Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

24.02.2023 позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, який 09.03.2023 уточнив та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 142\~931,94 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 16.10.2019 по 30.01.2023 позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем. Позивач звільнився з роботи за угодою сторін. На день звільнення відповідач нарахував позивачу заборгованість з заробітної плати у сумі 155295,21 грн, яку частково погасив та наразі заборгованість становить 142931,94 грн. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними та такими що порушують його права. У зв`язку з зазначеним змушений звернутися до суду з вимогою про стягнення на користь позивача з відповідача заборгованості з виплати заробітної плати. Ухвалою суду від 06.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, слухання справи призначено на 11:00 21.03.2023. У зв`язку з перебуванням головуючого судді у справі в нарадчій кімнати по кримінальному провадженню №1-кп/592/123/23 (справа №592/12427/21) слухання справи призначене на 21.03.2023 не відбулося, розгляд відкладено на 11:10 03.04.2023. У судове засідання призначене на 03.04.2023 позивач не з`явився, клопотань про відкладення не надходило, до позову додано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача (а.с.10). Відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи участь свого представника у судовому засіданні не забезпечив, відзив на позовну заяву не надав, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ІНЖИНІРИНГ» по 30.01.2023, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 6-7) та 30.01.2023 був звільнений за угодою сторін. Між сторонами склалися трудові правовідносини, що регулюються КЗпП України та ЗУ «Про оплату праці». Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ч. 1\~ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У відповідності до ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП України). Судом встановлено, що в день звільнення позивача, АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ІНЖИНІРИНГ» не виплатило належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з наданої позивачем копії розрахункового листа при звільненні за січень 2023, станом на 30.01.2021 борг за підприємством на кінець місяця становить 155\~295,21 грн. Крім того позивач зазначає, що заборгованість з заробітної плати відповідачем частково погашена, а саме 08.02.2023 у розмірі 8283,39 грн та 03.03.2023 у розмірі 4079,88 грн (а.с.18), тобто фактично у відповідача перед позивачем залишилася заборгованість у розмірі 142931,94 грн. На час розгляду справи представником відповідача не надано до суду будь-яких доказів, щодо належного виконання зобов`язань з виплати заробітної плати позивачу, спростування суми заборгованості чи будь-яких інших заперечень щодо задоволення позову. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в розмірі 142931,94 грн. Оскільки позивачі у справах про стягнення заробітної плати відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, на підставі ч. 1 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн за вимогу про стягнення заробітної плати.

Outcome: approved