Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

18 січня 2023 року на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява [PERSON] , в якій вона просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 19 березня 1993 року Київським відділом ЗАГС м. Харкова за актовим записом № 228. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 19 березня 1993 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу мають троє дітей, один з яких є неповнолітнім [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося через втрату взаєморозуміння та постійні сварки і образи з боку відповідача. Зазначає, що шлюб між нею та відповідачем існує формально, спільне господарство сторони не ведуть. Позивачка вважає, що подальше спільне життя з відповідачем суперечить її інтересам, вона не зацікавлена в збереженні шлюбу, тому просила розірвати шлюб з відповідачем. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19 січня 2023 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків 10 днів з дня вручення копії ухвали. У встановлений законом строк позивачка усунула недоліки позовної заяви. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2023 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Позивачка у судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом надання відзиву на позовну заяву не скориставсь, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до ухвали суду від 08 лютого 2023 року, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з таких підстав. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 19 березня 1993 року Київським відділом ЗАГС м. Харкова за актовим записом № 228, під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 19 березня 1993 року Відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Київської районної Ради народних депутатів м. Харкова). Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 09 грудня 2016 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області). За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України та ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Суд вважає, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбних відносин суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, зміна шлюбного прізвища на дошлюбне залежить виключно від волевиявлення особи яка змінила своє дошлюбне прізвище на шлюбне, та не може залежати від бажання іншого з подружжя. Враховуючи те, що позивачка у позовній заяві просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище без змін, суд дійшов висновку про необхідність залишення позивачці прізвища « [PERSON] ». Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073, 60 гривень. На підставі ч.3 ст.105, ст.ст.110, 111, 112\~Сімейного\~Кодексу\~України і

Outcome: approved