Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини, за місцем її реєстрації, або проживання, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 04.04.2018. Від даного шлюбу є спільна дитина - [PERSON] . Після розірвання шлюбу з відповідачем, вона уклала новий шлюб із [PERSON] , від якого народилось двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Увесь цей час вона проживала зі своєю сім`єю у м. Миколаєві, однак з початком збройної агресії РФ, змушена була разом зі своєю сім`єю та дітьми переїхати до м. Вінниця, де її сім`ю було взято на облік як ВПО. Таким чином, після народження третьої дитини, вона отримала право на отримання статусу «багатодітної сім`ї», в зв`язку з чим звернулась із відповідною заявою до Департаменту соціальної політики УСЗН Вінницької міської ради. Листом від 20.10.2022 № 02/00/008/156330 їй було повідомлено, що для отримання посвідчення «Батьків багатодітної сім`ї» та посвідчення «Дитини з багатодітної сім`ї», у разі реєстрації повторного шлюбу та проживання із дітьми від попереднього шлюбу, їй необхідно підтвердити факт виховання дитини одним із батьків, що підтверджується рішенням суду про визначення місця проживання дитини з одним із батьків після розірвання шлюбу, в зв`язку з чим, вона й звернулась до суду із даним позовом. Позивачка та її представник - адвокат Педина О.А. в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, однак від представника позивачки до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивачки, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити, при прийняття рішення просять не враховувати висновок Служби у справах дітей Вінницької міської ради. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте направив на адресу суду відзив у якому визнав позовні вимоги позивачки, вважав, що визначення місця проживання дитини разом із матір`ю буде відповідати забезпеченню найкращих інтересів дитини. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судове засідання також не з`явився, проте представником третьої особи Остапець Н. на адресу суду було направлено висновок щодо недоцільності визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю, а також заяву про розгляд даної справи без участі представника третьої особи. Суд, дослідивши матеріали справи, заяви сторін у справі, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 04.04.2018 (а.с.24). Від цього шлюбу народилась дитина - [PERSON] , [INFO] (а.с.28). Після розірвання шлюбу з відповідачем, позивачка уклала новий шлюб із [PERSON] , від якого народилось двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Увесь цей час позивачка проживала зі своєю сім`єю у м. Миколаєві, однак з початком збройної агресії РФ, змушена була разом зі своєю та дітьми переїхати до м. Вінниця, де її сім`ю було взято на облік як ВПО. Таким чином, після народження третьої дитини, позивачка [PERSON] отримала право на отримання статусу «багатодітної сім`ї», в зв`язку з чим звернулась із відповідною заявою до Департаменту соціальної політики УСЗН Вінницької міської ради. Листом від 20.10.2022 № 02/00/008/156330 їй було повідомлено, що для отримання посвідчення «Батьків багатодітної сім`ї» та посвідчення «Дитини з багатодітної сім`ї», у разі реєстрації повторного шлюбу та проживання із дітьми від попереднього шлюбу, необхідно підтвердити факт виховання дитини одним із батьків, що підтверджується рішенням суду про визначення місця проживання дитини з одним із батьків після розірвання шлюбу (а.с.36). Виконавчий комітет Вінницької міської ради 23.02.2023 за № 01/00/01/10518, надав висновок щодо недоцільності визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , ыз матір`ю [PERSON] , оскільки між батьками відсутній спір щодо проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (а.с.87, 88, 92-94). Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання недієздатної особи є місце проживання її опікуна або місцезнаходження відповідної організації, яка виконує щодо неї функції опікуна. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Правовідносини щодо права батьків на визначення місця проживання дитини, а також щодо вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини урегульовані статями 160, 161 СК України, тоді як вирішення батьками питання щодо виховання дитини урегульовано статтею 157 СК України. В контексті наведених вище аргументів позивачки, суд вважає необхідним зазначити, що судове рішення про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, може бути ухвалено лише якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, тобто за наявності між ними такого спору, в іншому випадку відсутні підстави для задоволення таких вимог. Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не заперечується той факт, що дитина з народження проживає разом з матір`ю, він, батько, не заперечує проти такого постійного проживання сина [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, не заявляє вимог щодо визначення місця проживання дитини з ним, не чинить перешкод у проживанні спільної дитини разом з матір`ю. З огляду на наведене, відсутні підстави вважати порушеним, невизнаним чи оспорюваним право позивачки, яке підлягає судовому захисту, зокрема право на визначення місця проживання дитини з нею, оскільки малолітня дитина проживає разом з нею, спору щодо визначення її місця проживання немає, доказів протилежного позивачкою не надано. Як зазначено у ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.1989 № 44/25, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Аналізуючи встановлені в суді обставини, факти та враховуючи зазначені вище норми законодавства, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, які, до того ж, не є конкретизованими в частині місця проживання дитини - відсутня конкретна адреса житла, в зв`язку з чим, в задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі. В силу ст. 141 ЦПК України, понесені позивачкою витрати по сплаті судового збору, в сумі 992, 40 грн., слід покласти на позивачку.

Outcome: dismissed