Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 2000 грн на кожну дитину щомісячно, однак не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття дитини, починаючи з дня пред`явлення позову, допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що діти проживають разом з нею, домовленості щодо сплати аліментів між нею та відповідачем не досягнуто. Відповідач є здоровою працездатною особою, працює, отримує постійний дохід, середній розмір якого становить близько 13000,00 грн на місяць. Будь-які інші утриманці у відповідача, які ним утримуються за законом, відсутні. У судовому засідання позивачка зазначені вимоги підтримала з викладених у позові підстав. Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 26 серпня 2006 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, зареєстрований Сурсько-Михайлівською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області , про що зроблено актовий запис за № 11. Від шлюбу сторони мають спільних дітей, доньок: [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження від 10.01.2007 серії [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження від 06.11.2013 серії [NUMBER] ). 22 грудня 2022 року рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . На теперішній час позивачка з доньками проживають за адресою: [ADDRESS] . Суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789-ХІІ (78912) від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України від 26.04.2001 № 2402-III «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина 1ст. 191 Сімейного кодексу України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи те, що діти проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні, а також обов`язок, в тому числі, і батька утримувати дитину до досягнення нею повноліття, визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. За змістом ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивачка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закон України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, а відповідач визнав позов, з нього потрібно стягнути на користь держави 50 відсотків судового збору, що складає 536,80 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved