Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , вказуючи, з урахуванням уточнень, що з 2008 року по день звернення до суду він є депутатом Іллінівської сільської ради, виборці виявили до нього довіру 4 скликання поспіль. У серпні 2021 року у жительки громади [PERSON] викрали врожай пшениці. Відповідачі у справі за своїм внутрішнім переконання визначили саме його винним у зазначених діях і почали активно розповсюджувати інформацію, що нібито позивач брав участь у незаконних діях з викрадення власності [PERSON] , що не відповідає дісності. Так, [PERSON] двічі виступала на засіданнях сесії Іллінівської сільської ради, а також дала інтерв`ю, що були поширені у соцмережах та засобах масової інформації, які порочать ділову репутацію позивача, ганблять його і як людину, і як депутата. На першому відеозаписі зафіксовано виступ [PERSON] на засіданні сесії Іллінівської сільської ради [INFO], відео розміщено [INFO] на «You Tube» (сторінка «[PERSON]»), що має 266 переглядів, посилання [INFO], де відповідачка розголошує наступну інформацію (починаючи з другої хвилини 24 секунди): « Оце так себе повів ваш депутат [PERSON] , який скосив мою пшеницю, продав її, а сказав людям і слідчому, що він не знав, що це моя пшениця так чого ж ти до мене не прийшов, чого ж ти не пояснив мені це? Чого ж ти не попросив у мене пробачення, я ж тобі в матері гожусь! Що не за люди? Так він розпочав таку брехню в соцмережах, таку на мене гадость всяку лив і ганьбив: що я 3 роки сиділа. Та це брехня! У мене вообще не хватає слов ви не тільки не можете будь морально депутатом, я вообще порожаюсь яка ви людина!» Вважає, що [PERSON] поширила неправдиву інформація щодо позивача про те, що нібито він: - скосив її пшеницю; - розпочав таку брехню в соцмережах, таку на неї гадость всяку лив і ганьбив. На другому відео зафіксовано інтерв`ю [PERSON] та [PERSON] , оприлюднене [INFO] на «YouTube» каналі «[INFO]» (посилання [INFO] ) має 691 переглядів, та на сайті телеканалу «Дом» опубліковане [INFO] (посилання [INFO]). Текст інтерв`ю: - коментар [PERSON] (починаючи з 00:18 хв. і до 00:39): «договорились з [PERSON] , щоб всю землю він мені обробив, дала йому гроші на зерно, посіяв він ці 10 га і всьо. Ми приїхали косить - там нема нічого, все скошено. Сказали хто рядом косив, що приїжджав [PERSON] комбайном з [PERSON] скосили. Того комбайн у [PERSON] , у [PERSON] КАМАЗ. І вивезли.» - коментар [PERSON] , де «[PERSON]» - [PERSON] , а «[PERSON]» - [PERSON] (починаючи з 03:20 хв.): «[PERSON]: Итак, Вы [PERSON] [PERSON] : да [PERSON]: фермер да? [PERSON]: фермер [PERSON]: [PERSON] , вы засадили, вы, совместно с пенсионерами [PERSON] [PERSON]: да [PERSON]: засадили вот это поле площадью 10 гектар [PERSON]: да [PERSON]: но когда вы узнали что поле было, по сути урожай был украден, когда вы узнали что урожай был украден, как вы поступили, какие ваши действия были? [PERSON]: я сразу сообщил хозяйке [PERSON] по земле, она сразу объявила, ну обратилася в милицию и приехали работники милиции все это зафиксировали. [PERSON]: хорошо, и по сути дела мы знаем что это делали ваши же коллеги фермеры [PERSON]: да, да. [PERSON]: которые тоже живут и работают в селе [PERSON]. [PERSON]: да, в этом селе. [PERSON]: как вы относитесь к поступкам своих же соседей: у соседей ночью украли поле пшеницы? [PERSON]: ну это волки. Это волки, ну как если один из них наркоман [PERSON]: а другой депутат [PERSON]: а другой депутат, что можно дальше говорить? Если все друг друга знают, кто сеял, кто убирал и они прикидываются дураками: мы ничего не знали что там у меня есть или нету. Все официально у меня есть документы все и они все знали. Этот депутат знал: он приехал скосил [PERSON] , он сам знал это все. Такое первый раз я вообще даже такое слышал, только где-то по телевизору, я думал что такого не может быть, но у нас вот такое происходит, есть на это свидетели: как косили и кто видел.». Вважає, що таким чином [PERSON] повідомив неправдиву інформацію, що саме він, [PERSON] скосив з поля [PERSON] пшеницю. На третьому відео зафіксовано виступ [PERSON] на засіданні сесії Іллінівської сільської ради від [INFO], розміщений на «YouTube» (сторінка «[INFO]»), посилання [INFO], відео оприлюднено [INFO], має 222 перегляди, де [PERSON] оголошено текст: « Шановні депутати, я вже до вас зверталася 24 вересня по поводу того, що в мене украли зерно з поля 10 гектар. В цьому приймали участь, я вам тоді ще казала, [PERSON] . Слідство відкрили кримінальне провадження. Слідство йде: стаття 185 частина 3-я. Але на даний момент все це затягується, а затягується тому, що уважаємий [PERSON] продали моє зерно, заплатили хабарі і склали ручки. Так от знайте, [PERSON] , що я не остановлюсь: я написала листа [PERSON] , [PERSON] в прокуратуру, губернатору, [PERSON]. Я ніколи ні за що не остановлюсь. Ви нагло прийшли і скосили моє зерно і продали.» На думку позивача, таким чином [PERSON] розповсюдила стосовно позивача [PERSON] , зокрема і як депутата, недостовірні відомості (інформацію), які порушують його право на недоторканість честі, гідності та ділової репутації, про те, що: 1.Саме позивач скосив пшеницю з 10 гектар поля, що, як стверджує [PERSON] належить їй та нею було засіяно. 2.Саме позивач продав скошену пшеницю з 10 гектар поля, що, як стверджує [PERSON] належить їй та нею було засіяно. 3.Позивачем було заплачено хабарі представникам влади 4.Позивачем вживалися заходи щодо оприлюднення у соцмережах неправдивої та такої, що принижує честь інформації стосовно [PERSON] . Також, на думку позивача, в інтерв`ю [PERSON] [PERSON] повідомив неправдиву інформацію, а саме: «Этот депутат знал: он приехал скосил, [PERSON] , он сам знал это все.» Вказану інформацію вважає недостовірною, такою, що порушує його особисті немайнові права, оскільки такі заяви відповідачів є голословними та не мають під собою жодного обґрунтування. Стосовно позивача не було відкрито кримінальних проваджень, він на теперішній час не є фігурантом у вже відкритому провадженні з приводу крадіжки цього зерна навіть як свідок. Вина позивача чи іншої особи не встановлена, хоча у довідці про відкриття провадження, що демонструє на другому відео [PERSON] , фігурує [PERSON] . На думку позивача не існує і будь-яких інших підтверджень факту, що саме внаслідок дій позивача було скошене поле, що, як стверджує [PERSON] , належить їй та нею було засіяне. Оренда комбайну, що належить позивачеві, на його переконання жодним чином не означає, що він був за його кермом та зі злим умислом вкрав майно, що належить іншій особі. Так само, на думку позивача, відсутні і будь-які підтвердження того, що ним було здійснено продаж скошеної пшениці з 10 гектар поля, що, як стверджує [PERSON] належить їй та нею було засіяне. Також, вважає неправдивою інформацію про підкуп ним представників влади, оскільки відсутні будь-які докази на підтвердження такого факту. За зверненням [PERSON] . Іллінівська сільська рада звернулася до МВС України щодо проведення розслідування дій позивача, що також підриває до нього довіру громадян як до депутата та ставить під сумнів його порядність. На відеозаписах, доданих до позову, крім оспорюваних позивачем фраз містяться також і чисельні образи і ганебні вислови на адресу позивача. Відповідно до статті 62 Конституції України «особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Таким чином, для проголошення заяви про вину позивача, або ж співучасть у вчиненні злочину, відповідна особа повинна мати підтвердження, адже вина має бути доведена відповідним чином, відповідачами ж підтвердження та/або посилання на підтвердження існування таких фактів не представлено. Дій щодо оприлюднення у соцмережах відносно [PERSON] неправдивої, образливої або такої, що ганьбить відповідачку, інформації він не вчиняв. Інформація, яка поширена відповідачами, може бути перевірена на відповідність її факту та на думку відповідача вона не є оціночним судженням. Спроби поговорити з відповідачкою не дали результатів, тому на думку позивача звернення до суду з цим позовом є єдиним дієвим засобом захисту його порушеного права. Враховуючи викладене вище, позивач просить: - визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача [PERSON] , інформацію поширену відповідачами [PERSON] та [PERSON] , про те що: 1) саме позивач скосив пшеницю з 10 гектар поля, що, як стверджує [PERSON] належить їй та нею було засіяно; 2) саме позивач [PERSON] продав скошену пшеницю з 10 га поля, що, як стверджує [PERSON] належить їй та нею було засіяно; 3) позивачем було заплачено хабарі представникам влади; 4) позивачем вживались заходи щодо оприлюднення у соцмережах неправдивої та такої що принижує честь, інформації в соцмережах стосовно відповідача [PERSON] ; - зобов`язати