Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 15.02.2022 звернулась до Золочівського районного суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] та неповнолітнього сина [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] [INFO] . Позивач вказує, що після припинення їх фактичних відносин, відповідач [PERSON] , як батько останніх матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Вона самостійно не взмозі забезпечити належний рівень життя необхідний для фізичного, розумового та духовного розвитку дітей. Тому просить суд стягувати на її користь на утримання неповнолітніх дітей аліменти в твердій грошовій сумі 3000 грн. на кожну дитину. Відповідач є здоровим та працездатним. Золочівським районним судом Харківської області питання про відкриття провадження у справі не вирішувалось. Розпорядженням Верховного\~Суду від\~14.03.2022\~р.\~N\~7/0/9-22\~Про зміну\~територіальної підсудності\~судових справ\~в умовах\~воєнного стану\~змінено територіальну\~підсудність судових\~справ Золочівського\~районного суду\~Харківської області на Диканський районний суд Полтавської області. 19.09.2022 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області, прийнято справу до провадження та залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. 08.11.2022 відкрито провадження по справі і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач [PERSON] про розгляд справи повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] ухвалу про відкриття провадження та копію позову з додатками до нього не отримав, до суду повернуті конверти з відмітками про те, що адресат відсутній за вказаною адресою. \~ \~ \~ \~Разом з тим, відповідач був повідомлений про розгляд справи, згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене за десять днів до дати ухвалення цього рішення, однак у визначений йому строк відзиву на позов, письмових пояснень, або інших клопотань суду не подав. За таких обставин судом відповідно до положень норм ст. ст. 280, 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . На даний час неповнолітні діти сторін проживають разом із матір`ю. В той же час, відповідач добровільно належної матеріальної допомоги на утримання сина та дочок не надає, хоча це є його обов`язком. При цьому, відповідач, являється працездатним, інших дітей на своєму утриманні не має, інші стягнення на утримання непрацездатних осіб відсутні. Самим відповідачем, до суду не подано доказів на спростування зазначеного. Згідно частини 1\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частинами першою-третьою\~статті 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі\~статтею 181 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до вимог закону розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дитини, то кошти на його утримання (аліменти) присуджує суд. Відповідно до положень частини 1\~статі 183 Сімейного кодексу України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року у справі №759/10277/18). Однак з огляду на те, що відповідач є працездатного віку, доказів наявності протипоказань щодо працевлаштування, відсутності доходу з поважних причин, наявності інших утриманців ним суду не надано, суд, вирішуючи спір, виходить з того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] та неповнолітнього сина [PERSON] . Суд звертає увагу на те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, виходячи з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Враховуючи викладене, а також той факт, що неповнолітні діти сторін проживають з матір`ю [PERSON] та знаходяться на її утриманні, відповідач не надав доказів того, що він виконує покладений на нього обов`язок щодо утримання неповнолітніх дітей, проте обов`язок утримання дітей є рівним як батька так і матері, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання дітей в сумі по 2000 грн. на кожну дитину, яка буде достатньою для утримання дітей та не порушуватиме прав відповідача. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», то відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача до Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial