Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

Представник позивачки звернулася до суду зі вказаним позовом який мотивує тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання, 27 січня 1999 року, сторонами приватизовано квартиру [ADDRESS] , про що видано свідоцтво про право власності на житло. Відповідно до вказаного свідоцтва частка [PERSON] становить 3,36 кв.м, 6/100, [PERSON] - 28,07 кв.м, 47/100, [PERSON] - 28,07 кв.м., 47/100. Також, згідно державних актів на землю від 30 березня 2005 року сторонам відповідно до рішення Коломийської міської ради від 05 серпня 2004 р. № 1028 передані земельні ділянки площею 0,0100 га та 0,0217 га для будівництва та обслуговування будинку. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 13 березня 2009 року шлюб між сторонами розірвано. Представник позивачки вказує, що відповідачі тривалий час не проживають у вказаній квартирі, мають інше жило. Так [PERSON] проживає в Італії, та не планує повертатися до України. Так само [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] , має інше житло і його частка у спірному нерухомому майні є незначною. Зазначає, що спірна квартира є неподільною, її розподіл в натурі з технічної точки зору не можливий. Вказує, що позивачка та відповідачі не є членами однієї сім`ї, не проживають разом та не ведуть спільне господарство. Відповідачі в спірній квартирі не проживають, спірним житлом не цікавляться, забезпечені іншим житлом. Позивачка зверталася до відповідачів з пропозицією викупити їхню частку, однак згоди досягти не вдалось. Також відповідачі відмовляються здійснювати капітальний ремонт квартири, нести витрати по сплаті поточних витрат на утримання квартири та земельної ділянки, що робить неможливим спільне володіння та користування майном. Вважає, що зазначені обставини свідчать про неможливість спільного володіння та користування майном, оскільки з боку відповідачів не вчиняються жодні дії спрямовані на утримання, ремонт, облаштування та догляд за спірним майном як його співвласника, а натомість позивач не взмозі в подальшому здійснювати всі наведені вище дії стосовно спірного будинковолодіння, права на які має і відповідач. Враховуючи те, що частка відповідача, [PERSON] є незначною, на думку позивача, припинення за рішенням суду прав обидвох відповідачів на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди їхнім інтересам. Вказує, що позивачка внесе визначену експертом суму вартості частки відповідачів на депозитний рахунок суду. Тому представник позивачки просить припинити право спільної часткової власності відповідачів на спірну квартиру та земельну ділянку, присудити на користь відповідачів грошову компенсацію за належні їм частки у спірному нерухомому майні, відповідно до висновків судової експертизи, визнати за відповідачкою право власності на спірне нерухоме майно, та стягнути з відповідачів судові витрати та витрати на проведення експертизи. Позивачка в судове засідання не з`явилася, її представник подала заяву про розгляд справи в у їхній відсутності, позовні вимоги підтримала, просить задовольнити. Відповідачі в судове засідання також не з`явилися. [PERSON] подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги визнала та не заперечила щодо їх задоволення, підтвердила, що отримала від позивачки відповідну компенсацію за належну їй частку спірного нерухомого майна. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи в його відсутності не подав. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін дійшов наступних висновків. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти дії щодо свого майна, будь-які угоди відповідно за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Судом встановлено, що позивачка та [PERSON] 17 листопада 1990 року зареєстрували шлюб, в якому у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Перебуваючи в шлюбі сторони приватизували квартиру [ADDRESS] , про що їм видано свідоцтво про право власності на житло від 27 січня 1999 року. Відповідно до вказаного правовстановлюючого документу частка [PERSON] у вказаній квартирі становить 3,36 кв.м, 6/100, [PERSON] - 28,07 кв.м, 47/100, [PERSON] - 28,07 кв.м., 47/100 (а.с. 7). Вказане підтверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів від 30 листопада 2020 р. № 67702, що підтверджує належну реєстрацію права власності на квартиру у реєстровій книзі № 54 під реєстровим № 5530 ОКП «Коломийське МБТІ»(а.с. 14). Крім того, сторонам на підставі Державних актів на землю від 30 березня 2005 року, на підставі рішення Коломийської міської ради від 05 серпня 2004 року № 1028 передані земельні ділянки площею 0,0100 га та 0,0217 га для будівництва та обслуговування будинку (а.с. 8, 9). Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 13 березня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 17). Статтею 365 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Такий самий підхід у правозастосуванні ст. 365 ЦК України викладений у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року № 303/2585/16-ц, а також постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року № 357/11232/14-ц. Надаючи оцінку кожній з підстав для припинення частки у спільному майні, яка визначена у ст. 365 ЦК України, суд зазначає таке. Так, як встановлено судом, частка відповідачів [PERSON] у спірному майні становить 47/100, це становить 28,07 кв.м, та [PERSON] - 6/100, це 3,36 кв.м що, на переконання суду, не є істотною в розумінні п.1 ч.1 ст. 365 ЦК України, оскільки загальна площа спірної квартири становить 58,6 кв.м. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 29/11/22 від 29 листопада 2022 року, розділити квартиру [ADDRESS] відповідно до часток сторін технічно не можливо. Поділити змелені ділянки відповідно до часток співвласників та вимог нормативно-правових актів також технічно не можливо. Вказаним висновком експерта також визначено ринкову вартість спірного нерухомого майна відповідно до якого ринкова вартість спірної квартири становить - 888 142 грн, а вартість земельної ідолки з кадастровим номером: 2610600000:11:009:9035 площею 0,01 га - 32 904 грн, земельної ділянки з кадастровим номером: 2610600000:11:009:8035 площею 0,0217 га - 71 402 грн (а.с. 130-158). Представником позивача долучено до матеріалів справи квитанцію про внесення на депозитний рахунок 59 547 грн, вартість часток [PERSON] в спірній квартирі та земельних ділянках (а.с. 176-177). Відповідачка [PERSON] підтвердила відшкодування вартість належних їй частко в своїй заяві (а.с. 115-116). Також, на думку суду, спільне володіння і користування майном є неможливим, адже між сторонами неможливо встановити справедливий порядок користування майном, який би відповідав їх ідеальним часткам у ньому. Крім того, на думку суду, припинення права відповідачів на частки у майні не завдасть істотної шкоди інтересам останніх, оскільки вони тривалий час не проживають у спірній квартирі, не цікавляться нею та не беруть участі у її збереженні, забезпечені іншим житлом. Відповідно положень статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від іншої співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Підсумовуючи вищевикладене, оскільки позивачем доведено суду наявність сукупності виключних обставин для припинення часток відповідачів у спірному майні, які передбачені у ст. 365 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. На підставі наведеного ст. 41 Конституції України, ст.ст. 355, 356, 364, 365 ЦК України та

Outcome: approved