Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

01.03.2023 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вона і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.05.2015 року по 22.10.2018 року, і від спільного подружнього життя [INFO] народилася дочка - [PERSON] , яка постійно проживає з позивачем, перебуває на її вихованні та утриманні, а відповідач, згідно рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 22.10.2018 року сплачує аліменти в твердій грошовій сумі 1 000, 00 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 19.04.2018 року з врахуванням індексації стягуваних сум відповідно до статті 2 Закону України « Про індексацію грошових доходів населення». На даний час, на виконанні у Любомльському відділі державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження АСВП № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа у справі № 167/405/18. Сума заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01.03.2023 року становить 10 909 гривень. Відповідач періодично сплачує аліменти з перервами від 2 до 6 місяців. Розмір аліментів на утримання дитини, який був визначений рішенням суду від 22.10.2018 року на даний час значно менший ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку і вказаних аліментів недостатньо для матеріального утримання їх дитини, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Оскільки відповідач ніде офіційно не працює, але регулярно їздить на заробітки в Республіку Польща, тривалість його тимчасових заробітків за кордоном становить близько трьох років. Крім того, відповідач придбав транспортний засіб, що свідчить про зміну його матеріального стану в сторону покращення. Матеріальне становище позивача з дня присудження аліментів погіршилося, оскільки з серпня 2022 року вона працює на посаді державного виконавця Рожищенського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та отримує мінімальний дохід, додаткового доходу немає та соціальних виплат не отримує. Враховуючи вищенаведене, просить змінити розмір аліментів з 1 000, 00 грн до 3 000, 00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексу інфляції, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 02.03.2023 року позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 20.03.2023 року, яке було відкладено на 29.03.2023 року ( ас 32-33, 42-43). 23.03.2023 року відповідач подав Відзив на позовну заяву, у якому просив задовольнити позов частково , у зв`язку з його необгрунтованістю та невідповідністю дійсності, оскільки він на даний час одружений, є безробітним, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, непрацездатну дружину ( інваліда 3 групи) та матір, і сплачувати аліменти в сумі 3 000 грн є для нього непідйомною сумою. Вказує, що знаходиться також в дуже важкому моральному та матеріальному становищі, йому не вистачає коштів навіть для сплати комунальних платежів та забезпечення повноцінним харчуванням його самого та його сім`ї. Згідний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1 500 ( одна тисяча п`ятсот) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( ас 47-58). У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у заяві, просила позов задовольнити і додатково суду пояснила, що їх спільна з відповідачем дочка підросла, пішла у школу, тому, відповідно, виросли витрати на її утримання, а вона отримує мінімальну заробітну плату, оплачує комунальні послуги, несе додаткові витрати на утримання дитини, пов`язані з її хворобами, оплатою репетитора з читання та української мови, постійно несе витрати на придбання канцелярського приладдя для належного навчального процесу. Всього на утримання дитини позивач витрачає близько 6 000 грн щомісячно. Відповідач не цікавиться дитиною, не приймає участі у її вихованні і повністю самоусунувся від участі у житті доньки. Крім того, його пояснення, надані ним у відзиві, не повністю відповідають дійсним обставинам справи, оскільки у відповідача лише одна спільна дитина з його дружиною, а на другу дитину його дружина отримує аліменти від біологічного батька. Інвалідність 3-ї групи дружини відповідача не позбавляє її можливості працевлаштуватися і отримувати заробітну плату. Мама відповідача є пенсіонеркою та отримує пенсію і не перебуває на утриманні відповідача, який постійно їздить на заробітки у Республіку Польща, придбав автомобіль, тому збільшення розміру аліментів до 3 000, 00 грн не буде обтяжливим для нього. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був вчасно і належним повідомлений про день, час і місце розгляду справи. Суд, заслухавши думку позивача, ухвалив розгляд справи проводити у відсутності відповідача, згідно частини 1 статті 279, частини 1 статті 223 ЦПК України. Заслухавши у судовому засіданні пояснення позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд встановив наступне. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.05.2015 року по 22.10.2018 року, і від спільного подружнього життя [INFO] народилася дочка - [PERSON] , яка постійно проживає з позивачем, перебуває на її вихованні та утриманні, а відповідач сплачує аліменти в твердій грошовій сумі 1 000, 00 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 19.04.2018 року з врахуванням індексації стягуваних сум відповідно до статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Дані обставини підтверджуються: копією свідоцтва про народження від 23.12.2016 року ( ас 19), рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 22.10.2018 року ( ас 11-13), рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 22.10.2018 року ( ас 14-15), копією виконавчого листа від 22.10.2018 року ( ас 16), копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.12.2018 року ( ас 17), розрахунком суми заборгованості по аліментів ( ас 18), копією довідки Виконавчого комітету Рожищенської міської ради про склад сім`ї № 334 від 22.02.2023 року ( ас 20), витягами з Реєстру Рожищенської територіальної громади від 22.02.2023 року № 2023/001619496 та №2023/001619660 ( ас 21, 22). У судовому засіданні встановлено, що позивач з серпня 2022 року працює на посаді державного виконавця Рожищенського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та і її середня заробітна плата становить 6 267,00 грн щомісячно. Неповнолітня дитина сторін навчається в 1-А класі Опорного закладу загальної середньої освіти « Ліцей села Копачівка» Копачівської сільської ради Луцького району Волинської області ( ас 23). Встановлено, що відповідач офіційно ніде не працює, однак в період з 18.08.2021 року по 11.01.2023 року придбав легковий автомобіль « Opel Vivaro», 2004 року випуску, з 01.01.2020 року по 23.02.2023 року систематично перетинав державний кордон України, оскільки їздить на роботу у Республіку Польща. Дані обставини підтверджуються відповіддю на запит № 156751470 від 23.02.2023 року Рожищенського районного відділу ДВС від 23.02.2023 року ( ас 24-26), довідкою з Опорного закладу загальної середньої освіти «Ліцей села Копачівка» Копачівської сільської ради Луцького району Волинської області № 32 від 28.02.2023 року ( ас 23), випискою з карткового рахунку позивача від 28.02.2023 року ( ас 29), відповіддю на запити № 111498987 від 18.08.2021 року і № 153893424 від 11.01.2023 року Рожищенського районного відділу ДВС до Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2023 року ( ас 27, 28). У судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що відповідач з часу розлучення з позивачем зовсім не цікавиться дитиною, не займається її вихованням, не приймає участі у додаткових витратах на утримання дитини, не відвідує школу, де навчається дочка, не вітає її з днями народження та святами, не бачиться з дочкою. Відповідач фактично самоусунувся від участі у долі власної дитини і лише сплачує примусово аліменти на її утримання, періодично допускаючи заборгованість по сплаті аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах ( ас 18). У судовому засіданні встановлено, що відповідач на даний час: одружений; офіційно не працевлаштований та не отримує офіційні дохід; має на утриманні одну неповнолітню дитину, народжену у другому шлюбі з іншою жінкою, яка є інвалідом 3-ї групи та яка не працює; разом з ним проживає його мама, яка отримує пенсію за віком Дані обставини підтверджуються: відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків № 0310-23-00648 від 17.03.2023 року ( ас 49); індивідуальними відомостями про застраховану особу ОК-5 від 17.03.2023 року ( ас 50); копією посвідчення особи з інвалідністю 3-ї групи з дитинства, виданої на ім`я [PERSON] ( ас 51); копією пенсійного посвідчення на ім`я [PERSON] ( ас 52); довідкою № 322 про зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб від 13.03.2023 року ( ас 53); довідкою з Головненської селищної ради Ковельського району від 13.03.2023 року ( ас 54); копією свідоцтва про шлюб від 03.09.2019 року ( ас 55); копіями свідоцтв про народження ( ас 56, 57). Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статтями 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною другою статті 182 СК України у редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частини 1 статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Згідно статті141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який становить для: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2833 гривні. Положеннями статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. При вирішенні справи суд враховує, що після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів змінились обставини, з яких виходив суд при встановлені розміру аліментів. Суд враховує, що відбулись зміни у житті дитини, яка підросла, є особою шкільного віку, в зв`язку з чим закономірно, збільшилися витрати на її утримання, а саме на: придбання одягу, харчування, з`явилися кишенькові витрати, виникла необхідність оплати додаткових занять, придбання навчальних матеріалів; позивач понесла значні для неї одної витрати, що пов`язані з підготовкою дитини до школи: купівля шкільної форми, зошитів, підручників, канцелярського приладдя, спортивної форми, взуття тощо. При цьому, суд також виходить з того, що з моменту постановлення судом рішення про стягнення аліментів з відповідача розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку суттєво збільшився, а визначений судом розмір аліментів на утримання дитини - [PERSON] наразі є меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік». Суд вважає доведеним, що матеріальний стан позивача не дає їй можливості самостійно забезпечити належне матеріальне утримання малолітньої дочки, а отримувані нею з січня місяця 2023 року аліменти у сумі 1 416, 50 грн, у зв`язку зі збільшенням прожиткового мінімуму, є недостатніми для гармонійного фізичного, психологічного, духовного тощо розвитку дитину у сучасних економічних умовах і не відповідають звичайним потребам неповнолітньої дитини. Судом береться до уваги, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей. Відповідач у відзиві на позовну заяву пояснив, що у нього відсутній дохід, однак в період з 18.08.2021 року по 11.01.2023 року придбав легковий автомобіль « Opel Vivaro», 2004 року випуску, і з 01.01.2020 року по 23.02.2023 року систематично перетинає державний кордон України, що також потребує значних грошових витрат. Доказів того, що були спроби офіційно працевлаштуватися ( зокрема, звернення в центр зайнятості для пошуку роботи) відповідач не надав. Одночасно, відповідач не надав доказів, які б вказували на існування істотних обставин, що унеможливлюють сплату ним аліментів на утримання дочки в збільшеному розмірі, та спростовують встановлені судом фактичні обставини. Також, відповідач не надав суду докази, що третя група інвалідності, що передбачає отримання пенсії, його дружини перешкоджаєї їй працевлаштуватися і отримувати дохід. Перебування на пенсії за віком мами відповідача, яка отримує пенсію за віком, не є безумовним доказом її перебування на утриманні відповідача. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи виключно з інтересів дитини, розмір аліментів необхідно збільшити із твердої грошової суми в розмірі 1 000, 00 грн на тверду грошову суму в розмірі 3 000 грн щомісячно. Аналізу наведених вище норм права та рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. На думку суду, розмір аліментів у сумі 3 000, 00 грн буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, її фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. Розмір аліментів, визначений судом, не є надмірним та не є обтяжливим для відповідача і є достатнім для забезпечення розумних потреб неповнолітньої дитини. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України « Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 1 073, 60 грн слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved