Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

ТзОВ «Консалт Солюшенс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , про стягнення інфляційних втрат, 3% річних за користування грошовими коштами та стягнення судових витрат з відповідача. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 02.09.2008 року між АБ «Факторіал Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 022-В/72, відповідно до якого [PERSON] отримала кредитні кошти у сумі 82000 доларів США строком до 01.09.2015 року. З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору між АБ «Факторіал Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки № б/н від 02.09.2008 року. У зв`язку з порушенням [PERSON] вимог кредитного договору, кредитор вимушений звернутись до суду. Так, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.11.2010 року стягнуто солідарно на користь АБ «Факторіал Банк» з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 022-В/72 від 02.09.2008 року у розмірі 756765,81 грн. Відповідно до протоколу електронного аукціону № UA-EA-2020-12-23-000001-b від 19.01.2021 року, номер лоту № GL1N019277, кредитний портфель, складається з прав вимоги та інших майнових прав за 7 кредитними договорами, що забезпечені транспортними засобами, 220 кредитних договорів, що забезпечені іншою заставою та 267 беззаставних кредитних договорів. Портфель складається з 21815 позицій по дебіторській заборгованості. Переможцем аукціону визнано ТзОВ «Консалт Солюшенс», що підтверджується протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-12-23-000001-b. 03.02.2021 року між ПАТ «Фідобанк» та ТзОВ «Консалт Солюшенс» укладено Договір № GL1N019277_205/1 про відступлення прав вимоги, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М., зареєстрованого в реєстрі за № 28. Відповідно до цього договору ПАТ «Фідобанк», який є повним правонаступником АБ «Факторіал Банк», ВАТ «СЕБ Банк» відступає ТзОВ «Консалт Солюшенс», а останнє набуває права вимоги, зокрема до [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором № 022-В/72 від 02.09.2008 року. Відповідно до п. 485 Додатку № 1 до Договору № GL1N019277_205/1 про відступлення прав вимоги від 03.02.2021 року до нового кредитора ТзОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги до [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором № 022-В/72 від 02.09.2008 року та договором поруки № б/н від 02.09.2008 року. Також ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2022 року задоволено заяву ТзОВ «Консалт Солюшенс» про заміну сторони її правонаступником у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими 27.01.2014 року по справі № 2-2002/10 за позовом ПАТ «СЕБ Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу договором кредиту та замінено сторону стягувача ПАТ «СЕБ Банк» на його правонаступника ТзОВ «Консалт Солюшенс». При цьому зазначають, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржники не виконали, не свідчить про припинення договірних правовідносин та не звільняє боржників від відповідальності за невиконання ними грошового зобов`язання. Таким чином ТзОВ «Консалт Солюшенс» вважає, що відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, а тому зобов`язані сплатити заборгованість у вигляді інфляційних втрат за час прострочення в розмірі 165477,77 грн. та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 68108,92 грн., що разом становить 233586,69 грн. Також просять вирішити питання судових витрат. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.02.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання з розгляду цієї справи не з`явилися, хоча про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У зв`язку із неявкою відповідачів, які були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомили, відзиву на позовну заяву не подали, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.11.2010 року стягнуто солідарно на користь АБ «Факторіал Банк» з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 022-В/72 від 02.09.2008 року у розмірі 756765,81 грн. Також встановлено, що рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.11.2010 року на цей час відповідачами не виконано. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини щодо укладання між сторонами кредитного договору та неповернення коштів не підлягають доказуванню у справі, яка розглядається, оскільки мають преюдиційне значення. Крім того судом також встановлено, що відповідно до протоколу електронного аукціону № UA-EA-2020-12-23-000001-b від 19.01.2021 року, номер лоту № GL1N019277, кредитний портфель, складається з прав вимоги та інших майнових прав за 7 кредитними договорами, що забезпечені транспортними засобами, 220 кредитних договорів, що забезпечені іншою заставою та 267 беззаставних кредитних договорів. Портфель складається з 21815 позицій по дебіторській заборгованості. Переможцем аукціону визнано ТзОВ «Консалт Солюшенс», що підтверджується протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-12-23-000001-b. 03.02.2021 року між ПАТ «Фідобанк» та ТзОВ «Консалт Солюшенс» укладено Договір № GL1N019277_205/1 про відступлення прав вимоги, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М., зареєстрованого в реєстрі за № 28. Відповідно до цього договору ПАТ «Фідобанк», який є повним правонаступником АБ «Факторіал Банк», ВАТ «СЕБ Банк» відступає ТзОВ «Консалт Солюшенс», а останнє набуває права вимоги, зокрема до [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором № 022-В/72 від 02.09.2008 року. Відповідно до п. 485 Додатку № 1 до Договору № GL1N019277_205/1 про відступлення прав вимоги від 03.02.2021 року до нового кредитора ТзОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги до [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором № 022-В/72 від 02.09.2008 року та договором поруки № б/н від 02.09.2008 року. Також відповідно до ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2022 року задоволено заяву ТзОВ «Консалт Солюшенс» про заміну сторони її правонаступником у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими 27.01.2014 року по справі № 2-2002/10 за позовом ПАТ «СЕБ Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу договором кредиту та замінено сторону стягувача ПАТ «СЕБ Банк» на його правонаступника ТзОВ «Консалт Солюшенс». Таким чином судом встановлено, що до ТзОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 022-В/72 від 02.09.2008 року та договором поруки № б/н від 02.09.2008 року. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просить стягнути з відповідачів інфляційні втрати за час прострочення в розмірі 165477,77 грн. та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 68108,92 грн. за період з 24.02.2019 року до 24.02.2022 року у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення. Таким чином, предметом позову у справі є стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення про стягнення грошових коштів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України гарантовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. З викладеного можна зробити висновок, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, регулюються нормами ЦК України, що передбачають відповідальність за порушення грошового зобов`язання (ч. 2 ст. 625 цього Кодексу). Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20.01.2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.03.2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія ст. 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а ч. 5 ст. 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Суд зазначає, що у Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.11.2010 року визнано грошові зобов`язання [PERSON] та [PERSON] , визначено їх розмір, ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку положення ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають застосуванню. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного суду в своїй постанові від 19.06.2019 у справі за номером 646/14523/15-ц. Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 14.01.2020 року у справі № 911/717/19. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат. Відповідно до здійсненого позивачем розрахунку, такий проведено з 24.02.2019 року до 24.02.2022 року. Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок, який є логічний, складений відповідно до вимог ЦК України та узгоджується між собою і визначає межі позовних вимог та не спростований відповідачем. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] інфляційних втрат в розмірі 165477,77 грн. та трьох процентів річних в розмірі 68108,92 грн., що разом становить 233586,69 грн. Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути 3503,81 (судовий збір) судових витрат, по 1751,90 грн. з кожного. Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу, то суд приходить до наступного висновку. Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Зазначені положення застосовуються і до розгляду справ в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи. Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат. Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання. Вказані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу суду надано виключно ордер та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Вказане свідчить про недоведеність стороною позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з чим, у стягненні таких слід відмовити.

Outcome: partial