Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивачки [PERSON] адвокат Яременко І.О. подав до суду позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (відповідачі), у якій просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог щодо предмета спору покликається на те, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] . Згідно Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 03.07.1989 цей житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами належав колгоспному двору, головою якого була матір позивачки [PERSON] . Станом на 30.06.1990 у будинку [ADDRESS] проживали: голова двору [PERSON] ; дочка [PERSON] ; зять [PERSON] ; онук [PERSON] ; онука [PERSON] , які станом на 15.04.1991 не втратили права на будинок після припинення колгоспного двору, а їхні частки у даному будинку були рівними, умовно по 1/5 частині будинку. [INFO] померла матір позивачки [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, увійшла належна їй 1/5 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . На випадок своєї смерті заповіту не залишала, а тому спадкування відбулося за законом. У визначений законом термін позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері, внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу, а 01.10.2014 їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом відносно земельних ділянок, що розташовані на території Бережницької сільської ради і належали померлій. З метою юридичного оформлення спадкових прав відносно будинку позивачка 27.12.2022 звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору, однак нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій з тієї причини, що житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом. Таким чином, маючи свою 1/5 частину будинку як член колгоспного двору та фактично успадкувавши 1/5 частину після смерті своєї матері, позивачка стала фактичним власником 2/5 частини житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] не претендують на частки у житловому будинку та відмовляються від них на користь позивачки, саме тому [PERSON] на даний час являється фактичним одноосібним власником вищевказаного будинковолодіння. Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися. Позивачка та її представник у підготовче засідання не з`явилися, однак представник позивачки подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримання позовних вимог в повному обсязі та відсутність заперечень проти ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Відповідачі у підготовче засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, визнання позовних вимог та розуміння наслідків такого визнання. Крім цього, у заявах зазначили, що до 15.04.1991 більше трьох років поспіль не брали участі своєю працею і засобами у веденні загального господарства колгоспного двору та на частку у майні колгоспного двору не претендують. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Представником позивачки подано заяву про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, підтримання позовних вимог, незаперечення проти ухвалення рішення в підготовчому засіданні (а.с.37). Відповідачем [PERSON] подано заяву про розгляд справи за її відсутності, визнання позовних вимог та розуміння наслідків визнання позову. Також, у заяві повідомлено про не претендування на частку у майні колгоспного двору (а.с.31). Відповідачем [PERSON] подано заяву про розгляд справи за його відсутності, визнання позовних вимог та розуміння наслідків визнання позову. Також, у заяві повідомлено про не претендування на частку у майні колгоспного двору (а.с.33). Відповідачем [PERSON] подано заяву про розгляд справи за його відсутності, визнання позовних вимог та розуміння наслідків визнання позову. Також, у заяві повідомлено про не претендування на частку у майні колгоспного двору (а.с.35). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 13.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.24-25). Ухвалою підготовчого засідання від 14.03.2023 постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.38). Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивачки посилається як на підставу позовних вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 30.06.1989, цілий житловий будинок в [ADDRESS] належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с.8). Витягом №739 від 13.12.2022 із погосподарської книги с. Заболотівці встановлено, що станом на 30.06.1990 у будинку [ADDRESS] , який відноситься до суспільної групи господарств колгоспний двір, були зареєстровані і проживали: голова двору [PERSON] ; дочка [PERSON] ; зять [PERSON] ; онук [PERSON] ; онука [PERSON] (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про одруження від 25.08.2003 [PERSON] та [PERSON] одружилися 25.08.2003 в с. Бережниця Жидачівського району Львівської області. Після одруження прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (а.с.13). Згідно з свідоцтвом про смерть від 17.03.2014 [PERSON] померла [INFO] в с.Заболотівці Жидачівського району Львівської області (а.с.9). З довідки ВК Бережницької сільської ради №10 від 17.03.2014 вбачається, що [PERSON] проживала та була зареєстрована в с.Заболотівці Жидачівського району Львівської області до дня смерті, що наступила [INFO] . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.10.2014, зареєстрованого в реєстрі за №944, спадкоємцем майна [PERSON] є її донька [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з: земельної ділянки площею 0,8950 га, кадастровий номер 4621580600:04:000:0051, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Бережницької сільської ради Жидачівського району Львівської області, належної померлій згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №079416, виданого 22.09.2004 Жидачівською РДА на підставі розпорядження голови від 13.05.2004 за №13.05.2004 (а.с.11). З технічного паспорта від 23.01.2023 вбачається, що в [ADDRESS] розташований житловий будинок «А-1», загальною площею 105,5 кв.м., житловою площею 70,1 кв. м. та господарські будівлі: сарай Б1, сарай В1, комора Г1, літня кухня Д1, погріб Е1, гараж Є1, сарай Ж1, убиральня З1, хвіртка №1, ворота №2, огорожа, №3, колодязь №4 (а.с.13-18). Постановою завідувача Жидачівською ДНК від 27.12.2022 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON] , оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом (а.с.21). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачки права власності на майно у порядку спадкування за законом та як члена колгоспного двору і неможливістю належного юридичного оформлення цього права у позасудовому порядку через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 697-XII) та Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Так, відповідно до статті 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини. Згідно з частиною 2 статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 15 квітня 1991 року набув чинності Закон № 697-XII, яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Положення статей 17, 18 Закону № 697-XII щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітні та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15.04.1991, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до положень статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України). За змістом норми статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Узагальнені фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір. Станом на 30.06.1990 у цьому будинку були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Станом на 15.04.1991 ці особи залишалися членами колгоспного двору. За життя [PERSON] особистого розпорядження не зробила. Після її смерті [INFO] відкрилася спадщина, до складу якої входили належні їй права та обов`язки, які не припинилися внаслідок її смерті (у тому числі право власності на 1/5 частину зазначеного житлового будинку). Позивачка [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом (як дочка спадкодавиці). Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. З огляду на час смерті [PERSON] спадкування відбулося за законом за правилами, встановленими ЦК України. [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом (як дочка спадкодавиці), яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, про що свідчить видане на її ім`я відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом. Інших спадкоємців першої черги за законом, які б також претендували на частку у спадковому майні після смерті [PERSON] , не встановлено. Також, суд звертає увагу на те, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] хоч і були станом на 30.06.1990 зареєстровані у вказаному житловому будинку і станом на 15.04.1991 значилися як члени колгоспного двору, однак не претендують на майно цього колгоспного двору, про що ствердили у поданих ними заявах. Таким чином, [PERSON] має обґрунтоване право власності на цілий житловий будинок, разом з приналежними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , а також як член колгоспного двору, однак позбавлена можливості юридично оформити це право у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулася до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1225, 1258, 1261, 1268, 1270 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved