Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~12.01.2022 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до ПрАТ Приватного акціонерного товариства «Експерементально-механічний завод» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди. В позовній заяві вказував на те, що він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Експерементально-механічний завод» на посаді сторожа сторожової охорони. 31 травня 2022 року був звільнений за власним бажанням, на підставі ст 38. КЗпП України, про що видано наказ №-46-К від 31.05.2022 року. Під час перебування останнім у трудових відносинах з відповідачем, позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 39398 грн. Станом на день звернення до суду грошові кошти виплачені не були, в зв`язку з чим просив суд стягнути на його користь з відповідача на його користь середній заробіток за весь період затримки виплати належних працівникові сум при звільненні в сумі 21281,68 грн. моральної шкоди в розмірі 5000 грн. та індексацію заробітної плати у сумі 5468,89 грн., \~ \~ \~ \~16.01.2023 року судом відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. \~ \~ \~ \~20.03.2023 року представником відповідача ПрАТ «Експерементально-механічний завод» Ясниською О.О. подано відзив на позовну заяву, в якому вона просила суд в задоволенні позову відмовити. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача ПрАТ «Експерементально-механічний завод» адвокат Ясниська О.О. позовні вимоги в судовому засіданні не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «Експерементально-механічний завод» на посаді сторожа сторожової охорони. 31 травня 2022 року був звільнений за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України, про що видано наказ №-46-К від 31.05.2022 року. Під час перебування останнім у трудових відносинах з відповідачем, позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 39398 грн. Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 10.11.2022 року з ПрАТ «Експерементально-механічного заводу» на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 39398 грн.76 коп. Станом на день розгляду справи вище зазначене рішення Київського районного суду м.Полтави не виконано, тобто з [PERSON] не було проведено повний розрахунок з виплати заробітної плати. Згідно зі статтею 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною першої статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно достатті 117 КЗпП України,в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1статті 117 КЗпП Україниобов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченоїстаттею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум, належних при звільненні, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченоїстаттею 117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Середній заробіток працівника визначається відповідно достатті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженимпостановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата (абз. 3 п. 2 розділ ІІ Порядком обчислення середньої заробітної плати). Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Судом встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача становить 385,60 грн., а тому 62 (робочі дні)*385,60грн. (середньоденна заробітна плата) = 23907,20 грн. (середній заробіток за весь час затримки виплати належних працівникові сум при звільненні) \~ \~ \~ \~А тому, з урахуванням викладеного, а також того, що підприємство перебуває в скрутному матеріальному становищі, в зв`язку з воєнним станом та відсутністю замовлень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з ПРАТ «Експерементально-механічний завод» заборгованості по заробітній платі в розмірі 23907,20 грн. підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день фактичного розрахунку в сумі 11953,60 грн. Відповідно до ст.\~34\~Закону України\~«Про оплату\~праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст.\~1\~Закону України\~«Про компенсацію\~громадянам втрати\~частини доходів\~у зв`язку\~з порушенням\~строків їх\~виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно із ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення). Згідно із приписами ст. 3 вищевказаного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Статтею 4\~цього Закону визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затверджено\~постановою Кабінет Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159. Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного\~Суду від\~15\~жовтня 2013\~року №\~9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяця (після вирахування обов`язкових податків та зборів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4). Враховуючи вищевикладене, загальна сума компенсації становить 5\~468,69 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За змістом ст.\~237-1\~КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У ст.\~23\~ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; спричинення працівникові моральних страждань, або втрата ним нормальних життєвих зв`язків, або виникнення у нього необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя; існування причинного зв`язку між вказаними цими двома умовами. Згідно із п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Вирішуючи вимоги [PERSON] щодо відшкодування йому моральної шкоди, завданої відповідачем, суд враховує характер та обсяг душевних страждань і психологічних переживань позивача, погіршення стану здоров`я, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди, суд виходить з принципу розумності і справедливості та визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача Приватного акціонерного товариства «Експерементально-механічний завод» на користь позивача [PERSON] у розмірі 2 500 грн. Крім того, враховуючи, що позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь період затримки виплати належних працівникові сум при звільненні, а також враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, з ПрАТ «Експерементально-механічний завод» на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 496,20 грн.

Outcome: partial