Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою до Державного підприємства «Вугільної компанії» «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що працював в шахті «Краснолиманська»на посадах підземного електрослюсара 3 та 4 розряду та підземного машиніста гірничих виїмкових машин 5 розряду з 20 вересня 1999 року по 19 жовтня 2004 року. З них підземним електрослюсарем 3 розряду - з 20 вересня 1999 року по 25 лютого 2000 року, переведен на 4 розряд 25 лютого 2000 року по 17 грудня 2002 року; підземним машиністом гірничих виїмкових машин 5 розряду з 17 грудня 2002 року по 19 жовтня 2004 року; підземним машиністом гірничих виїмкових машин 6 розряду з 26 листопада 2014 року по 4 грудня 2016 року. За медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного характеру захворювання (отруєння) від 29 червня 2021 року № 22/699 йому встановлені професійного характеру захворювання, а саме: хронічна радикулопатія S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг; хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмофіброз, ЛНІ-ІІ ст. (першого-другого ступеню). Відповідно до довідки Обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії серії 12ААВ № 222958 позивачу безстроково встановлена третя група інвалідності з 27 вересня 2021 року, причиною якої є професійне захворювання. Згідно довідки про результат визначення ступеня втрати професійної придатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 106078 ступінь втрати позивача професійної працездатності первинно становить - 65% (50% радикулопатія, 15% бронхіт) з 27 вересня 2021 року безстроково. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03 серпня 2021 року професійне захворювання позивача виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на різних підприємствах вугільної промисловості України, а саме - шахта Родинська, шахта Білозерська, шахта «Красноармійська-Західна № 1», ТОВ «Краснолиманське», ДП «ВК «Краснолиманська» - в умовах дії шкідливих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Причина виникнення хронічного професійного захворювання: важкість праці: потужність зовнішньої роботи при фізичному динамічному навантаженні (з переважною участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 95,6 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; потужність зовнішньої роботи при фізичному динамічному навантаженні (за участі м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 87,3 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; пил переважно фіброгенної дії, кремнію діоксид кристалічний при вмісті в пилу до 5% - фактична величина 30,8 мг/м3, при нормативному значенні 10 мг/м3. Позивач зазначив, що час від часу змушений проходити медикаментозне лікування та періодичні обстеження у лікарів, переносить щоденний фізичний біль та значні моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає додаткових зусиль для організації його життя. Окрім того, вказав, що йому рекомендовано нагляд у терапевта та невролога, носіння спеціального корсету, що завдає суттєвих незручностей, а також вказав, що змушений відмовитися від заняття активними видами спорту, побутових навантажень, що глибоко пригнічує його. Через це обмежений у спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням йому було спричинено моральну шкоду. Хронічні професійні захворювання у нього, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини відповідача, яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Вважає, що наявні правові та фактичні підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок професійного захворювання, і стягнення моральної шкоди з роботодавця - Державного підприємства «Вугільної компанії» «Краснолиманська». На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 1\~000\~000 гривень. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06.09.2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання по даній справі. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 29.11.2022 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, з підстав викладених у позові. Представник відповідача до суду не з`явився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив. Подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечував щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що, позивач не\~надав доказів\~у чому\~саме полягає\~протиправність поведінки\~відповідача,\~яка призвела\~до виникненню\~у нього\~профзахворювання.\~Згідно п.20\~акту форми\~П-4\~від 04.08.2021\~року зазначено,\~що у\~зв`язку з\~тривалим часом\~роботи [PERSON] \~на різних\~підприємствах вугільної\~промисловості в\~умовах дії\~шкідливих виробничих\~факторів,\~та тим\~фактом,\~що на\~момент розслідування\~він не\~працював в\~шкідливих умовах\~з 04.12.2016\~року,\~виявити осіб,\~які порушили\~законодавство України\~з охорони\~прані,\~гігієнічні регламенти\~і нормативи,\~що привело\~до даного\~професійного захворювання,\~неможливо.\~Згідно п.17\~акту форми\~П-4\~від 04.08.2021\~року зазначено\~професійне захворювання\~виникло у\~зв`язку з тривалим періодом роботи на різних підприємствах вугільної промисловості України, а саме шахта Родинська, шахта Білозерська, шахта «Красноармійська - Західна № 1», ТОВ «Краснолиманське», ДП «ВК «Краснолиманська». Укладаючи з позивачем трудовий договір, відповідно до ст. 29 КЗпП України, позивачеві було роз`яснено під розпис його права та обов`язки, про умови праці, наявність на робочому місті, де він буде працювати, небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливість їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки. За роботу у шкідливих та небезпечних умовах праці позивач, відповідно до ст. 7 Закону України «Про охорону праці», користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, пільговою пенсією, оплатою праці у підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Таким чином, позивач був повідомлений про ті шкідливі фактори роботи та наслідки їх впливу на його організм, але тим не менш продовжував працювати знаючи про те, що подальша трудова діяльність може призвести до погіршення здоров`я та користувався тими пільгами й компенсаціями, що передбачені для тих, хто працює в таких умовах, але ще й продовжував трудову діяльність. Позивач лише зробив припущення про наявність вини відповідача. Позивач не довів, що саме та які дії стали причиною заподіяння йому моральної шкоди відповідачем. За весь період роботи на ДП «ВК «Краснолиманська» позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач відповідала функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. Відповідачем проводились найважливіші профілактичні заходи з охорони праці та профілактика професійних хвороб: попередній (при вступі на роботі) та періодичні медогляди позивача в процесі виробничої діяльності, ніяких скарг чи заяв на стан здоров`я позивача не було зафіксовано. Крім того, в акті за формою П-4 не зазначено, що по факту розслідування професійного захворювання складалися протоколи про адміністративні порушення в сфері охорони праці та були застосовані адміністративні стягнення. Оскільки докази притягнення працівників відповідача до адміністративної або, іншої відповідальності відсутні, то відсутні підстави вважати вчинення відповідачем протиправних дій щодо позивача, а відсутність вини, як обов`язкового елемента моральної шкоди, згідно ст. 1167 ЦК України, звільняє відповідача від відповідальності. Акт розслідування профзахворювання позивачем не оспорювався. Відтак, на думку відповідача відсутні докази протиправних дій відповідача, що спричинили втрату позивачем працездатності, та могли б бути підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням. Зазначив, що в матеріалах справи відсутні розрахункові документи (чеки, - касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрачення коштів на придбання в період лікування лікарських препаратів, зазначених в довідках лікаря, що є єдиними належними та допустимими доказами, які можуть свідчити про понесення позивачем витрат на лікування та придбання ліків, оскільки розрахунковий документ свідчить про укладання договору роздрібної купівлі-продажу товару, яким є лікарські засоби. Позивач стверджує, що зазнає біль досить тривалий час, але професійне захворювання - захворювання, яке виникає внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлено виключно або переважно тривалим впливом шкідливих речовин. Позивачем в якості факту спричинення моральних страждань помилково прийнятий висновок МСЕК від 30.09.2021 року, про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 65 % у сукупності по профзахворюванню. Однак, висновок МСЕК про відсоток відшкодування професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути, висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціальної експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні прояви стану постраждалого. Підтверджень, що позивач хворів на профзахворювання, коли працював на ДП «ВК «Краснолиманська», або регулярно звертався за медичною допомогою в медичні заклади у період своєї праці не має. Також зазначив, що позивач, багато років працював у різних вугільних підприємствах, але тільки ступінь вини у профзахворюванні визначає на ДП «ВК «Краснолиманська». Позивач на ДП «ВК «Краснолиманська» всього відпрацював 7 років 1 місяць 9 днів, а загальний стаж в вугільній галузі 23 роки 1 місяць, на всіх вугільних підприємствах працював за професією машиніст гірничих виїмкових машин в цілому 14 років 11 місяців 18 днів. Позивач вводить суд в оману стверджуючи, що на ДП «ВК «Краснолиманська» він отримав профзахворювання. Відповідач вважає позицію позивача непослідовною, неспроможною, у зв`язку з чим, приходить до висновку, що мотиви, із-за чого позивач не звертається за призначеним лікуванням з 2016 року, викликані іншими причинами, що дозволяє відповідачу розцінити даку поведінку позивача, як зловживання правом, або умислом для особистого збагачення за рахунок відповідача. Позивачем не доведений факт завдання йому моральної шкоди, оскільки висновків медичних органів, які підтверджують факт перенесення позивачем моральних страждань до суду не надано, тому факт спричинення моральної шкоди є не доведеним. На думку\~відповідача,\~з наданих\~до позовної\~заяви матеріалів,\~мали місце\~навмисні дії,\~а також\~бездіяльність (приховування\~захворювань,\~не лікування\~та невиконання\~приписів та\~обмежень лікаря)\~позивача,\~спрямовані на\~створення умов\~для настання\~страхового випадку:\~подання позивачем\~свідомо неправдивих\~відомостей про\~страховий випадок;\~вчинення позивачем\~умисного злочину,\~що призвів\~до настання\~страхового випадку.\~Посилання позивача\~на зміну\~режиму та\~стану життя\~є безпідставними\~та не\~відповідають обставинам\~справи.\~У позивача\~встановлено 3\~групу інвалідності,\~яка виражається\~помірними або\~незначними розладами\~різноманітних функцій\~організму,\~і має\~через деякий\~час,\~якщо позивач\~виконуватиме всі\~медичні рекомендації,\~відновитися.\~Приймаючи до\~уваги той\~факт,\~що позивачем\~не доведено\~існування на\~час розгляду\~справи втрати\~ним 65%\~працездатності з\~вини ДП\~«ВК «Краснопиманська»,\~що спричиняють\~йому моральну\~шкоду та\~перешкоджають звичайній\~організації його\~життя,\~на думку\~відповідача,\~відсутні правові\~підстави для\~задоволення позову,\~оскільки відсутні\~підстави для\~відшкодування моральної\~шкоди.\~У зв`язку\~з викладеним\~просить суд\~відмовити позивачу\~у задоволенні\~позову в\~повному обсязі.Крім того, додатковими поясненнями просив суд, що у разі вирішення питання на користь позивача, відповідно до п. 162.1 ст. 162 п.п.164.2.14 ст. 164, п. 14.1.180 Податкового кодексу України, зазначити у судовому рішенні, що присудженні до стягнення суми з урахуванням утримання з нього обов`язкових податків і зборів, в розмірі, який перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом. В свою чергу позивачем до суду було подано відповідь на відзив, в якому зазначив, що повністю заперечує проти обставин викладених у відзиві. Зазначив, що в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують наявність умов для виникнення зобов`язання про відшкодування моральної шкоди. Відповідачем не доведено належними та допустимими, достовірними та достатніми доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди. Не встановлення актом винних осіб не є підставою для звільнення підприємства відповідача від обов`язку створення належних умов праці. Витрати на лікування та придбання ліків не відносяться до моральної шкоди, оскільки є витратами майнового характеру, а тому документи на підтвердження понесення таких витрат не є належними доказами. Довідка про результат визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках у сукупності з іншими доказами, які наявні в матеріалах справи, підтверджує наявність заподіяної позивачу моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання. Таким чином, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного. Згідно ст.12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у\~трудових відносинах\~з відповідачем та працював в шахті «Краснолиманська»на посадах підземного електрослюсара 3 та 4 розряду та підземного машиніста гірничих виїмкових машин 5 розряду з 20 вересня 1999 року по 19 жовтня 2004 року. З них підземним електрослюсарем 3 розряду - з 20 вересня 1999 року по 25 лютого 2000 року, переведен на 4 розряд 25 лютого 2000 року по 17 грудня 2002 року; підземним машиністом гірничих виїмкових машин 5 розряду з 17 грудня 2002 року по 19 жовтня 2004 року; підземним машиністом гірничих виїмкових машин 6 розряду з 26 листопада 2014 року по 4 грудня 2016 року, що підтверджується долученою до справи копією трудової книжки. Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного характеру захворювання (отруєння) від 29 червня 2021 року № 22/699 [PERSON] встановлені професійного характеру захворювання, а саме: хронічна радикулопатія S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг; хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмофіброз, ЛНІ-ІІ ст. (першого-другого ступеню). Також у даному висновку зазначено, що підґрунтям для визначення професійної категорії захворювань явилися: дані клінічного обстеження; динаміка захворювань, їх розвиток в період робот; інформація про умови праці, представлена в інформаційній довідці О.Є. Прудкогляда від 28.12.2020 р., згідно якої хворий підлягав дії несприятливих виробничих факторів (фізичне навантаження, вимушена робоча поза), параметри яких, перевищували допустимі величини; дії пилу, концентрації якого перевищували ГДК; стаж в шкідливих умовах праці - 14 років 11 місяців. Відповідно до довідки Обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії серії 12ААВ № 222958 [PERSON] безстроково встановлена третя група інвалідності з 27 вересня 2021 року, причиною якої є професійне захворювання, рекомендовано медикаментозне лікування, санаторно-курортне лікування, підстава Акт огляду МСЕК № 849. Згідно довідки про результат визначення ступеня втрати професійної придатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 106078 ступінь втрати [PERSON] професійної працездатності первинно становить - 65% (50% радикулопатія, 15% бронхіт) з 27 вересня 2021 року безстроково. 03.08.2021 року комісією Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці було затверджено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, яким встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання, яке виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на різних підприємствах вугільної промисловості України, а саме - шахта Родинська, шахта Білозерська, шахта «Красноармійська-Західна № 1», ТОВ «Краснолиманське», ДП «ВК «Краснолиманська» - в умовах дії шкідливих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Причина виникнення хронічного професійного захворювання: важкість праці: потужність зовнішньої роботи при фізичному динамічному навантаженні (з переважною участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 95,6 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; потужність зовнішньої роботи при фізичному динамічному навантаженні (за участі м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 87,3 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; пил переважно фіброгенної дії, кремнію діоксид кристалічний при вмісті в пилу до 5% - фактична величина 30,8 мг/м3, при нормативному значенні 10 мг/м3. Відповідно до статті 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У статті 43\~Конституції України закріплено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. У статті 173\~КЗпП України визначено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частини 1, 3 статті 13\~Закону України\~«Про охорону\~праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Звертаючись у серпні 2022 року до суду з даним позовом [PERSON] посилався на те, що отримане під час виконання трудових обов`язків хронічне професійне захворювання та подальше встановлення у зв`язку з цим позивачу третьої групи інвалідності завдали йому моральної шкоди, яку він оцінює у 1 000 000,00 грн. Враховуючи особливості захисту здоров`я потерпілого, поряд із відшкодуванням матеріальної шкоди компенсується і моральна шкода за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Відповідно до ст. 23 ЦК України,особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 2 статті 23\~ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Крім того, у частині 1 статті 237-1\~КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Стаття 23\~ЦК України та статті 173, 237-1\~КЗпП України передбачають можливість відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди завданої працівнику каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. При цьому, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Як зазначено у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду\~ України\~№ 4\~від 31\~березня 1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.\~237-1\~КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~153\~КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавецем трудового договору про дистанційну роботу. Наведені у відзиві на позовну заяву твердження представника відповідача про те, що наявність вини відповідача у виникненні у позивача професійного захворювання є недоведеною, суд до уваги не приймає та відхиляє, оскільки в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 03 серпня 2021 року, затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, комісією зазначено, що раніше хронічне професійне захворювання у [PERSON] виявлено не було, професійне захворювання виникло саме у зв`язку з тривалим періодом роботи на різних підприємствах вугільної промисловості України, а саме Шахта Родинська, шахта Білозерська, шахта «Красноармійська-Західна № 1», ТОВ «Краснолиманське», ДП «ВК «Краснолиманська» в умовах дії шкідливих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми, причина виникнення хронічного професійного захворювання: важкість праці: потужність зовнішньої роботи при фізичному динамічному навантаженні (з переважною участю м`язів рук та плечового поясу) фактична величина 95,6 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; потужність зовнішньої роботи при фізичному динамічному навантаженні (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) фактична величина 87,3 Вт при нормативному значенні 90 Вт; пил переважно фіброгенної дії, кремнію діоксид кристалічний при вмісті в пилу до 5% - фактична величина 30,8 мг/м3, при нормативному значенні 10 мг/м3. При цьому, оскільки з 23 років 1 місяців 14 днів загального стажу роботи, більше 14 років позивач працював саме на підприємстві відповідача, а 7 років 1 місяць 9 днів безпосередньо у цеху в умовах впливу шкідливих факторів, слід дійти висновку, що хронічне професійне захворювання та втрата професійної працездатності позивача настали, оскільки відповідач як роботодавець не забезпечив створення нешкідливих та безпечних умов праці, а тому в даному випадку наявна вина відповідача як працедавця у виникненні у позивача хронічного професійного захворювання. Крім того, згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Отже, суд вважає, що позивач [PERSON] , як працівник має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, яка виразилася у фізичному болі, стражданнях, необхідності тривалого лікування, втраті 65% своєї професійної працездатності первинно, встановленні у зв`язку з професійним захворюванням третьої групи інвалідності безстроково. Викладені у відзиві на позовну заяву доводи відповідача про те, що розлади функцій організму позивача мають відновитись, якщо позивач виконуватиме всі медичні рекомендації, жодним чином не спростовують факту наявності у позивача хронічного професійного захворювання та виникнення у відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, завдану ушкодженням здоров`я працівника, третю групу інвалідності позивачу встановлено безстроково. Більш того, у зв`язку з отриманням хронічного професійного захворювання позивач більше не може виконувати ту роботу, якою займався раніше оскільки йому протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах. При визначенні розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди суд виходить з наступного. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Як зазначено у пункті 3 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31.03.1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У частині 1 статті 1168\~ЦК України закріплено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Життя і здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю. Якщо здоров`я втрачене, то немає і того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, та відчуття спокою. За таких обставин, суд вважає доведеним факт душевних страждань позивача, реальність яких не викликає сумніву, а тому позивач має право на відшкодування заподіяної моральної шкоди. Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що позивачеві спричинені моральні страждання, пов`язані із втратою ним 65% працездатності, отриманням ним фізичних страждань і болю, який він відчував протягом тривалого періоду та відчуває до цього часу, які є прямим наслідком професійного захворювання, отриманого позивачем за час роботи на підприємстві відповідача. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4, відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого каліцтва або професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Разом з тим, вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1\~000\~000, 00 гривень, суд визнає завищеною. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві спричиненої йому моральної шкоди, стягнути з відповідача на його користь 150 000, 00 гривень. Щодо тверджень відповідача про обізнаність осіб при влаштуванні на роботу про шкідливі умови праці, суд наголошує відповідачу, що обов`язок створити безпечні умови праці на всіх підприємствах, в установах та організаціях є закріпленим у статті 153 Кодексу законів про працю України, при цьому забезпечення безпечних умов праці покладається безпосередньо на власника або уповноважений ним орган. Ця норма закону кореспондується з нормою, викладеною у статті 13 Закону України «Про охорону праці», відповідно до якої роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Щодо доводів відповідача про зазначення у судовому рішенні вказівки, що присудженні до стягнення суми з урахуванням утримання з них обов`язкових податків і зборів, в розмірі, який перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом, суд наголошує, що предметом спору у цій справі є питання про наявність/відсутність спричиненої фізичній особі моральної шкоди та визначення її розміру, а не спір щодо розміру нарахованих/утриманих із присудженої судом суми відшкодування обов`язкових платежів. Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 992,40 гривень, оскільки позивач на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VІ звільнений від зазначених витрат при подачі позову до суду, визначений на час звернення позивача за захистом свого права до суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial