Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

В січні 2023 позивачка звернулася до Богунського районного суду м. Житомира з позовною заявою, в якій просить: 1) визнати [PERSON] , [INFO] , батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; 2) Зобов`язати Народицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) внести зміни до актового запису №7 від 03 лютого 2018 року про народження [PERSON] , [INFO] , зазначивши батьком [PERSON] [INFO] , РНОКІШ - [NUMBER] , зазначивши прізвище батька дитини « [PERSON] »; 3) Стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКІШ - [NUMBER] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 всіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття; 4) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати. В обґрунтування позову послалась на те, що познайомившись із відповідачем в 214 році, через деякий час відповідач поселився в будинку позивача по [ADDRESS] та почали жити спільно без реєстрації шлюбу. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . [INFO] народився син - [PERSON] , відомості про батька якого в свідоцтві про народження внесено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. В грудні 2020 відповідач залишив позивача з дітьми та почав жити окремо. Рішенням Народицького районного суду Житомирської області від 26.06.2017 з відповідача стягуваються аліметни на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач на утримання сина [PERSON] не надає передбаченого мінімального розміру аліментів, що й зумовило необхідність звернення до суду. У зв`язку з цим, позивач звернулася до суду. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 30.01.2023 позовну заяву залишено без руху. 24.02.2023 на виконання вимог ухвали позивачем надано квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 27.02.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Позивач подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, позов визнає в повному обсязі. Представник третьої особи подала до суду заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги пітримує в повному обсязі. Процесуальне право учасників справи про розгляд справи за їх відсутності унормовано в ч. 3 ст. 211 ЦПК України, водночас, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що Народицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області у книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис № 7 від 03.02.2018 року про народження [PERSON] , [INFO] . (а.с. 8) Відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (далі - СК України) при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Визнання батьківства - це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини. Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною. Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно з частиною першою ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи їхніх представників. Пунктами 2.13, 2.13.1 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання [PERSON] батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , та внесення відповідних змін до актового запису щодо його батька. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України, встановлено порядок визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] , являючись батьком дитини [PERSON] зобов`язаний утримувати його, надавати йому необхідну матеріальну допомогу у вигляді аліментів, а тому позовні вимоги позивача щодо стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню. Відповідно до п. 17 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Отже, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] заявлені позовні вимоги доведено належними та допустимими доказами, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. При подачі позову до суду, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2147,20 грн згідно квитанції № 7 від 24.02.2023. При вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд керується ч. 2 ст. 141 ЦПК України та ч. 1 ст. 142 ЦПК України та покладає на відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved