Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Фідря О.О., звернулася з даним позовом до суду, в якому просить стягувати з відповідача [PERSON] в її користь аліменти на утримання спільної дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) на дитину щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Мотивує свій позов тим, що рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 23 травня 2018 року її шлюб з [PERSON] розірвано. В шлюбі в них з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Представник позивачка вказує, що відповідач не надає коштів на утримання дитини, у зв`язку з чим позивачка змушена звернутись з даним позовом до суду. Зазначає, що самостійно утримувати сина без належної фінансової допомоги не може, оскільки в даний час на його утримання необхідні значні кошти, щоб оплачувати харчування сина, купувати йому необхідні речі, одяг та товари повсякденного вжитку. Крім того, дитина час від часу потребує огляду лікаря та прийняття ліків, вітамінів. Також син навчається в школі та відвідує додаткові заняття, гуртки, секції, що також потребує значних фінансових затрат. Враховуючи вищенаведене, те, що відповідач є працездатним, фізично здоровим, інших осіб на своєму утриманні не має, просить позов задовольнити. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 23 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі за вказаним позовом. В засідання суду представник позивача не з`явився, 28 березня 2023 року подав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом надіслання повідомлення за фактичним місцем проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення особисто [PERSON] 08 березня 2023 року. Як визначено у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з рішення Горохівського районного суду Волинської області від 23 травня 2018 року, яке набрало законної сили 26 червня 2018 року, шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано (а. с. 6). В даному шлюбі у сторін народилася дитина син [PERSON] , [INFO] (а. с. 7). Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, що стверджується довідкою Берестечківської міської ради Луцького району Волинської області від 02 лютого 2023 року №30 (а. с. 5 зворот). Згідно з ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено судом, сторони не можуть дійти згоди щодо утримання їхньої неповнолітньої дитини, тобто між ними існує спір з цього питання. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182\~СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» визначено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 2833 гривні, для дітей віком до 6 років у розмірі 2272 гривні. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання. При цьому, на позивача покладається обов`язок доказування в частині визначення розміру аліментів, що підлягає стягненню. На відповідача покладається обов`язок довести відсутність можливості надати таку допомогу. Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, інших відомостей щодо працевлаштування та середньомісячного заробітку (доходу) відповідача позивачкою суду не надано. Одночасно з цим, відповідачем не було надано жодних доказів його непрацездатності та наявності на його утриманні інших дітей, батьків, чи докази існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному позивачкою розмірі. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Як передбачено ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проаналізувавши надані позивачкою докази в їх сукупності, не заперечення позовних вимог відповідачем, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. З даною позовною заявою позивачка звернулася 21 лютого 2023 року (а. с. 1), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10 грудня 2009 року, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12 жовтня 2006 року, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30 березня 2004 року заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. На підтвердження надання позивачці професійної правничої допомоги позивачем було надано копію ордеру на надання правничої допомоги від 16 лютого 2023 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатського діяльністю серії ВЛ №820 від 23 жовтня 2015 року, виданого [PERSON] , а також копію посвідчення адвоката. Однак, всупереч ч. 8 ст. 141 ЦПК України, представником позивача не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження оплати витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що відсутність документального підтвердження про понесені позивачем витрати на правову допомогу є підставою для відмови у стягненні таких витрат з відповідача. У зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 гривень. На підставі ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved