Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 31.03.2008\~року між\~Акціонерним товариством\~«Державний ощадний\~банк України»\~та [PERSON] \~був укладений\~Кредитний договір\~№ 192/477,\~відповідно до\~умов якого\~банк надав\~позичальнику кредит\~в сумі\~100000,00\~грн зі\~сплатою 16,5\~%\~з кінцевим\~терміном повернення\~не пізніше\~30.03.2018\~року. Згідно підпункту\~1.5\~Кредитного Договору\~позичальник зобов`язався\~щомісячно погашати\~кредит \~рівними частинами\~та сплачувати\~проценти,\~нараховані банком\~на залишок\~заборгованості за\~кредитом. Банком всі зобов`язання за Договором були виконанні належним чином, але позичальником обов`язки не виконувались належним чином. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18.09.2019 року з [PERSON] на користь банку була стягнута кредитна заборгованість в розмірі 150354,97 грн, яка позичальником не погашена. Станом на 03.06.2021 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором складає 108213,03 грн. В забезпечення кредитного договору № 192/477 від 31.03.2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений Іпотечний договір № 7152. Відповідно до п. 1.2 Іпотечного Договору позивачу в забезпечення Кредитного Договору було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] , вартістю 143925,00 грн. Посилаючись на існуючу заборгованість [PERSON] , наявність іпотечного договору, позивач просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 192/477 від 31.03.2008 року в сумі 108213,03 грн, яка утворилась станом на 03.06.2021 року звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведені суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Крім того позивач просить вирішити питання щодо понесених судових витрат у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору в сумі 2270,00 грн. Відзиву від відповідача до суду не надходило. Третя особа будь-яких пояснень з приводу позову не надала. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду від 17.12.2021 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності.Проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с.124). Відповідач та третя особа будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили (а.с.128, 116-117). Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, правом подання відзиву на позов не скористався і позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд вважав за можливе розглядати справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 31.03.2018 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] (позичальник) був укладений Кредитний договір № 192/477, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 100000,00 грн зі сплатою 16,5 % річних строком на 120 місяців з остаточним терміном повернення не пізніше 30.03.2018 року. За умовами договору позичальник зобов`язався погашати кредит щомісячно до 30 числа кожного місяця, наступного за звітним, рівними частинами в сумі 834,00 грн та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом починаючи з 29.04.2008 року (а.с.68-75). Банком всі зобов`язання за Договором були виконані належним чином, але позичальник [PERSON] кредитні зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість за кредитом. Заочним рішенням\~Добропільського\~міськрайонного \~суду\~Донецької\~області у\~\~справі №\~227/1718/19\~\~за позовом\~АТ\~«Державний ощадний банк України» до [PERSON] з останнього була стягнута заборгованість за кредитним договором № 192/477 від 31.03.2008 року в розмірі 150354,97 грн, яка утворилась станом на 30.01.2019 року та складається з: 51 834,32 гривні заборгованості за основним боргом; 34 939,83 гривні - заборгованості за нарахованими відсотками; 3 765,29 гривень - пені; 50 661,27 гривень - інфляційного збільшення заборгованості; 9 154,26 гривень - трьох процентів річних від суми заборгованості (а.с.80-82). Вказане рішення є чинним з 19.10.2019 року. Рішення Добропільського\~міськрайонного \~суду Донецької\~області у \~справі №\~227/1718/19\~було звернуто до примусового виконання (а.с.83-88). Позивач зазначає, що заборгованість за кредитним договором не погашена [PERSON] . Згідно із розрахунком заборгованості, проведеним позивачем, станом на 03.06.2021 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором складає 108213,03 грн (а.с.6-15) та складається з: 51834,32 грн - простроченої заборгованості за основним боргом; 34939,83 грн - простроченої заборгованості за відсотками; 3765,25 грн пеня; 6914,70 грн інфляційні втрати на суму простроченого кредиту в розмірі 51834,32 грн за період лютий 2019 травень 2021 року; 4660,97 грн інфляційні втрати, нараховані за період лютий 2019 травень 2021 року, на суму прострочених сум заборгованості за відсотками нарахованих та несплачених процентів за період з 31.03.2014-31.01.2018 року в розмірі 34939,83 грн 3642,60 грн - 3% річних, які нараховані за період з 31.01.2019 року по 03.06.2021 року на суму простроченого кредиту в розмірі 51834,32 грн; 2455,36 грн - 3% річних, які нараховані за період з 31.01.2019 року по 03.06.2021 року на суму прострочених сум заборгованості за відсотками нарахованих та несплачених процентів за період з 31.03.2014-31.01.2018 року в розмірі 34939,83 грн. Відповідач не скористався своїм правом надати відзив на позов та не надав докази, які б спростовували заборгованість за кредитним договором як станом на 30.01.2019 року в сумі 150354,97 грн, так і станом на 03.06.2021 року в сумі 108213,03 грн, тому суд визнає вказану суму заборгованості доведеною. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з кредитного договору № 192/477 від 31.03.2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений Іпотечний договір № 7152, який було посвідчено приватним нотаріусом Харцизького міського нотаріального округу Старко О.М. Відповідно до п. 1.2 Іпотечного Договору позивачу в забезпечення кредитного договору було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] , яка на праві власності, а саме на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.2005 року належить [PERSON] . Відповідно до п.1.4 Іпотечного Договору сторони домовились, що вартість предмета іпотеки на момент передачі його у іпотеку становить 143925,00 грн і є приблизною вартістю, а реалізація предмета іпотеки буде здійснюватись за цінами, що реально склалися на ринку на момент його реалізації та є реальними щодо його відчуження за грошові кошти, в порядку, передбаченому Іпотечним договором та чинним на момент реалізації законодавством. Згідно до п.6.1. договору про іпотеку (а.с.78) іпотеко держатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобов`язання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь-якого з своїх обов`язків, передбачених цим договором та/або у випадку невиконання боржником своїх обов`язків, передбачених кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявиться (стане) недійсною. Відповідно до ч.2 п.6.1 договору про іпотеку, у разі порушення зобов`язання та/або умов договору іпотеки та прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель зобов`язаний надіслати іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про його виконання протягом 30 календарних днів з моменту її отримання та попередження про звернення тягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Також ч.3 п.6.1. договору про іпотеку передбачає, що положення ч.2 п.6.1 договору, не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.2 п.6.1 договору про іпотеку, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом не забороненим законодавством. Відповідно до п.6.4 договору про іпотеку, реалізація предмету іпотеки, на який звернено стягнення за рішенням суду провадиться у встановленому законодавством порядку. Згідно з п. 9.1. іпотечного договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до виконання зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі. Одночасно з нотаріальним посвідченням цього договору накладається заборона відчуження предмету іпотеки. 31.03.2008 року приватним нотаріусом Старко О.П. була накладена заборона відчуження на предмет іпотеки (квартиру [ADDRESS] ) до припинення дії чи розірвання іпотечного договору. Право застосоване судом та висновки суду. За кредитним договором (ст.1054 ЦК України) банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень статей 1054 та 1058 ЦК України, зобов`язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу можуть бути лише грошові кошти, а тому при вирішенні спорів, пов`язаних з неналежним виконанням зобов`язань, що випливають із зазначених договорів, підлягає застосуванню частина 2 статті 625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1\~ст. 546 ЦК України\~виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Відповідно до\~статті 572 ЦК України\~в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). За змістом частини першої\~статті 575 ЦК України\~та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до\~статті 7 Закону України "Про іпотеку"\~за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Відповідно до\~статті 589 ЦК України, частини першої\~статті 33 Закону України "Про іпотеку"\~в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених\~статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в\~статті 590 ЦК України\~й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено\~Законом України "Про іпотеку", згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Оскільки [PERSON] основне зобов`язання з повернення кредитних коштів (тіла кредиту та процентів за користування кредитом) не виконано, позивач має право звернути стягнення на майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором і реалізувати його для погашення вказаних вище зобов`язань у порядку, встановленому умовами іпотечного договору згідно з чинним законодавством. Велика палата Верховного Суду у постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 дійшла висновку, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості. Виходячи із системного аналізу статей\~525,\~526,\~599,\~611 ЦК України\~та змісту кредитного договору суд вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог позивача, яке не виконано в повному обсязі боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного або іпотечного договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Частина 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цьогоЗакону. Отже, реалізацію предмета іпотеки, на який звертається стягнення, слід проводити шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. На підставі пунктів 6.1., 6.2. договору іпотеки, укладеного між сторонами, позивач набув право звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із невиконанням позичальником [PERSON] своїх кредитних зобов`язань за кредитним договором № 192/477 від 31.03.2008 року. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, звернувши стягнення на предмет іпотеки для погашення того розміру заборгованості, який існує станом на 03.06.2021 року в сумі 108213,83 грн. Окрім того, слід зазначити, що Указом Президента України, з 24.02.2022 року в зв"язку із збройною агресією РФ в Україні введено воєнний стан, який було в подальшому неодноразово продовжено. Станом на день розгляду справи у суді воєнний стан на території України триває. Відповідно до\~Закону України від 15 березня 2022 року N 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, розділ VI "Прикінцеві положення" Закону України "Про іпотеку"\~доповнено пунктом 5-2 такого змісту: "5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону". Враховуючи, що на момент ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду слід зупинити на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Вирішуючи питання судових витрат у справі, понесених позивачем при зверненні до суду, суд вважає за необхідне відповідно до ст.141 ЦПК України покласти їх на відповідача. З огляду на те, що суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved