Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

24 січня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого позивач посилається на те, що він є батьком [PERSON] , [INFO] . На теперішній час позивач є людиною похилого віку та непрацездатним пенсіонером, хворіє як і всі люди похилого віку, страждає на підвищений тиск та має проблеми зі спиною. Його дохід зараз складається лише з отриманої ним пенсії у розмірі 2590,25 грн., яка не дозволяє забезпечити собі належне харчування та проживання. Відповідач у справі є сином позивача, зараз проходить службу в ЗСУ, має на утриманні одну неповнолітню дитину, а тому може надавати матеріальну допомогу й батьку, але ухиляється від свого обов`язку, як син. Позивач зазначає, що він отримує пенсію, більшу частину з якої витрачає на придбання продуктів харчування, а що залишається - на придбання ліків і оплату комунальних послуг. Коштів, необхідних для забезпечення нормальної життєдіяльності зараз не вистачає, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище він потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати його повнолітній син. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача, на його користь, аліменти на його утримання в розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня подачі заяви до суду. Ухвалою судді від 30 січня 2023 року позовну заяву позивача залишено без руху з наданням позивачеві строку для усунення недоліків його позовної заяви, що було зроблено позивачем 07 лютого 2023 року. Ухвалою суду від 09 лютого 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і відкрито провадження у справі, цією ж ухвалою сторонам було установлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень (а.с. 18). Сторони відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив суду не подавали, при цьому відповідач засобами поштового зв`язку надав суду заяву, у якій позовні вимоги позивача визнав у повному обсязі. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з установлених судом таких обставин. Судом установлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є батьком відповідача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження, наданим суду у засвідченій позивачем копії (а.с. 7). Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 15 листопада 2016 року позивач [PERSON] являється пенсіонером за віком (а.с. 8). Також установлено, що [PERSON] перебуває на обліку в Новомосковському об`єднаному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком у розмірі 2590,25 грн. щомісяця, що підтверджується довідкою про доходи наданою Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області № 4254 2720 9822 1201 від 20 січня 2023 року (пенсійна справа № 912150170713) (а.с. 9). Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід ураховувати, що указане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається у кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Частиною 1 ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно з ч. 2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно ураховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Таким чином, у зв`язку з наведеним, приймаючи до уваги вік та матеріальне становище позивача, а також з урахуванням визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що в межах заявлених позивачем позовних вимог із відповідача, на користь позивача, необхідно стягувати аліменти на його утримання, у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, починаючи з 21 січня 2023 року, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. При цьому, суд ураховує відсутність доказів на підтвердження того, що позивач [PERSON] ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання відповідача [PERSON] , а тому підстав у відповідності до ч. 1 ст. 204 СК України для звільнення останнього від обов`язку утримувати свого батька, який потребує матеріальної допомоги, не убачається. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved