Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

позивач звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 14738,54 грн., а також покладення на відповідача судових витрат в розмірі 2481 грн. Позов мотивує тим, що 4 грудня 2020 року на вул. Городоцька, 229, у м. Львові сталась ДТП за участю транспортних засобів: «Фольксваген Пассат», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та «Рено Логан», р.н. [NUMBER] , який був застрахований від ризику пошкодження в ДТП у AT «СК «ІНГО» згідно договору добровільного страхування засобів наземного транспорту №640520495.20 з терміном дії з 23 липня 2020 року до 22 липня 2021 року та франшизою у розмірі 0 грн. Відповідно до рахунку-фактури на ремонт від 14 грудня 2020 року загальна вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля складає 109557 грн. 9 лютого 2021 року позивач відшкодував власнику застрахованого автомобіля завдану шкоду у розмірі 100126 грн., шляхом оплати виставленого рахунку на ремонт, та набув право зворотної вимоги до особи, винної у заподіянні шкоди та її страховика у розмірі фактично понесених витрат. Постановою Франківського районного суду м. Львова від 21 січня 2021 року [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, рішення суду набрало законної сили. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «УСГ» за полісом №ЕР2018088. Згідно зі звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 2 червня 2021 року вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля «Рено Логан», р.н. [NUMBER] , складає 128870,14 грн., а вартість матеріального збитку (оцінена шкода), завданого власнику такого складає 85387,46 грн. Враховуючи зазначене 16 березня 2021 року позивач звернувся до страховика відповідача ПрАТ «СК «УСГ» із заявою про компенсацію суми страхової виплати та 16 червня 2021 року такий частково компенсував позивачу суму страхової виплати у розмірі 76229,99 грн. Оскільки відповідно до вказаного вище звіту вартість матеріального збитку (оцінена шкода), завданого власнику автомобіля складала 85387,46 грн., а отже сума вимоги до страховика відповідача могла складати лише 85387,46 грн. Враховуючи набуття позивачем права зворотної вимоги в межах фактично сплачених грошових коштів у розмірі 100126 грн., наявність ліміту майнової відповідальності страховика відповідача у розмірі 85387,46 грн., позивач вважає, що решта завданої шкоди у розмірі 14738,54 грн. підлягає стягненню з відповідача, як особи, відповідальної за заподіяння завданої шкоди (винуватця ДТП) та володільця джерела підвищеної небезпеки. Як на підставу задоволення позовних вимог позивач посилається на статті 979, 993, 1187, 1194 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування». Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 6 вересня 2022 року матеріали справи передано за підсудністю на розгляд Личаківського районного суду м. Львова. Матеріали справи надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 4 жовтня 2022 року та автоматизованою системою документообігу суду для розгляду такої було визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 5 жовтня 2022 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 14 жовтня 2022 року на адресу суду надійшла заява представника позивача Хом`яка О.Г., що діє на підставі довіреності №94 від 1 січня 2022 року, в якій останній повідомляє, що не заперечує проти розгляду зазначеної цивільної справи у його відсутності на підставі наявних у ній документів, а також не заперечує проти заочного розгляду справи та прийняття у ній рішення. Вказує, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просять суд їх задовольнити. 1 листопада 2022 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким просить відмовити позивачу у задоволенні позову. Вважає, що позов AT «СК «ІНГО» є безпідставним. Зокрема вказує, що чинним законодавством не передбачено зобов`язання з компенсації витрат, необхідних на проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, якщо такі перевищують розмір заподіяного матеріального збитку. Вказує, що з аналізу норм ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на які позивач посилається як на правову підставу заявлених ним вимог, свідчить про незастосовність цих норм цивільного права у даному спорі, оскільки у ст. 993 ЦК України йдеться про страхове відшкодування, а не будь-яку страхову виплату. При цьому згідно з ч. 1 ст. 988 цього Кодексу страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Звертає увагу на те, що жодних застережень про виплату більшої суми, аніж реальні збитки як страховий випадок, договір страхування №640520495.20 (страхування АВТОКАСКО), долучений до позовної заяви не містить. 