Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

Позивач звернулася в суд із позовом до відповідачів про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.06.2017 року між нею та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір №014/1101/36317, за умовами якого кредитор надав їй кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 3000,00 грн. Вказує, що 15.06.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис № 167862 про стягнення з неї на користь ТзОВ Вердикт Капітал», як правонаступника АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № №014/1101/36317 від 18.06.2017 р. на загальну суму 444260,24 грн. В подальшому, постановами приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пирогою С.П. від 10.09.2021 р. було відкрито виконавче провадження № 66778515 з примусового виконання даного виконавчого напису. Також, постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пирогою С.П. від 13.09.2021 р. звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію інші доходи боржника та передано виконавчий документ на виконання за місцем її праці з метою стягнення з її заробітної плати 20%. Зазначає, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.08.2022 року у справі № 161/4366/22 визнано таким, що не підлягає виконанню вказаний виконавчий напис. 12.09.2022 р. приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Пирогою СП. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 66778515 у зв`язку із визнанням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим, за період перебування на виконанні виконавчого напису з неї були стягнуті кошти на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» в загальній сумі 48842,35 грн., з яких 4884,21 грн. безпідставно стягнутої частини основної винагороди приватного виконавця та 43958,12 грн. на користь ТзОВ «Вердикт Капітал». Посилаючись на ст.\~1212\~ЦК України просить стягнути з відповідачів на її користь позивача безпідставно отримані грошові кошти, а саме: з ТзОВ «Вердикт Капітал» 43958,12 грн., з приватного виконавця 4884,24 грн., а також 10000,00 грн. моральної шкоди та судові витрати у справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив задовольнити. Не заперечував щодо ухвалення заочного рішення у справі. Крім того, просив стягнути з відповідачів на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Разом з тим, від ТзОВ «Вердикт Капітал» надійшов відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. також в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом з`ясовано, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.08.2022 року у справі № 161/4366/22 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 15.06.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. № 167862 про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № №014/1101/36317 від 18.06.2017 р. на загальну суму 444260,24 грн. (а.с. 17-19). Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. З урахуванням вказаних вимог ст. 82 ЦПК України вказані вище обставини встановленню не підлягають. З матеріалів справи вбачається, що постановою приватного виконавця виконавчого Волинської області Пирогою С.П. від 10.09.2021 р. було відкрито виконавче провадження № 66778515 з примусового виконання даного виконавчого напису про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» 444260,24 грн., а також винесена постанова про стягнення із позивача на користь приватного виконавця основну винагороду в сумі 44426,02 грн. (13, 14). Також, постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пирогою С.П. від 13.09.2021 р. звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію інші доходи боржника [PERSON] , що отримує дохід від Департаменту освіти Луцької міської ради у розмірі 20% із доходів (а.с. 16). Із представлених позивачем довідок вбачається, що із її заробітної плати були утримані кошти, а саме: за період з вересня по грудень 2021 року в загальному розмірі 4687,30 грн., з січня по червень 2022 року 11170,42 грн. (а.с. 24, 25). Крім того, як слідує із виписки по картковому рахунку [PERSON] з АТ КБ «Приватбанк», 18.05.2021 року стягнено з позивача згідно виконавчого документу кошти в розмірі 29374,75 грн., а 29.10.2021 року 8297,18 грн. (а.с. 21-23). Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Отже, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.03.2016 року у справі №6-2491цс15, положення статті 1212 ЦК України, відповідно до якого особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, застосовується також і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2018 року у справі №910/9072/17 висловила позицію, що, згідно з п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом (Касаційним господарським судом) в постановах від 02.08.2018 року у справі №910/15363/17 року, від 10.08.2018 року у справі №910/22442/16. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Оскільки у розглядуваній справі виконавчий напис, вчинений 15.06.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. № 167862 про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № №014/1101/36317 від 18.06.2017 р. на загальну суму 444260,24 грн. визнано таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідно до приписів статті 1212 ЦК України відповідач зобов`язаний повернути позивачу отримані грошові кошти. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 206/2212/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Разом з тим, як слідує із довідки ТзОВ «Вердикт Капітал», на рахунки товариства в якості стягнення заборгованості від органів державної виконавчої служби та приватних виконавців за кредитним договором №014/1101/36317 від 18.06.2017 року надійшли кошти на загальну суму 42042,44 грн. (а.с. ). Враховуючи те, що правова підстава для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт-Капітал» заборгованості відпала у зв`язку з визнанням виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за № 167862 від 15.06.2021 таким, що не підлягає виконанню, суд прийшов висновку, що стягнення з позивача коштів в розмірі 42042,44 грн. було безпідставним. Крім цього, решта стягнутої суми отримана приватним виконавцем і також підлягає поверненню. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про стягнення з ТОВ «Вердикт-Капітал» на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти в розмірі 42042,44 грн. та з приватного виконавця в розмірі 4884,24 грн. Стосовно стягнення моральної шкоди, то суд приходить до наступних висновків. У відповідності до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За правилами статті 23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо застосування законів, що регулюють відшкодування моральної шкоди, у постанові «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» №\~4\~від 31\~березня 1995\~року і у пункті 2 цієї постанови зазначив, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 23, 1167\~ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України\~«Про захист\~права споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У пункті 3 даної постанови роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктом 9 зазначеної постанови визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, оскільки права позивача були порушені внаслідок неправомірного стягнення коштів, це зумовило для неї прикладання додаткових зусиль для організації свого життя та їх повернення в примусовому порядку і відповідно призвело до моральних страждань, а тому дотримуючись принципів розумності і справедливості, суд вважає, що у відшкодування моральної шкоди слід стягнути 2000 грн. Крім того, підлягають до часткового задоволення вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу та судового збору. За змістом ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з оплатою поштових послуг відправлення. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої квитанції, позивач за подання даного позову до суду сплатила судовий збір в розмірі 1073,60 грн., що підлягає відшкодуванню відповідачем. Крім того, із матеріалів справи, зокрема, ордеру, договору про надання правничої допомоги, актом приймання-передачі наданих послуг, адвокатом надавалася професійна правнича допомога [PERSON] у справі про стягнення коштів, які збережені відповідачами за рахунок позивача без достатньої правової підстави та моральної шкоди і вартість витрат визначена у сумі 9600,00 грн., яка сплачена позивачем, що підтверджується відповідною квитанцією. Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача також слід стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., який є обґрунтованим та співмірним із предметом спору. При цьому, суд вважає, що моральну шкоду та судові витрати слід стягнути з ТзОВ «Вердикт Капітал», оскільки саме з вини товариства відбулося порушення прав позивача.

Outcome: partial