Єдиного демографічного реєстру та Державного реєстру виборців щодо поновлення відомостей про реєстрацію місця проживання позивача за адресою: [ADDRESS] . Підставою для складання такого висновку стало те, що працівником органу реєстрації не було вжито заходів щодо перевірки поданих їм документів та неправильність зазначення підстав, які підтверджують право на проживання в житлі. Натомість, на думку позивача, у відповідача були відсутні підстави для скасування реєстрації його місця проживання за адресою: [ADDRESS] , оскільки він є рівноправним управителем майна (квартири його сина) та має право зареєструвати проживання в квартирі, проживати в квартирі разом зі своїм малолітнім сином як член сім`ї власника квартири. Також позивач вважає, що відповідачем не було дотримано вимог п. 28 Порядку №207, бо відповідач у висновку не вказав підстави для прийняття рішення про скасування його реєстрації у кватирі за спірною адресою. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду із позовом про визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. З пропущенням встановленого судом строку відповідач подав до суду відзив на позов від 26.08.2022 року, у якому зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд відмовити у їх задоволенні. Оскільки працівники Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради під час скасування реєстрації місця проживання позивача за адресою: [ADDRESS] , діяли у відповідності до вимог чинного законодавства України та у межах наданих їм законом повноважень. 30.08.2022 року представник позивача подала до суду відповідь на відзив, у якій, посилаючись на пропуск відповідачем строку на подання відзиву на позов, просила суд залишити його без розгляду. Під час судового засідання 20.10.2022 року, у зв`язку із запереченнями позивача та його представника щодо прийняття до розгляду відзиву на позов як заяви по суті спору, суд встановив, що відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 21.02.2020 року засобами поштового зв`язку - 05.05.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, та 13.10.2021 року представник відповідача ознайомилась із матеріалами справи. При цьому відзив на позов відповідач подав до суду - 26.08.2022 року, тобто з пропуском встановленого судом строку, та не просив суд продовжити цей строк, з огляду на поважність причин його пропуску. Третя особа подала до суду письмові пояснення по суті спору, в яких пояснила, що позивач не подав необхідних документів, встановлених п. 18 Правил реєстрації місця проживання, бо відсутні документи на право власності, на право користування та згода власника та членів його сім`ї. Також, як зазначила третя особа, разом із заявою [PERSON] надав документ, який на момент його звернення вже втратив чинність - договір дарування від 19.01.2017 року. На підставі п. 28 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених Наказом КМУ №207 від 02.03.2016 року було скасовано реєстрацію місця проживання [PERSON] за адресою: квартира [ADDRESS] , що належить [PERSON] . У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з позовом пояснили суду таким чином, як про це зазначено вище. Також представник позивача зазначила, що 08.11.2018 року позивач був зареєстрований в квартирі за спірною адресою. У висновку від 04.07.2019 року відповідач не вказав підстави, з яких позивача було знято з реєстрації. При цьому наданих третьою особою документів не було достатньо для зняття позивача з реєстрації, та вимоги Порядку №207 відповідачем не було дотримано. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив, що посадові особи відповідача у межах наданих їм законом повноважень провели відповідну перевірку та встановили порушення вимог законодавства України з питань реєстрації місця проживання у діях уповноваженої особи відділу формування та реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. Тому на підставі ч. 4 п. 18 Правил реєстрації місця проживання та у зв`язку з ненаданням позивачем разом з заявою відповідних документів, що підтверджують право власності, право користування або згоду власника та членів його сім`ї щодо квартири за спірною адресою, реєстрацію позивача за місцем проживання було скасовано. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (суддя - Сліщенко Ю.Г.) від 21.02.2020 року було відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, та призначене підготовче засідання. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (суддя - Куцевол В.В.) від 02.02.2021 року було прийнято до провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа - [PERSON] про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська (суддя - Ханієва Ф.М.) від 12.07.2021 року було прийнято до провадження цивільну справу та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.05.2022 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника третьої особи про закриття провадження в цивільній справі. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.05.2022 року було закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська із занесенням до протоколу судового засідання від 20.10.2022 року було відмовлено відповідачу у прийнятті відзиву на позов як заяви по суті спору, у зв`язку із ненаданням у встановлений судом строк без поважних причин відзиву на позову, та постановлено на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України розглядати справу за наявними у справі матеріалами. У судове засідання з розгляду справи по суті, призначене на 15.03.2023 року, з`явились позивач та його представник, представник відповідача. Третя особа подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд на підставі положень ст. ст. 128, 211, 223 ЦПК України розглянув справу за відсутності третьої особи. Під час судового розгляду справи по суті суд заслухав усні пояснення учасників справи по суті спору, дослідив письмові докази, наявні в матеріалах справи, оголосив судові дебати та заслухав заключні слова учасників справи. У судовому засіданні 15.03.2023 року судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, докази, відхилені судом. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач - [PERSON] та третя особа - [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Це підтверджується копією свідоцтва про народження від 15.04.2014 року, серії [NUMBER] . За змістом рішення органу опіки та піклування - Центральної районної у місті Дніпрі ради від 16.12.2016 року №305 «Про дозвіл [PERSON] на дарування малолітньому [PERSON] , [INFO] , квартири [ADDRESS] », після здійснення правочину малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , буде проживати разом з батьками [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 19.01.2017 року між позивачем - [PERSON] (дарувальник) та малолітнім [PERSON] , [INFO] , (обдаровуваний), від імені якого як законний представник діє мати [PERSON] (представник обдаровуваного), був укладений договір дарування квартири, за умовами якого дарувальник передає майно у власність обдаровуваного безоплатно, предметом договору є квартира [ADDRESS] , загальна площа квартири - 55,2 кв.м, житлова площа - 32,3 кв.м. За відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна про реєстрацію права власності, 19.01.2017 року державним реєстратором було зареєстроване приватне право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] . За відомостями з паспорта громадянина України, серії [NUMBER] від 17.03.2018 року, позивач станом на 23.05.2013 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , станом на 30.10.2018 року - знятий з реєстрації за вказаною адресою, та 08.11.2018 року - зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За відомостями з довідки №2973 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, станом на 15.03.2021 року за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані з 02.07.2018 року: [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до п. 3.2, пп. 4.1.12. п. 4.1 Положення про Департамент адміністративних послу та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 01.12.2016 року №61/16, основними завданнями Департаменту є, зокрема, реєстрація та зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, тобто внесення інформації до Реєстру територіальної громади та документів, відомостей про місце проживання/перебування особи із зазначенням адреси і подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного демографічного реєстру. До функцій Департаменту відповідно до завдань та повноважень відноситься, зокрема, проведення реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах міста Дніпра. Відповідно до висновку начальника відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 02.07.2019 року, затвердженого директором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, «Щодо перевірки законності реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , громадянина [PERSON] », на підставі п. 28 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, в ході проведеної перевірки було зроблено висновок про те, що працівником органу реєстрації під час надання послуги реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , невірно визначені підстави, що підтверджують право на проживання в житлі та вказане суперечить вимогам статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні», порушені вимоги статті 177 Сімейного кодексу України. З огляду на це, відповідачем було скасовано реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] , громадянина [PERSON] , внесені відповідні зміни в звітність до Єдиного демографічного реєстру та Державного реєстру виборців щодо поновлення відомостей про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] , громадянина [PERSON] . Позивач ознайомився із вказаним висновком - 04.07.2019 року. Листом від 23.12.2019 року у відповідь на звернення позивача від 17.10.2019 року відповідач повідомив позивача про те, що листом Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області від 02.07.2019 року №1201.4.1-13497/1201.4.1-19, з урахуванням скарги [PERSON] до Державної міграційної служби України від 06.06.2019 року, було направлено акт від 02.07.2019 року «Про результати проведення перевірки дотримання уповноваженою особою відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради законодавства з питань реєстрації місця проживання», яким визначено, що працівником органу реєстрації під час надання послуги реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не вжито заходів щодо перевірки поданих ним документів та невірно визначені підстави, які підтверджують право на проживання в житлі, та вказане суперечить вимогам ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні», порушує вимоги статті 177 Сімейного кодексу України. З огляду на це, і була скасована реєстрація місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Листом відповідача від 12.02.2020 року №14/5-1551 на запит державного нотаріуса Першої дніпровської державної нотаріальної контори Білецької В.І. від 12.02.2020 року №462/02-14 щодо надання інформації про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , для вчинення нотаріальних дій, нотаріуса було повідомлено про те, що відповідно до наявних даних картотеки з питань реєстрації фізичних осіб за адресою: [ADDRESS] , станом на 12.02.2020 року зареєстровані особи відсутні. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання протиправними дій Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо скасування реєстрації 02.07.2019 року місця проживання [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язання Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради провести реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] . ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з положеннями статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Згідно з частиною 1 статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним Законом, який регулює відносини у сфері реєстрації місця проживання особи, відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. Відповідно до абзацу 11 статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до положень статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник). Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). У разі подання заяви представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі). Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. За бажанням батьків чи одного з них документи, передбачені цією статтею для реєстрації місця проживання дитини, можуть бути подані органам державної реєстрації актів цивільного стану під час проведення державної реєстрації народження дитини. Органи державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, направляють зазначені документи органам реєстрації для реєстрації місця проживання новонародженої дитини. Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачених цією статтею, документів. На виконання вимог вказаного Закону 02 березня 2016 Постановою Кабінету Міністрів України № 207 затверджено Правила реєстрації місця проживання, якими передбачено механізм здійснення реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлено форми необхідних для цього документів (чинні станом на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до підпункту 4 пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, особа або її представник подає документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про: надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників). Згідно з пунктом 26 Правил реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника за формою згідно з додатком 11; рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспорта померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства (інформація територіального органу ДМС або територіального підрозділу ДМС, на території обслуговування якого зареєстровано місце проживання особи, про закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання або копія рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання чи скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні); підстав для проживання бездомної особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту (письмове повідомлення соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту); підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів). Зняття з реєстрації місця проживання на підставах, визначених в абзацах восьмому та дев`ятому цього пункту, здійснюється за клопотанням уповноваженої особи спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту або за заявою власника/наймача житла або їх представників. У пунктах 28, 29 зазначених Правил передбачено, що реєстрація місця проживання/перебування особи або зняття з реєстрації місця проживання скасовуються в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства. У разі виявлення такого порушення керівник органу реєстрації проводить перевірку підстав реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи, за її результатами складає висновок та приймає рішення про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи. Про прийняте рішення особі надсилається письмове повідомлення за формою згідно з додатком 17, в якому зазначаються підстави його прийняття. Особу запрошують на прийом до органу реєстрації для внесення відповідних відомостей до документа, до якого вносяться відомості про місце проживання/перебування. Працівник органу реєстрації: формує і вносить дані про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи до реєстру територіальної громади; формує інформацію про скасування реєстрації/ зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи для її передачі до відомчої інформаційної системи ДМС з подальшою передачею інформації до Реєстру відповідно до Порядку. У разі виявлення ДМС або її територіальними органами порушень законодавства органом реєстрації під час здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи такому органу надсилається повідомлення щодо необхідності проведення відповідної перевірки. У разі підтвердження зазначених порушень реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи підлягає скасуванню. Відповідно до положень статті 177 Сімейного кодексу України, батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Батьки вирішують питання про управління майном дитини спільно, якщо інше не передбачено договором між ними. Спори, які виникають між батьками щодо управління майном дитини, можуть вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Після припинення управління батьки зобов`язані повернути дитині майно, яким вони управляли, а також доходи від нього. Неналежне виконання батьками своїх обов`язків щодо управління майном дитини є підставою для покладення на них обов`язку відшкодувати завдану їй матеріальну шкоду та повернути доходи, одержані від управління її майном. Порядок провадження органами опіки та піклування визначеної законом діяльності, пов`язаної із захистом майнових прав дитини, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до положень статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07)). При цьому права членів сім`ї власника житла також підлягають захисту і позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим та необхідним, відповідна правова позиція відображена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року, справа №569/4373/16-ц, провадження №14-298цс19. Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналіз викладених вище норм чинного законодавства України, судової практики Верховного Суду, Європейського суду з прав людини, та встановлених обставин справи дає суду підстави для висновку про те, що позивач є управителем майна малолітнього сина як його законний представник - батько, та нарівні з матір`ю дитини має право на користування майном дитини - квартирою за адресою: [ADDRESS] , що також визначено рішенням органу опіки та піклування - Центральної районної у місті Дніпрі ради від 16.12.2016 року №305 «Про дозвіл [PERSON] на дарування малолітньому [PERSON] , [INFO] , квартири [ADDRESS] ». Тобто позивач набув право користування спірним житлом згідно із законом - охоронюваним законом правом на мирне володіння майном як член сім`ї власника майна. Водночас відповідач під час проведення перевірки законності реєстрації місця проживання позивача за спірною адресою не звернув увагу на рішення органу опіки та піклування, та той факт, що позивач подав документи на підтвердження права на реєстрацію місця проживання. Так, на момент проведення реєстрації місця проживання позивача за спірною адресою 08.11.2018 року ним були надані, в тому числі договір дарування квартири від 19.01.2017 року та свідоцтво про народження сина - [PERSON] . Натомість, відповідач, скасовуючи реєстрацію місця проживання позивача, не вказав у своєму рішенні від 02.07.2019 року підстави для скасування місця проживання позивача за адресою: [ADDRESS] , окрім як посилання на положення ст. 177 Сімейного кодексу України та ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Отже, скасування реєстрації місця проживання позивача та зняття його з реєстрації відповідачем відбулось з порушенням вимог, визначених Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правилами реєстрації місця проживання, та без зазначення законних підстав для скасування місця проживання позивача за спірною адресою. Також суд враховує те, що відповідач, поновивши реєстрацію місця проживання позивача за попередньою адресою місця проживання по [ADDRESS] , не здійснив дій для проведення реєстрації позивача за вказаною адресою у порядку, встановленому законом. З огляду на це, позивач не має зареєстрованої адреси місця проживання, чим порушено його конституційне право на житло внаслідок непропорційного втручання відповідача у право користування позивача квартирою за спірною адресою. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про необхідність задоволення у повному обсязі позовних вимог [PERSON] та визнання протиправними дій Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо скасування реєстрації 02.07.2019 року місця проживання [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] (дев`ять), зобов`язання Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради провести реєстрацію місця проживання громадянина України [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1681,60 грн (840,80 грн х 2 = 1681,60 грн, сплачені відповідно до квитанції 19.02.2020 року №0.0.1522792989.1 на суму 1681,60 грн).

Outcome: approved