100126 грн., перерахованих позивачем суб`єкту підприємницької діяльності [PERSON] , є оплатою відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, що не тотожно розміру шкоди, заподіяної потерпілому від дорожньо-транспортної пригоди. Згідно зі звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, проведеного на замовлення самого позивача, вартість матеріального збитку, заподіяного пошкодженням автомобіля потерпілого з урахуванням ПДВ на запчастини становить 85387,46 грн., а без врахування вказаного податку - 77215,19 грн. Відтак вважає, що перерахування страховиком суми, яка перевищує дійсний розмір заподіяних збитків, є безпідставною зайвою виплатою і не ґрунтується на праві, а відтак безпідставною є спроба позивача покласти ці зайво понесені витрати на нього. Сума матеріального збитку, визначена суб`єктом оціночної діяльності на замовлення позивача у справі, останнім не оспорюється. Вказує, що страхова організація, в якій застрахована його відповідальність перед третіми особами ПАТ «Страхова компанія «УСГ» дотрималась вимог законодавства та компенсувала позивачу не вартість відновлювального ремонту, а саме суму заподіяної шкоди - у розмірі 76229,99 грн., якщо ця виплата в дійсності мала місце. Також звертає увагу на те, що ст. 1194 ЦК України не регулює спірні відносини. Окрім того вважає, що докази, якими обґрунтовуються позовні вимоги AT «СК «ІНГО» не можна визнати переконливими. Зокрема звертає увагу на те, що поліс №201808839 є незавіреною роздруківкою тексту, не містить підписів чи відтисків печаток, виконаний не на бланку страхової організації, а тому не може бути визнаний документом. Щодо долученого до позовної заяви страхового акту №3237659 від 6 січня 2021 року вказує, що у такому міститься лише один з необхідних трьох підписів членів комісії, і той виконаний таким чином, що неможливо визначити кому саме він належить, документ жодним чином не затверджений, не містить даних про те, хто очолював комісію його підписантів, не завірений печаткою організації, яка таку комісію створила. Також вказує, що акт огляду транспортного засобу №17035 не містить жодних підписів та навіть даних про осіб, які б мали його підписати. Зазначає, що лише звіт про визначення вартості матеріального збитку за своїм змістом та реквізитами не викликає зауважень. Звертає увагу на те, що рахунок-фактура, який став підставою для перерахування коштів, на частину яких претендує позивач, дійсний до 14 грудня 2020 року, тоді як їх перерахунок був у лютому 2021 року. При цьому позивач не долучив до позовних матеріалів копії платіжного документу про отримання страхового відшкодування від страхової організації, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами, що унеможливлює перевірку наведених у позовній заяві розрахунків шкоди. Відтак відповідач вважає, що оскільки платіж позивача в користь станції технічного обслуговування перевищує суму завданої потерпілому матеріальної шкоди, визначеної на замовлення самого ініціатора процесу і є зайвою виплатою, відтак стягнення таких коштів з нього призведе до набуття AT «СК «ІНГО» коштів без достатніх на те підстав, передбачених законом або договором і породить його зобов`язання перед ним щодо поверненню цих грошей. При цьому звертає увагу на усталену практику Верховного Суду з приводу розміру страхової виплати у разі пошкодження транспортного засобу, зокрема відповідно до постанови від 12 березня 2018 року у справі №910/5001/17 розмір страхової виплати не може перевищувати дійсного розміру збитків. Страховик, який здійснив страхову виплату у межах фактичних витрат набуває право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди, але у розмірі, який не може перевищувати реальних збитків. Протокольною ухвалою судового засідання від 21 листопада 2022 року судом було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі у якості третьої особи ПрАТ «СК «УСГ». В судовому засіданні 21 листопада 2022 року представник позивача Хом`як О.Г. вимоги позову підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Крім того вказав, що згідний з тим, що страховий акт №3237659 від 6 січня 2021 року не містить всіх підписів, а тому не заперечує щодо його виключення з числа доказів. Представник відповідача [PERSON], що діє на підставі ордеру серії ВС №1030082 від 21 жовтня 2022 року, в судовому засіданні 6 грудня 2022 року позов заперечив з мотивів викладених у відзиву, у задоволенні такого просив відмовити. В судовому засіданні 21 листопада 2022 року зобов`язано сторону позивача надати для огляду в судовому засіданні оригінали доказів долучених до позову. Судове засідання 6 грудня 2022 року не відбулось у зв`язку з неявкою в таке сторін у справі. 25 січня 2023 року судове засідання не відбулось у зв`язку з оголошенням у м. Львові повітряної тривоги. 15 лютого 2023 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з закінченням повноважень на здійснення представництва Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» Хом`яком О.Г. 1 березня 2023 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з зайнятістю головуючого судді у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В судовому засіданні 20 березня 2023 року представник відповідача [PERSON] підтримав раніше надані ним пояснення, просив в задоволенні позову відмовити. Представник позивача Хом`як О.Г., який діяв на підставі довіреності №96 від 1 січня 2023 року, в судове засідання 20 березня 2023 року не з`явився, подав клопотання відповідно до якого просить завершувати розгляд справи у його відсутності та надав суду оригінали доказів, які долучались до позову. За таких обставин суд вважає за можливе завершити розгляд справи у відсутності представника позивача, відносно чого представник відповідача не заперечив. Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, а також надані стороною позивача для огляду оригінали доказів, які долучались до матеріалів позову, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та [PERSON] 14 липня 2019 року було укладено договір страхування №640520495.20, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Renault Logan», реєстраційний номер [NUMBER] , строком дії до 22 липня 2021 року (а.с. 10-17). З постанови Франківського районного суду м. Львова від 21 січня 2021 року в справі № 465/8156/20 вбачається, що 4 грудня 2020 року у м. Львові на вул. Городоцька, 229, [PERSON] керуючи транспортним засобом «Volkswagen Passat», н.з. [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, перетнув суцільну лінію перед поворотом ліворуч та не надав дорогу транспортному засобу «Renault Logan», н.з. [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збиткам. Дана постанова набрала законної сили 2 лютого 2021 року, на час розгляду судом даної справи не оскаржена та не скасована, а тому є чинною (https://reyestr.court.gov.ua/Review/94340124). Частина 2 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 7 грудня 2020 року [PERSON] подав до АТ «СК «ІНГО» повідомлення про страхову подію, що відбулась за участі застрахованого автомобіля «Рено Логан», н.з. [NUMBER] , 4 грудня 2020 року у м. Львові на вул. Городоцька, 229 (а.с. 9). 5 січня 2021 року директором ПП «Вет Агро» [PERSON] було подано до АТ «СК «ІНГО» заяву на виплату страхового відшкодування по полісу №640520495.20 стосовно страхового випадку, що відбувся 4 грудня 2020 року з автомобілем «Рено Логан», р.н. [NUMBER] , що належить ПП «Вет Агро» в сумі згідно наданих рахунків на розрахунковий рахунок СТО (а.с. 20). Згідно з наданим рахунком-фактурою № СПД-000887 від 14 грудня 2020 року, виданого СПД ФОП [PERSON] , загальна вартість ремонту автомобіля складала 109557 грн. (а.с. 21). Зі звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №17035 від 2 червня 2021 року вбачається, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Renault Logan», р.н. [NUMBER] , визначена за витратним підходом складає 128870,14 грн., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу після аварійного пошкодження станом на 4 грудня 2020 року без врахування величини втрати товарної вартості дорівнює 85387,46 грн. з урахуванням ПДВ (а.с. 26-68). Як вбачається з долученого до позову платіжного доручення №3332, позивачем 9 лютого 2021 року перераховано на рахунок ФОП [PERSON] 100126 грн. за оплату ремонту автомобіля «Renault Logan», р.н. [NUMBER] , [PERSON] за рахунком № СПД-000887 від 14 грудня 2020 року, в рахунок сплати страхового відшкодування по полісу №640520495.20 без ПДВ (а.с. 24). При цьому судом не береться до уваги наявна в матеріалах справи копія страхового акту №3237659 від 6 січня 2021 року (а.с. 23), оскільки, як слушно звертає увагу сторона відповідача, така не містить підпису членів комісії, не містить печатки та не завірена, щодо чого представник позивача не заперечив. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В судовому засіданні встановлено, що шкода, заподіяна відповідачем, відшкодована позивачем в розмірі 100126 гривень, внаслідок чого до позивача перейшло право зворотної вимоги по сплаті страхового відшкодування. Цивільно-правова відповідальність відповідача станом на 4 грудня 2020 року була застрахована в ПрАТ «СК «УСГ» на підставі полісу №201808839. 16 березня 2021 року представником позивача було скеровано страховику відповідача ПрАТ «СК «УСГ» заяву про компенсацію суми страхової виплати у розмірі 100126 грн. (а.с. 25). Позивач стверджує, що ПрАТ «СК «УСГ» 16 червня 2021 року було частково компенсовано йому суму страхової виплати у розмірі 76229,99 грн., однак доказів наведеного матеріали справи не містять. При цьому у відповідності до п. 2.3 договору страхування №640520495.20 виплата страхового відшкодування здійснюється без вирахування зносу на деталі та вузли, що підлягають заміні в ході відновлювального ремонту транспортного засобу. Таким чином сторонами договору узгоджено додаткові збитки, які підлягають відшкодуванню. Однак у відповідності до п. 2.8 зазначеного вище договору в разі, якщо сума виплати страхового відшкодування перевищує 25% від зазначеної страхової суми, страховик здійснює виплату страхового відшкодування за вирахуванням суми в розмірі 9431 грн. Таким чином, враховуючи описане вище, позивачем здійснено виплату страхового відшкодування з врахуванням описаних вище положень договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) підвередила вищезазначений висновок, вказавши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до вказаного вище звіту вартість матеріального збитку (оцінена шкода), завданого власнику автомобіля складала 85387,46 грн., а отже сума вимоги до страховика відповідача могла складати лише 85387,46 грн. Враховуючи набуття позивачем права зворотної вимоги в межах фактично сплачених грошових коштів у розмірі 100126 грн., наявність ліміту майнової відповідальності страховика відповідача у розмірі 85387,46 грн., беручи до уваги розмір заявлених позовних вимог, з відповідача в користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 14738,54 грн. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, а також в судових засіданнях доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 2481 грн.

Outcome: approved