відповідачів [PERSON] , [PERSON] протягом місяця з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію стосовно позивача [PERSON] , тим же способом яким вона була поширена: - [PERSON] про те, що саме позивач скосив та продав пшеницю з 10 гектар поля, що, як стверджує [PERSON] належить їй та нею було засіяно, - позивачем було заплачено хабарі представникам влади та позивачем вживались заходи оприлюднення неправдивої та такої що принижує честь, інформації в соцмережах стосовно відповідача [PERSON] - шляхом публічного виступу на засіданні сесії Іллінівської сільської ради та відео звернення до жителів Іллінівської територіальної громади або відеозапису виступу на засіданні сесії, повідомивши про ухвалене у справі судове рішення та заявивши, що інформація, яка була нею поширена під час виступів на засіданнях сесії та під час інтерв`ю, є недостовірною та розмістити відповідне відео звернення на сторінках «YouTube» «[INFO]», «[INFO]» та на сайті телеканалу «Дом»; - [PERSON] про те, що позивач [PERSON] , скосив з поля відповідача [PERSON] пшеницю, розмістивши відповідне відео звернення на сторінці в «YouTube» «[INFO]», повідомивши про ухвалене у справі судове рішення, заявивши, що інформація, яка була ним поширена під час публічного інтерв`ю, є недостовірною. Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 грудня 2021 року позовну заяву було залишено без руху, надано визначений законом строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, у справі призначено підготовче засідання. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 лютого 2023 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час його проведення, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, підтримує заявлені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату та час його проведення, надала до суду письмове заперечення, з якого вбачається, що позовні вимоги відповідач не визнає, вказуючи, що у своїх виступах на сесіях Іллінівської сільради, в соцмережах не сказала жодного образливого, нецензурного слова на адресу позивача, виступала з повагою, зверталася на «Ви». Вона є особою похилого віку та сподівалась, що її виступи спонукають депутата [PERSON] до чесності та порядності, що він вплине на свого кума - підприємця [PERSON] , який скосив комбайном позивача пшеницю відповідачки. У відкритому кримінальному провадженні за № 12021053380000322 від 28 липня 2021 року позивач та його брат [PERSON] проходять як свідки. Вважає, що слідство затягується, тому зверталася до депутатів Іллінівської сільради, щоб підтримали звернення до міністра МВС України з проханням посприяти закінченню досудового розслідування. З позивачем в них була коротка розмова, він зазначив що не знав, що то її зерно, допомоги не запропонував. Як секретар виборчої комісії з 2006 року вважає, що депутат сільради [PERSON] користується довірою не більше 7% від загальної кількості виборців. Відповідач зверталася до Національного агенства з питань запобігання корупції відносно [PERSON] , оскільки вважає, що він приховує від держави свої прибутки. Просила суд розглядати справу за її відсутності, у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Кислюк А.П. у судове засідання не з`явився, про дату та час його проведення був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, про зміну засобів зв`язку суд не повідомляв, відомостей щодо продовження дії укладеного з [PERSON] строком на один рік договору про надання правової допомоги б/н від 14 лютого 2022 року суду надано не було. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату та час його проведення був повідомлений належним чином, у тому числі засобами телефонного зв`язку, про що свідчать відповідні телефонограми. З`ясувавши позицію позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] , дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] виступаючи на засіданні сесії Іллінівської сільської ради [INFO], відео розміщено [INFO] на «You Tube» (сторінка «[PERSON]»), [INFO], поширила наступну інформацію (починаючи з 2ї хвилини 24 секунди): « Оце так себе повів ваш депутат [PERSON] , який скосив мою пшеницю, продав її, а сказав людям і слідчому, що він не знав, що це моя пшениця так чого ж ти до мене не прийшов, чого ж ти не пояснив мені це? Чого ж ти не попросив у мене пробачення, я ж тобі в матері гожусь! Що не за люди? Так він розпочав таку брехню в соцмережах, таку на мене гадость всяку лив і ганьбив: що я 3 роки сиділа. Та це брехня! У мене вообще не хватає слов ви не тільки не можете будь морально депутатом, я вообще порожаюсь яка ви людина!» Крім того, в інтерв`ю [PERSON] та [PERSON] , оприлюдненому [INFO] на «YouTube» каналі «[INFO]» ( [INFO] ), на сайті телеканалу «Дом» опубліковане [INFO] ([INFO]), відповідачі поширили наступну інформацію: - коментар [PERSON] (починаючи з 00:18 хв. і до 00:39): «договорились з [PERSON] , щоб всю землю він мені обробив, дала йому гроші на зерно, посіяв він ці 10 га і всьо. Ми приїхали косить - там нема нічого, все скошено. Сказали хто рядом косив, що приїжджав [PERSON] комбайном з [PERSON] скосили. Того комбайн у [PERSON] , у [PERSON] КАМАЗ. І вивезли.» - коментар [PERSON] , де «[PERSON]» - [PERSON] , а «[PERSON]» - [PERSON] (починаючи з 03:20 хв.): «[PERSON]: Итак, Вы [PERSON] [PERSON] : да [PERSON]: фермер да? [PERSON]: фермер [PERSON]: [PERSON] , вы засадили, вы, совместно с пенсионерами [PERSON] [PERSON]: да [PERSON]: засадили вот это поле площадью 10 гектар [PERSON]: да [PERSON]: но когда вы узнали что поле было, по сути урожай был украден, когда вы узнали что урожай был украден, как вы поступили, какие ваши действия были? [PERSON]: я сразу сообщил хозяйке [PERSON] по земле, она сразу объявила, ну обратилася в милицию и приехали работники милиции все это зафиксировали. [PERSON]: хорошо, и по сути дела мы знаем что это делали ваши же коллеги фермеры [PERSON]: да, да. [PERSON]: которые тоже живут и работают в селе [PERSON]. [PERSON]: да, в этом селе. [PERSON]: как вы относитесь к поступкам своих же соседей: у соседей ночью украли поле пшеницы? [PERSON]: ну это волки. Это волки, ну как если один из них наркоман [PERSON]: а другой депутат [PERSON]: а другой депутат, что можно дальше говорить? Если все друг друга знают, кто сеял, кто убирал и они прикидываются дураками: мы ничего не знали что там у меня есть или нету. Все официально у меня есть документы все и они все знали. Этот депутат знал: он приехал скосил [PERSON] , он сам знал это все. Такое первый раз я вообще даже такое слышал, только где-то по телевизору, я думал что такого не может быть, но у нас вот такое происходит, есть на это свидетели: как косили и кто видел». Також, [PERSON] виступаючи на засіданні сесії Іллінівської сільської ради [INFO], відеозапис оприлюднено [INFO] на «YouTube» (сторінка «[INFO]»), [INFO] , поширила наступну інформацію: « Шановні депутати, я вже до вас зверталася 24 вересня по поводу того, що в мене украли зерно з поля 10 гектар. В цьому приймали участь, я вам тоді ще казала, [PERSON] . Слідство відкрили кримінальне провадження. Слідство йде: стаття 185 частина 3-я. Але на даний момент все це затягується, а затягується тому, що уважаємий [PERSON] продали моє зерно, заплатили хабарі і склали ручки. Так от знайте, [PERSON] , що я не остановлюсь: я написала листа [PERSON], [PERSON] в прокуратуру, губернатору, [PERSON]. Я ніколи ні за що не остановлюсь. Ви нагло прийшли і скосили моє зерно і продали». Відповідно до статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. За змістом статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 Цивільного кодексу України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу (частина перша статті 276 ЦК України). За змістом частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Отже у цій категорії справ необхідно надати оцінку балансу права особи на свободу вираження поглядів, а також права на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Підставою для втручання у право на свободу вираження поглядів, а також для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передавання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Одним із основних питань, яке підлягає вирішенню у цій категорії справ, є визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. При цьому підлягає врахуванню зміст поширеної інформації, її значення для суспільної дискусії, важливість посади, яку обіймає особа, відносно якої поширена інформація, достовірність інформації, наслідки її поширення. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Публічна особа, державний службовець, повинні бути готовими до підвищеного рівня критики, у тому числі у різкій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу. За положеннями частини другої статті 29 Закону України «Про інформацію» предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. При цьому суспільство також має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо, щоб інформація, яка розповсюджується будь-ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності з одного боку, а з іншого, була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб. За таких обставин, з огляду на необхідність громадського контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб інформація, яка розповсюджується щодо державних посадовців, публічних осіб, є суспільно важливою інформацією, а обмеження щодо розповсюдження цієї інформації та межі критики та оцінки поведінки є більш ширшими ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина. При цьому, відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. У частинах першій, другій та п`ятій статті 17 Кримінального процесуального кодексу України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що факт поширення відповідачами вищевказаної інформації підтверджується наданими позивачем доказами, які містяться в матеріалах справи, у тому числі відеозаписами, дослідженими у судовому засіданні. На підтвердження недостовірності вищевказаної інформації стосовно причетності до вчинення кримінального правопорушення позивачем додано до матеріалів позову відповідь Краматорського РУП ВП №2 ГУНП в Донецькій області від 01 грудня 2021 року щодо відсутності відносно [PERSON] кримінальних або адміністративних проваджень, а також довідки МВС України про те, що [PERSON] станом на 04 грудня 2021 року, 02 лютого 2023 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має, у розшуку не перебуває. Оцінюючи надані позивачем докази на підтвердження недостовірності поширеної інформації про те, що: - саме позивач [PERSON] скосив пшеницю з 10 гектар поля, що, як стверджує [PERSON] належить їй та нею було засіяно; - саме позивач [PERSON] продав скошену пшеницю з 10 га поля, що, як стверджує [PERSON] належить їй та нею було засіяно; - позивачем [PERSON] було заплачено хабарі представникам влади; - позивачем [PERSON] вживались заходи щодо оприлюднення у соцмережах неправдивої та такої що принижує честь, інформації в соцмережах стосовно відповідача [PERSON] , суд приходить до переконання, що такі відомості не базуються на фактах. Протилежного у ході судового розгляду справи не доведено. Під час розгляду даної цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заявлення клопотань. Доказів на підтвердження достовірності поширеної інформації про те, що: - саме позивач [PERSON] скосив пшеницю з 10 гектар поля, що, як стверджує [PERSON] належить їй та нею було засіяно; - саме позивач [PERSON] продав скошену пшеницю з 10 га поля, що, як стверджує [PERSON] належить їй та нею було засіяно; - позивачем [PERSON] було заплачено хабарі представникам влади; - позивачем [PERSON] вживались заходи щодо оприлюднення у соцмережах неправдивої та такої що принижує честь, інформації в соцмережах стосовно відповідача [PERSON] , суду не було надано. Клопотань щодо витребування доказів, у разі неможливості самостійного їх отримання, до суду від учасників цивільної справи не надходило. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість цієї частини позовних вимог та вважає, що зазначена оприлюднена інформація не відповідає дійсності, тобто, є недостовірною та непідтвердженою, такою що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача,спричинила для нього негативні наслідки, сприймається як звинувачення останнього. Така інформація є констатацією фактівта не може вважатися оціночними судженнями, оскільки такі фактичні твердження можливо перевірити на предмет їх відповідності дійсності, здійснивши відповідну перевірку істинності фактів. Таким чином, з урахуванням того, що відповідачем [PERSON] розповсюджено недостовірну інформацію відносно позивача, такі відомості підлягають спростуванню нею. Відповідача [PERSON] слід зобов`язати протягом місяця з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію стосовно позивача [PERSON] , тим же способом яким вона була поширена: - про те, що саме позивач [PERSON] скосив та продав пшеницю з 10 гектар поля, що, як стверджує [PERSON] належить їй та нею було засіяно, позивачем [PERSON] було заплачено хабарі представникам влади та позивачем вживались заходи оприлюднення неправдивої та такої що принижує честь, інформації в соцмережах стосовно відповідача [PERSON] - шляхом публічного виступу на засіданні сесії Іллінівської сільської ради, повідомивши про ухвалене у справі судове рішення та заявивши, що інформація, яка була нею поширена під час виступів на засіданнях сесії та під час інтерв`ю, є недостовірною. При цьому, як визначено діючим цивільним процесуальним законодавством, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та вирішує справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета спору та підстав позову є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц. Відповідачами у справі про захист честі, гідності чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Якщо недостовірна інформація, що принижує честь, гідність чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів суди мають керуватися нормами, які регулюють діяльність засобів масової інформації. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 грудня 2019 року (справа № 742/286/17), у постанові від 13 лютого 2019 року (справа № 439/1469/15-ц). Ураховуючи наведене, відповідачами у справі мають бути автор та власник веб-сайта відповідного інформаційного матеріалу. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Такого висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На виконання положень ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними передбачених законом прав. Позовна заява [PERSON] залишалася без руху судовою ухвалою від 30 грудня 2021 року з причин не відповідності вимогам цивільно-процесуального законодавства. Позивачу було запропоновано конкретизувати позовні вимоги, у тому числі, роз`яснено положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», згідно якого відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації, тощо. У даному випадку позивачем не установлено та не зазначено особи усіх належних відповідачів в позовній заяві щодо поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет, зокрема автора відповідного інформаційного матеріалу, власника відповідного веб-сайта. При цьому, позивачем [PERSON] заявлені вимоги про спростування недостовірної інформації тим же способом яким вона була поширена, тобто, стосовно прав та обов`язків осіб, які є джерелом цієї інформації та які до складу відповідачів не залучені. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] щодо зобов`язання відповідачів [PERSON] , [PERSON] протягом місяця з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію стосовно позивача [PERSON] , тим же способом яким вона була поширена: - [PERSON] про те, що саме позивач скосив та продав пшеницю з 10 гектар поля, що, як стверджує [PERSON] належить їй та нею було засіяно, позивачем було заплачено хабарі представникам влади та позивачем вживались заходи оприлюднення неправдивої та такої що принижує честь, інформації в соцмережах стосовно відповідача [PERSON] - шляхом відео звернення до жителів Іллінівської територіальної громади або відеозапису виступу на засіданні сесії, повідомивши про ухвалене у справі судове рішення та заявивши, що інформація, яка була нею поширена під час виступів на засіданнях сесії та під час інтерв`ю, є недостовірною та розмістити відповідне відео звернення на сторінках «YouTube» «[INFO]», «[INFO]» та на сайті телеканалу «Дом»; - відповідачем [PERSON] про те, що позивач [PERSON] , скосив з поля відповідача [PERSON] пшеницю, розмістивши відповідне відео звернення на сторінці в «YouTube» «[INFO]», повідомивши про ухвалене у справі судове рішення, заявивши, що інформація, яка була ним поширена під час публічного інтерв`ю, є недостовірною, до задоволення не підлягають. За таких обставин позов [PERSON] слід задовольнити частково. Доводи письмового заперечення відповідача [PERSON] щодо відсотку довіри виборців до позивача [PERSON] , звернення до Національного агенства з питань запобігання корупції з приводу доходів [PERSON] та надані на їх підтвердження докази, суд не приймає до уваги, які такі що не містять інформації щодо предмета доказування у цивільній справі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). В силу ст. 141 ЦПК Україниз відповідача [PERSON] на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог немайнового характеру слід стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в загальному розмірі 908 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial