Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

13.02.2023 р. до Святошинського районного суду м. Києва надійшов зазначений позов про стягнення заборгованості за пільговим державним кредитом для здобуття вищої освіти та просить стягнути з останньої на свою користь заборгованість в розмірі 5900 грн. та пеню в сумі 12 729,21 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між сторонами- позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено угоду від 21.12.2005 року, за якою Університет надав відповідачу цільовий пільговий державний кредит для здобуття в НМУ за рахунок коштів державного бюджету у розмірі 5900,00 грн. Повернення кредиту відбувається в готівковій чи безготівковій формі на банківський рахунок позивача до 31 грудня кожного року по 1/15 частині від загальної суми одержаного кредиту та відсотки за користування ним, що складають 177,00 грн., починаючи з 01.06.2007 року по 01.06.2022 року. Натомість станом на дату звернення до суду на рахунок університету не було внесено жодного платежу на виконання умов договору Крім того, на підставі ст .549 ЦК України та п. 7.2 договору, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки за кожен день прострочення, що становить 12 729,21 гривень. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 14.02.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.22-23). Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Відповідачу направлялась копія ухвали суду про відкриття провадження та позовна заяву з додатками. 27.02.2023 р .до суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому остання проти вимог позивача заперечувала, зазначивши, що у період з 21.07.2008 р. по 31.12.2012 р працювала на посаді лікаря-стоматолога в Копилівській амбулаторії загальної практики сімейної медицини Макарівської центральної районної лікарні, яка є комунальним закладом. У період 01.01.2013 р. по 28.02.2015 працювала на посаді лікаря-стоматолога в Копилівській амбулаторії загальної практики сімейної медицини на 0,5 ставки. Згодом 28.02.2015 р. була звільнена з Копилівської амбулаторії в порядку переведення в Макарівську центральну районну лікарню, яка розташована в смт. Макарів Київської області. Таким чином, відповідачка в період 21.07.2008 р. по 28.02.2015 відпрацювала за фахом у сільській місцевості у Копилівській амбулаторії загальної практики сімейної медицини Макарівської центральної районної лікарні. Крім того, [PERSON] зазначила, що дана лікарня знаходиться в сільській місцевості. А тому за переконанням відповідачки, вона виконала умови договору та згідно п. 6.4 договору звільнена від обов`язку повернути отриманий кредит на навчання. Також зазначила, що щорічно подавала до Університету довідки, які підтверджують факт її перебування в трудових відносинах з Копилівською амбулаторією загальної практики сімейної медицини Макарівської центральної районної лікарні, проте доказів направлення довідок вона не зберегла, оскільки пройшло 16 років. Також просила суд застосувати строк позовної давності, якщо суд дійде висновку про обгрунтованість позову (а.с.28-30). 06.03.2023 р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач на вимогах позову наполягав з підстав викладених в позові. Також зазначив, що відповідачка жодним чином не інформувала Університет про роботу в сількій місцевості, починаючи саме з 2007 р. - з часу закінчення навчального закладу (а.с.38-42). 15.03.2023 до суду від відповідача надійшли заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, в яких відповідач зазначила, що після відрахування з університету вона мала відпрацювати 2 роки інтернатури за спеціальністю стоматологія і лише тоді вона мала право бути допущеною до лікарської діяльності, зазначена атестація передує зайняття особою лікарської посади. Крім того, відповідач вказувала на те, що посилання позивача на те, що вона мала розпочати не менше 5 років в сільській місцевості з 2007 року суперечить законодавству. Також зазначила, що строк позовної давності поширюється на нарахування пені. Зазначивши при цьому, що з наведених обставин вона звільнена від обов`язку сплати кредиту та відсотків за навчання. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі рішення та часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 21.12.2005 року між Національним медичним університетом імені О.О. Богомольця, як навчальним закладом, та [PERSON] , як одержувачем кредиту, укладена Угода №016-2001/С-1-3958 про надання цільового кредиту для здобуття вищої освіти, за умовами якої навчальний заклад відповідно до Порядку надання цільових пільгових кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2003р. №916, надає одержувачу кредиту цільовий пільговий державний кредит для здобуття у навчальному закладі вищої освіти за рахунок коштів бюджету за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст та напрямком підготовки (спеціальністю) стоматологія за денною формою навчання (а.с.9-13). За умовами Угоди начальний заклад, зокрема, зобов`язався зарахувати одержувача кредиту на навчання до начального закладу, про що видати наказ; забезпечити організацію навчально-виховного процесу в навчальному закладі для успішного здобуття одержувачем кредиту обраного освітньо-кваліфікаційного рівні, напряму (спеціальності); здійснювати заходи, передбачені законодавством про освіту, щодо контролю успішності засвоєння одержувачем кредиту навчально-виховної програми; після закінчення навчання за позитивними результатами державної атестації видати одержувачу кредиту диплом державного зразка. Пунктом 3 Угоди визначені обов`язки одержувача кредиту, за якими, зокрема, під час навчання в навчальному закладі дотримуватися законів, його статуту, правил внутрішнього розпорядку та інших правил і норм, що діють у ньому; виконувати графік навчального процесу та вимоги навчального плану; повернути протягом 15 років всю суму наданого навчальним закладом кредиту та три відсотки річних за користування кредитом після закінчення навчання, починаючи з дванадцятого місяця, а в разі відрахування одержувача кредиту з навчального закладу - починаючи з третього місяця після відрахування. Згідно з п. 6.1. Угоди одержувач кредиту повертає використаний ним на навчання кредит у сумі 5900,00 грн. та відсотки за користування ним у сумі 177,00 грн. готівкою або в безготівковому порядку до 31 грудня кожного року 1/15 частину від загальної суми одержаного кредиту та відсотки за користування ним, починаючи з 01.06.2007 року по 01.06.2022 року. За п. 6.2. Угоди одержувач кредиту має право повертати кредит та відсотки за його користування щомісяця. Відповідно до п. 6.3. Угоди строк повернення кредиту продовжується на період строкової військової служби одержувача кредиту; перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Згідно з п. 6.4. Угоди кредит та відсотки за користування ним не повертаються в разі відпрацювання одержувачем кредиту не менше 5 років після закінчення навчального закладу в державному або в комунальному закладі чи установі в сільській місцевості; смерті одержувача кредиту або встановлення йому інвалідності І-ї групи. У відповідності до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до п.22-1 Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2003р. №916, чинного на дату укладення Угоди, одержувачу кредиту, який має двох дітей, за рахунок бюджетних коштів погашається 25 відсотків суми зобов`язань за кредитом, а тому, який має трьох і більше дітей, - 50 відсотків зазначеної суми. У разі народження дитини під час повернення кредиту одержувач кредиту звільняється від сплати відсотків за користування кредитом з дати народження першої дитини; з дати народження другої дитини - за рахунок бюджетних коштів погашається 25 відсотків суми зобов`язань за кредитом, а з дати народження третьої дитини - 50 відсотків зазначеної суми. Щороку на момент сплати суми зобов`язань і відсотків за кредитом такий одержувач кредиту подає навчальному закладу довідку про склад сім`ї, засвідчену в установленому порядку копію свідоцтва про народження дитини та пред`являє паспорт. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] , була зарахована студентом та наказом № 1037/11 від 22.06.2006 р. відрахована з університету у зв`язку з закінченням навчання з 23.06.2006 р. (а.с.14-15). Як зазначив позивач та не оспорювалось учасниками процесу, [PERSON] , звільнена від сплати відсотків за користування кредитом, оскільки мала одну дитину. В силу положень п.3.4 Договору, укладеного між сторонами, за наявності обставин, що є підставою для звільнення Одержувача кредиту від повернення кредиту, останній зобов`язаний надавати щорічно Навчальному закладу після закінчення навчання відповідний документ, що підтверджує зазначені обставини. Згідно довідки наданої відповідачем, остання працювала у період з 21.07.2008 р. по 31.12.2012 р. на посаді лікаря-стоматолога в Копилівській амбулаторії загальної практики сімейної медицини Макарівської центральної районної лікарні, яка є комунальним закладом (а.с.32). У період 01.01.2013 р. по 28.02.2015р. [PERSON] працювала на посаді лікаря-стоматолога в Копилівській амбулаторії загальної практики сімейної медицини на 0,5 ставки (а.с.33). Згодом 28.02.2015 р. відповідач була звільнена з Копилівської амбулаторії в порядку переведення в Макарівську центральну районну лікарню, яка розташована в селищі міського типу Макарів Київської області (а.с.33). Однак, будь-яких належних та допустимих доказів проте, що відповідач повідомляла Університет про наявність обставин, що є підставою для звільнення Одержувача кредиту від повернення кредиту, щорічно навчальному закладу після закінчення навчання, останньою суду надано не було. А позивач, в свою чергу, спростовує посилання відповідача на дані обставини. Рішення суду не може грунтуватись на припущеннях, а тому не подання відповідачем вказаних доказів, судом розцінюється, як невиконання укладеного договору. Крім того, обов`язок у відповідача щодо повернення кредиту виник з 23.06.2007 р. у відповідності до п. 3.3 Угоди. Будь-яких доказів про те, що відповідач, з цьоо часу та до часу з якого розпочала роботу 21.07.2008 р., сплачувала кредит, суду не надано. Таким чином, судом встановлено, що відповідач порушила умови договору, за невиконання яких настає відповідальність. Відповідно до п.7.1 Умов договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цією угодою сторони несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до п.7.2. Умов договору у випадку ухилення Одержувача кредиту від повернення кредиту відсотків за користування ним Одержувач кредиту сплачує Навчальному закладу пеню у розмірі подвійної кредитної ставки НБУ від повернутої в строк суми. Постанова Кабінету Міністрів України № 916 від 16.06.2003 «Про затвердження Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти», якою керувались сторони при укладанні вищезгаданої Угоди втратила чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 673 від 29.08.2018 «Про затвердження Порядку пільгового кредитування для здобуття професійно - технічної та вищої освіти». Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 673 від 29.08.2018 «Про затвердження Порядку пільгового кредитування для здобуття професійно - технічної та вищої освіти» встановлено, що з 1 вересня 2018 року повернення цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, що надавалися відповідно до Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2003 № 916, та виплата відсотків за зазначеними кредитами здійснюються відповідно до Порядку, затвердженого цією постановою. Пунктом 20 Порядку пільгового кредитування для здобуття професійно - технічної та вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2018 № 673, встановлено, що позовна давність на вимоги щодо погашення кредиту до державного та місцевих бюджетів не поширюється. Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Тому заява відповідача про застосування позовної давності судом не застосовується. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із частинами 1-2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень ст. 6, ч.1 ст. 626, ст. 627, ч.1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Стаття 629 ЦК України, визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України передбачено обов`язок боржника сплатити кредитору неустойку (штраф, пеню) в разі порушення ним зобов`язання. Тобто неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання ( ч. 1 ст. 549 ЦК України). Згідно із ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданий позивачем до позовної заяви, сума непогашеного відповідачем боргу з оплати освітніх послуг складає 18629,21 грн, зокрема: заборгованість по оплаті освітніх послуг в розмірі 5900,00 грн., пеня відповідно до п.7.2. договору в сумі 12729,21 грн. Вказаний розмір заборгованості здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками. Однак, відповідачем вказаний розрахунок жодними доказами не спростований та доказів на підтвердження належного виконання вимог договору з боку відповідача суду надано не було. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. З боку відповідача суду не надано доказів на підтвердження виконання нею п.3.4 Договору для звільнення її від сплати відсотків за користування кредитом. Крім того, такий обов`язок встановлений Порядком надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2003р. №916, і подання таких документів є підставою для звільнення від сплати відсотків. Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт відрахування [PERSON] з університету та, відповідно, невиконання нею вимог укладеного Договору, обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача наданих йому коштів цільового пільгового державного кредиту, отриманого для здобуття у навчальному закладі вищої освіти в розмірі 5900,00 грн. Згідно з ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до позиції Верховного суду, висловленої в постанові Великої Палати в справі № 761/26293/16 від 20 березня 2019 року, відповідно до вимог статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Положення ч.3 ст. 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Таким чином, стягнення з відповідачки пені у розмірі, що в декілька разів перевищує суму простроченого зобов`язання, не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи. З урахуванням цього суд приходить до висновку про зменшення розміру пені до стягнення в межах одного року перед зверненням позивача до суду в розмірі 2201,59 грн. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом. Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов є обґрунтованим, обставини, викладені в позовні заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, доведені належними та допустимими доказами, а отже позов підлягає часткову задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку із задоволенням позову судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial