Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

[PERSON] 02.03.2023 звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , у якому просила розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 29.08.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1214; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , 2010 року народження, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача. На обґрунтування позову зазначено, що 29.08.2009 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1214. Від шлюбу подружжя мають малолітню дитину - [PERSON] , 2010 року народження, який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. За період з 2021 по 2023 роки стосунки між подружжям погіршилися, сімейне життя не склалося, оскільки сторони мають різні погляди на життя, у них відсутні спільні інтереси, взаєморозуміння, втрачено почуття любові та поваги. Відповідач не проживає з родиною з початку 2021 року, спільне господарство не ведеться, єдиний бюджет відсутній. Позивач зазначила, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливо та суперечить інтересам позивача та їх спільної дитини. Спори майнового характеру відсутні. Після розірвання шлюбу позивач просила залишити їй прізвище - [PERSON] . Позивачем, як матір`ю дитини, здійснюються всі необхідні заходи щодо матеріального утримання дитини [PERSON] та задля створення умов для фізичного та духовного розвитку дитини, у власності позивача наявне жиле нерухоме майно, наразі дитина знаходиться на утриманні позивача. Відповідач надає матеріальну допомогу на дитину, але такі виплати мають нестабільний характер, в зв`язку з чим задля стабільного отримання грошових коштів на утримання дитини у визначеному судом розмірі, позивач змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. 03.03.2023 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, призначено судове засідання (а.с.17-18). Позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, розглянути справу без її участі, про що зазначила у письмовій заяві від 27.03.2023. Відповідач позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), просив розглянути справу без його участі, про що зазначив у поданій до суду 27.03.2023 заяві. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 29.08.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1214 зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] (а.с.12). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11). Малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований разом з матір`ю - позивачем у справі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова, сформованої 02.03.2023 на запит суду (а.с.15). Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною першою ст. 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу неможливе, сім`я існує лише формально, єдиний сімейний бюджет відсутній, сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, разом не проживають. Згідно зі статтею 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Оскільки позивач виявила бажання розірвати шлюб та не має наміру більше зберігати родину, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував, збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, суд вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами. За клопотанням позивача суд залишає їй шлюбне прізвище - [PERSON] . За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Положеннями статті 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як визначено частинами 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2 ) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 -1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 -2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Р озмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. М інімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. М інімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Позивач відомостей про наявність та розмір свого доходу не надала та матеріали справи таких відомостей не містять. Відповідач також відомостей про наявність та розмір свого доходу, наявність у праві власності майна та присуджених до стягнення аліментних зобов`язань на утримання інших осіб суду не надав та матеріали справи таких відомостей не містять. Відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) на утримання малолітнього сина на користь позивача. За вказаних вище обставин, суд встановив, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягають повному задоволенню. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, яким є 02.03.2023. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. При зверненні до суду з позовом позивач понесла судові витрати по сплаті судового збору за вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією № 22 від 02.03.2023 (а.с.6). Також, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно з положеннями статті 141 ЦПК України, судові витрати розподіляються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень статей 141, 142 ЦПК України, та дійшов до висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, що становить 536,80 грн, та про стягнення з відповідача на користь позивача 50% сплаченого нею судового збору, що становить 536,80 грн та в дохід держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів у розмірі 1073 грн 60 коп.

Outcome: approved