Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, сім`я розпалась, в зв`язку з постійними конфліктами та суперечками, різними поглядами на сімейні взаємовідносини.\~ Від цього шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~Шлюбні відносини припинені,\~ спільне господарство не ведуть, проживають окремо з травня 2021 року, подальше спільне життя і збереження сім`ї, на думку позивача\~ не можливе, в зв`язку з чим просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 03.03.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, про що належним чином повідомлені сторони. Позивач в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.37). Відповідач також в судове засідання не прибула, надіслала до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність (а.с.34). Оскільки сторонами по справі було подано заяви про розгляд справи за їх відсутності, судом у відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі на підставі наявних документів в матеріалах справи. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви позивачки, суд прийшов до висновку про задоволення\~позовних\~вимог за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі\~ зареєстрували шлюб 21 листопада 1992 року, що підтверджується \~свідоцтвом про\~ шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 1635, складений Палацом урочистих подій м. Миколаїв (а.с.10). В цьому шлюбі народилися діти:\~ [PERSON] та\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , свідоцтва серії [NUMBER] та № [NUMBER] , актові записи № 670 та № 671 від 15.03.2006 року (а.с.16,19). Позивач миритися не бажає, наполягає на розірванні шлюбу, стверджуючи, що шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведуть, проживають окремо протягом півроку, наміру та бажання миритися з відповідачем він не має. Відповідач позовні вимоги визнала повністю, надавши заяву. Відповідно до\~ст.\~206\~ЦПК України\~Позивач може\~відмовитися від\~позову,\~а відповідач\~-\~визнати позов\~на будь-якій\~стадії провадження\~у справі,\~зазначивши про\~це в\~заяві по\~суті справи\~або в\~окремій письмовій\~заяві.\~У разі\~визнання відповідачем\~позову суд\~за наявності\~для того\~законних підстав\~ухвалює рішення\~про задоволення\~позову. Регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Згідно приписів ч.1 ст. 110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Враховуючи однозначну позицію учасників справи, суд не вважає за можливе застосування будь-яких заходів щодо збереження шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Зокрема, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» від 12 червня 2014 року наголошено на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «Приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява N 44647/98). Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає доведеним, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім`ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, \~заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі \~чоловіка та дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, та права їх дитини. Відтак, суд приходить до висновку, що шлюб підлягає\~ розірванню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved