Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

Заявник звернулася до суду з даною заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Астрахань, Росія, який проживав за адресою: [ADDRESS] , помер [INFO] , у віці 57 років. Вимоги обґрунтувала тим, що [PERSON] , [INFO] , уродженець м.Астрахань, Росія, з яким вона з 2005 по 2012 рік перебувала у цивільному шлюбі та має спільну дочку [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . На час смерті [PERSON] , проживав по [ADDRESS] . Документами, які посвідчують його смерть є довідка про настання смерті від 17 листопада 2022 року №565, видана Комульним некомерційним підприємством центр первинної медико-санітарної допомоги №l Генічиської міської ради Херсонської області, довідка про смерть № С-02429 від 17 листопада 2022 року, видана ЗАГС № 2 Деператамента ЗАГС Міністерства юстиції Республіки Крим та свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , видане 17 листопада 2022 року Сімферопольським районним відділом РАГС №2 Департамента ЗАГС Міністерства юстиції Республіки Крим. Вказані документи є недійсними, оскільки видані незаконно створеними органами на тимчасово окупованій території України, до того ж вона не має їх оригіналів, що є першкодою для проведення державної реєстрації смерті [PERSON] органами ДРАЦС в Україні. Зазначені обставини змусили її подати до суду вказану заяву про встановлення факту смерті [PERSON] , встановлення вказаного факту їй необхідно для реєстрації його смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану громадян Міністерства юстиції України та подальшого оформлення пенсії по втраті годувальника та вчинення інших правочинів, які стосуються їх спільної доки [PERSON] . На даний час заявник є внутрішньо переміщеною особою та проживає в м.Знам`янка Кіровоградської області. Заявник у судове засідання не з`явилася, подала заяву в якій заявлені вимоги підтримує в повному обсязі і просить розглядати справу за її відсутності. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14 липня 2022 року № 3528-7001344836, заявник [PERSON] , зареєстрована по [ADDRESS] . Фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.4-5,7). З довідки про причину смерті №565, виданої 17 листопада 2022 року, довідки про смерть №С-02429, виданої 17 листопада 2023 року Сімферопольським районним відділом РАГС №2 Департамента РАГС Міністерства юстиції Республіки Крим, свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 17 листопада 2023 року Сімферопольським районним відділом РАГС №2 Департамента РАГС Міністерства юстиції Республіки Крим, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Астрахань, Росія, помер [INFO] , в місті Генічеськ, Генічеського району, Херсонської області, Російської федерації, про що 17 листопада 2022 року складено запис акта про смерть №170229910003001773003. Причина смерті: ракова інтоксикація, порушення верхньої третини стравохода С15.3 (а.с.9,10,11). Свідоцтво про народження серія [NUMBER] , свідчить про те, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Доказів, які б спростовували факт смерті [PERSON] суду не надано. Метою встановлення заявником факту смерті [PERSON] є реєстрація його смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану громадян Міністерства юстиції України, подальше оформлення пенсії по втраті годувальника та вчинення інших правочинів, які стосуються їх спільної доки [PERSON] . Згідно зі ст.49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Одним з таких актів є смерть особи, яка підлягає державній реєстрації відповідно до закону із обов`язковим внесенням до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень статті 293 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За приписами ст.ст.315,317 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливостиі реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована російською федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія\~Конституції\~та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Тимчасово окупована Російською Федерацією територія України - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації. Згідно з Переліком територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), який затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року №75 (у редакції наказу від 28 жовтня 2022 року №248), Генічеська міська територіальна громада віднесена до територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 16 листопада 2022 року. Таким чином, зазначене місце смерті [PERSON] є тимчасово окупованою територією України. Стаття 4\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». У практиці Європейського суду з прав людини розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18 грудня 1996 року, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року) та «Мозер проти Республіки Молдови та росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v.Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України). Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17. Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо факту смерті, з метою захисту прав і свобод громадян України на тимчасово окупованих територіях, ніяким чином не легітимізує таку владу. У частині 2 ст.9\~Закону України\~"Про\~забезпечення прав\~і свобод\~громадян та\~правовий режим\~на тимчасово\~окупованій території\~України" зазначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Згідно з ч.3 ст.9\~Закону України\~"Про\~забезпечення прав\~і свобод\~громадян та\~правовий режим\~на тимчасово\~окупованій території\~України" будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Виходячи з системного аналізу вищевказаних норм, з часу внесення змін до ст.9\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» згідно із Законом №2217-IX від 21 квітня 2022 року проведення реєстрації факту смерті в органах РАЦС можливе за документами виданими на тимчасово окупованих територіях. Встановлені судом обставини свідчать про те, що [PERSON] , дійсно помер [INFO] в місті Генічеськ Генічеського району Херсонської області, на тимчасово окупованій території, та про його смерть відділом ДРАЦС окупаційної влади видано свідоцтво про його смерть та довідку ро смерть. Однак, у заявника відсутні оригінали вказаних документів, так як вони видані на тимчасово окупованій території і продовжують знаходитися там, що унеможливлює іншим способом, ані ж на підставі рішення суду зареєструвати факт смерті [PERSON] та отримати свідоцтво про його смерть в органах РАЦС порядку визначеному законодавством України. Встановлення факту смерті останнього необхідно заявнику для подальшого оформлення пенсії по втраті годувальника та вчинення інших правочинів, які стосуються їх спільної дочки [PERSON] . Відтак, з метою забезпечення прав, свобод та законних інтересів заявника, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення заяви. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити, що у відповідності до чинного законодавства, у разі появи особи, факт смерті якої встановлено судом, вона чи інша заінтересована особа, мають право звернутись до суду із заявою про скасування відповідного рішення про встановлення факту смерті. Згідно зі ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, рішення суду про встановлення факту смерті є підставою для державної реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі, зокрема, встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України, рішення підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved