Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , в якій просив позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та стягнути з неї аліменти. Стислий виклад позиції позивача. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період з 31.12.2004 року по 31.08.2010 рік він проживав в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , після розірвання шлюбу відповідачка змінила своє прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». За час шлюбу в них народився син - [PERSON] [INFO] , який мешкає з батьком , починаючи з 2018р. відповідачка ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, аліменти в добровільному порядку не сплачує, ухиляється від виконання своїх батьківських по вихованню дитини, навіть не цікавиться його життям, навчанням, не відвідувала і не відвідує сина у шкільному навчальному закладі, не спілкується з дитиною, дитина мешкає з батьком з 2018р. та повністю перебуває на його утриманні. На підставі вищезазначеного позивач просить задовільнити його позовні вимоги. Стислий виклад позицій сторін. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Теренчук Є.М. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, при цьому пояснив, що неповнолітній [PERSON] мешкає з батьком з 2018 року, з цього моменту [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, вона не приймає ніякої участі у вихованні дитини, аліменти не сплачує, не забезпечує дитину, не цікавиться його життям та не приймає ніякої участі у його вихованні, просив позовні вимоги позивача задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, жодних заяв, клопотань до суду від неї не надійшло, про дату та час судового засідання сповіщена належним чином, що підтверджується наявними в справі доказами. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Роздільнянської міської ради Радіонова Д.А. в судовому засіданні висновок Органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківськи прав підтримала та просила позов задовольнити та зазначила, що під час вивчення вказаних матеріалів справи було встановлено факт невиконання [PERSON] батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , вважає доцільним позбавити її батьківських прав, зважаючи на те, що вона самоусунулася від своїх батьківських обов`язків, при цьому будучи достовірно обізнаною про те, що батько дитини вступив до лав ЗСУ та знаходиться на захисті територіальної цілісності України, [PERSON] не вжила заходів щодо виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина, не вжила необхідних заходів для створення небезпечних умов для забезпечення його розвитку у спокійному та стійкому середовищі, а свідомо залишила дитину в небезпеці та покинула країну. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Процесуальні дії у справі. 07 березня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 25). 10 березня 2023 року ухвалою Роздільнянського суду Одеської області витребувано у Головному центрі обробки спеціальної інформації ДПС України інформацію про перетин [PERSON] [INFO] мешканкою [ADDRESS] , Державного кордону України (виїзд з території України та в`їзд). Ухвалою суду від 17 березня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Громадяни [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який 31.08.2010 року було розірвано, що підтверджується рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області. (а.с.8) Після розірвання шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на дошлюбне - [PERSON] . (а.с. 9) За час шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 7), який мешкає з батьком за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Роздільнянської міської ради від 03.03.2023 року. (а.с. 10 ) та актом обстеження умов проживання від 10.01.2023 року та 13.03.2023 року, відповідно до якого дитина проживає в родині, яка складається з нього та батька, відносини добрі та дружні, для розвитку та виховання дитини створені задовільні умови (а.с. 12) Відповідно витягу із Наказу командира військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України від 01.03.2022 року - [PERSON] вступив до лав ЗСУ та знаходиться на захисті територіальної цілісності України (а.с. 6 ) [PERSON] ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, аліменти в добровільному порядку не сплачує, даний факт підтверджується довідкою про неотримання аліментів №5079 від 24.02.2023 року. (а.с. 11) Згідно висновку органу опіки та піклування Роздільнянської міської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з батьком, судом встановлено, що [PERSON] навчається в 9 класі Одеського ліцею №85 Одеської міської ради, за характеристикою навчається добре, проживає з батьком, в ліцей приходить завжди чистий та охайний. Батько слідкує та цікавиться навчанням дитини, мати, за час навчання [PERSON] , в ліцей жодного разу не приходила. Крім того батьком укладено декларацію з сімейним лікарем, яким проведено медичний огляд дитини, за результатами якого хлопчик здоровий. [PERSON] до служби у справах дітей на бесіду не з`являлася, на засідання Комісії з прав захисту дитини, яке відбулося 13.01.2023 року також не з`явилася, про причини неявки спеціалістам Служби не повідомила, ніякої заяви, щодо відкладення розгляду цього питання не надала. Крім того, син [PERSON] зазначив, що має бажання проживати саме з батьком. Мати спілкується та бачиться з дитиною дуже рідко, [PERSON] не забороняє сину спілкуватися з матір`ю та ніяких перешкод для цього не створює. Згідно вказаного висновку Органу опіки та піклування було встановлено, що наведені факти свідчать про те, що мати - [PERSON] , свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітнього сина, не піклується про нього, не проявляє заінтересованості до його долі, не цікавиться його навчанням, станом здоров`я, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, таким чином Комісія прийшла до висновку про визначення місця проживання дитини з [PERSON] (а.с. 14 - 15) Зазначений вище висновок було затверджено Рішенням Виконавчого комітету Роздільнянської міської ради №17 від 08.02.2023 року. (а.с.13) Згідно висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Роздільнянської міської ради від 22 лютого 2023 року №59, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з урахуванням думки неповнолітнього, рекомендації засідання Комісії з питань захисту прав дитини Роздільнянської територіальної громади від 09.02.2023 року та в інтересах дитини орган опіки та піклування вважав доцільним позбавлення батьківських прав громадянку [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , зважаючи на те, що дитина майже п`ять років проживає разом з батьком, мати як до прийняття рішення про визначення місця проживання [PERSON] з батьком, так і після його прийняття ніякої ініціативи, щодо оскарження рішення не проявила, а навпаки залишила країну. Батько добросовісно виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує його усім необхідним. Також, варто врахувати, що при спілкуванні з спеціалістом служби у справах дітей неповнолітній [PERSON] , в присутності батька висловив бажання проживати разом з батьком, повідомив, що матір іноді може завітати до м. Роздільна, де він проживає з батьком та привітати його з днем народження, але її привітання триває п`ять хвилин не більше, вона не питає його ні про його успіхи у навчанні, спорті, та взагалі не пропонує проживати з нею, постійно тільки вихваляється своїми закордонними подорожами, зазначене було предметом дослідження під час засідання комісії та відображено у висновку (а.с., 16, 17 - 18) Також, досліджуючи інформацію, надану на витребування суду Головним центром обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України 17.03.2023 року, вбачається, що [PERSON] в період з 16.03.2018 по 16.03.2023 року регулярно перетинає державний кордон України. Враховуючи, що 24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022 на території України було введено воєнний стан, можна зробити висновок, що відповідачка залишивши сина - неповнолітнього [PERSON] і надалі проживати з батьком, не врахувавши при цьому інтереси дитини та не потурбувавшись про її небезпеку, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками та не переймається життям та безпекою дитини. (а.с. 75) Згідно характеристики наданої Одеським ліцеєм №85 Одеської міської ради Одеської області, відповідно до якої навчанням [PERSON] цікавиться тільки батько. Під час судового розгляду були допитані свідки, які підтвердили факт ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків. Окрім того, в судовому засіданні було досліджено оригінал закордонного паспорту [PERSON] за номером [NUMBER] , яким було встановлено, що з 2018 року по 2023 рік дитина разом з матір`ю за територію України не виїжджала. Так, свідок [PERSON] - провідний спеціаліст Служби у справах дітей Роздільнянської міської ради, в судовому засіданні пояснила, що при здійсненні обстеження умов проживання родини, комісією було встановлено, що для дитини створенні всі необхідні умови, про що складено відповідний акт від 13.03.2023 року. Також зазначила, що при спілкуванні неповнолітній [PERSON] вказав, що скільки себе пам`ятає, стільки проживає з батьком, бажає більше спілкуватися з матір`ю, але мати з`явилася на його на день народження, лише на п`ять хвилин, вона не цікавиться його успіхами, навчанням, настроєм, тому в нього на матір є своє образа. Бажає проживати з батьком та бабусею, оскільки батько його дуже любить і підтримує у всіх починаннях. Для дитини психологічно є дуже важкою тема позбавлення батьківських прав його матері, під час якої [PERSON] трохи нервував. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її племінником, та з 2018 року він мешкає з батьком, з того моменту як у 2018р. [PERSON] залишила сина самого в аеропорті в м. Києві, бо дитину не випустили з країни та полетіла без нього сама на відпочинок. В основному дитина проживає з батьком в місті Одесі, але з початку війни, вони переїхали до м. Роздільної. Зазначає, що при спілкуванні [PERSON] вказував, що бажає спілкуватися з матір`ю, але вона постійно на відпочинках, за останні 5 років він самостійно намагався зв`язуватися з нею, телефонував до неї, але [PERSON] каже, що вона зайнята, що травмує дитину. До батька [PERSON] ставиться дуже поважливо. Вказувала, що після того як у 2018р. мати покинула сина в аеропорту, вона та її вся родина допомагала доглядати [PERSON] , оскільки він залишився без матері, а батько за родом діяльності іноді виїжджав у відрядження, тому вона дуже добре знає що мати [PERSON] з 2018р. не цікавиться життям дитини та забезпечує його необхідним, при цьому будь-яка розмова про матір для [PERSON] є травмуюючою, оскільки він дуже переживає що його мати покинула. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є другом [PERSON] , знає його зі школи. Зазначає, що з 2018 року [PERSON] проживає з батьком в місті Одесі та він неодноразово залишався з ним, коли [PERSON] їхав у відрядження, це могло бути 2 - 3 рази на місяць, а деколи і 4, 5, 6 разів за місяць, при цьому він відводив дитину до школи, залишався ноувати поки батько був у відрядженні. Також вказав, що він був свідком як [PERSON] телефонувала до чоловіка та казала, що їй набрид син, вона його залишає та щоб батько приїхав його забрати, після чого він з [PERSON] їхали його забирали та одного разу матір залишила [PERSON] в аеропорті м. Києві і полетіла в Єгипет самостійно відпочивати, а він разом з позивачем їхали з Одеси за дитиною. Зазначив, що жодного разу не бачив, щоб відповідачка телефонувала або писала до [PERSON] , який дуже переймається вказаною ситуацією та розмовляти на вказану тему не бажає. Також судом враховується, що згідно листа Виконавчого комітету Роздільнянської міської ради, у відповідності до яких [PERSON] протягом п`яти років проживає окремо від сина, необхідним харчуванням та медичним доглядом його не забезпечує, лікуванням дитини не займається. Мати неповнолітнього [PERSON] не спілкується з дитиною в обсязі достатньому для його нормального самоусвідомлення, не дає дитині доступ до культурних, духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, так як живе окремо від дитини, часто переїздить та змінює місце проживання, спілкування та прояв інтересу до життя дитини за допомогою телекомунікаційних засобів не є належною реалізацією батьківського піклування, зустрічі відбуваються дуже рідко і тривають не більше години. У відповідності до положень ст. 45 ЦПК України, під час розгляду справи неповнолітня особа має також право безпосередньо або через представника чи законного представника висловлювати свою думку та отримувати його допомогу у висловленні такої думки. В судовому засіданні неповнолітній [PERSON] допитаний не був, оскільки тема позбавлення батьківських прав відносно його матері для хлопця є важкою психологічно, при цьому згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого, [PERSON] дійсно важко переносить дані події у зв`язку з чим батько був змушений звернутися до лікаря, яким було поставлено діагноз, що після від`їзду матері у дитини погіршився стан здоров`я, а саме наявні нейроциркуляторна дистонія по кардіольному, гіпертензиальному типу з проявами психоемоційного розладу. Але, згідно проведеної бесіди в порядку п.72, 91 Постанови КМ України № 905 від 08.10.2008р. «Про затвердження порядку провадження діяльності усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей» провідний спеціаліст Служби у справах дітей Роздільнянської міської ради [PERSON] провела з [PERSON] бесіду, якої [PERSON] розповів, що скільки себе пам`ятає, стільки проживає з батьком, який його дуже любить та підтримує у всіх його починаннях. Мати бачив останній раз на його на день народження, лише на п`ять хвилин, вона не цікавиться його успіхами, навчанням, настроєм, розповідала йому як їй добре подорожувати. Рідня по лінії матері з ним також не спілкується, можуть як і мама про нього згадати раз на рік. Шкодує, що так склалися обставини, але проживати бажає з батьком, на матір є своя образа. Для дитини психологічно є дуже важкою тема позбавлення батьківських прав його матері, під час бесіди [PERSON] трохи нервував. Тому з урахуванням вищенаведеного, неповнолітній допитаний під час судового розгляду не був, тим паче що не можливо було забезпечити опитування неповнолітньої дитини в присутності будь-кого з батьків під час судового розгляду, оскільки батько захворів, а мати виїхала за межи країни. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами статей 76-81 ЦПК України, засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 8 статті 7 СК України визначає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Положення статті 150 СК України регламентують, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, тощо. Статтями 18, 27 «Конвенції про права дитини» (ратифікованої постановою ВР України №789-XII від 27 лютого 1991 року) встановлено, що батьки несуть загальну та однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частина 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Положення частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначають, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Крім того, суд зазначає, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 753/2025/19) в постанові від 06 травня 2020 року, зазначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, № 63566/00Л). Відповідно до ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Дослідивши фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, оцінивши аргументи сторін по справі, суд прийшов до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок у постанові від 29 липня 2021 року (справа № 686/16892/20), згідно якого позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Під час повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, судом встановлено, що мати неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] за час проживання дитини з батьком - майже понад 5 років, самоусунулася від виховання сина: упродовж значного проміжку часу не піклується про нього, не проявляє заінтересованості до його долі, не цікавиться його навчанням, станом здоров`я, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. Також судом враховано, що відповідачка як до прийняття рішення про визначення місця проживання дитини з батьком, так і після його прийняття ніякої ініціативи, щодо оскарження рішення не проявила, а навпаки залишила країну самостійно без дитини, упродовж дії на території України воєнного стану неодноразово виїжджала за кордон, не беручи з собою дитину, а також факт того, що батько дитини вступив до лав ЗСУ та знаходиться на захисті територіальної цілісності України, [PERSON] не вжила заходів щодо виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина, не вжила необхідних заходів для створення небезпечних умов для забезпечення його розвитку у спокійному та стійкому середовищі. Тобто дитина на даний час взагалі позбавлена батьківського піклування, що негативно впливає на її емоційний стан та психічний розвиток. З урахуванням наданих доказів, пояснень свідків, суд приходить до висновку, що відповідачка тривалий час, а саме починаючи з 2018р. вона ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, свідомо покинула країну без дитини тощо. На підставі встановлених обставин, суд прийшов до висновку, що відповідачка свідомо нехтує своїми обов`язками відносно виховання та утримання сина, що підтверджується матеріалами справи, та наразі змінити поведінку останньої у кращу сторону неможливо. Європейський суд з прав людини у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Також, положення статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначають, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім того, статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що [PERSON] нехтує потребами свого сина, порушує права дитини на належне батьківське виховання та систематично не виконує батьківські обов`язки, не сплачує добровільно аліменти на забезпечення потреб дитини, що в сукупністю зі мовчазною позицією відповідачки, є підставою для задоволення позову. При цьому суд вважає, що у разі зміни свого ставлення до вказаного вище, відповідачка у встановленому законом порядку може відновити вказаний статус шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Окрім того, відповідно до ч.3 ст.166 СК України суд при задоволенні позову про позбавлення батьківських прав одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. В своїй позовній заяві позивач також просить стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини до досягнення сином повноліття. Оскільки судом задоволено позов та позбавлено відповідачку батьківських прав, а відповідно до законодавства батьки зобов`язуються утримувати дитину до досягнення нею повноліття суд, вважає за можливе стягнути з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] аліменти до досягнення ним повноліття, в розмірі 1/4 частини із усіх видів заробітку (доходів), що буде відповідати, як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів, виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ст. 7 СК України. Ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За вимогами ст. 182 СК України суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Проте, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, таким чином, у даному випадку аліменти необхідно стягнути з 06.03.2023 року. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп. сплачений позивачем при зверненні до суду з вищезазначеним позовом.

Outcome: approved