Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

у лютому 2022 року Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що [PERSON] , є власником машиномісць № [NUMBER] та [ADDRESS] , на підставі договору про участь у витратах на утримання паркінгу № 42-10 від 01.01.2010 року. Вказало, що відповідно до п. 1.1. договору про участь у витратах Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» забезпечує надання послуг по утриманню паркінгу на [ADDRESS] , [PERSON] , в свою чергу, оплачує на умовах цього договору щомісячно кошти. Однак, [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобов`язання та не сплачує кошти за отримані послуги, через що станом на 31.05.2021 року у останнього виникла заборгованість в сумі 38 291,32 грн., тому підприємство звертається до суду і просить стягнути з останнього заборгованість в примусовому порядку із врахуванням інфляційних втрат в розмірі 4 123,78 грн. та 3% річних в розмірі 1 782,29 грн., а також судові витрати у справі. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 22.02.2022 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін (а.с. 38). 30.05.2022 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» про зобов`язання вилучити інформацію та стягнення моральної шкоди (а.с. 44-45). Ухвалою від 03.06.2022 року призначено розгляд цивільної справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи (а.с. 57-58). Протокольною ухвалою від 01.02.2023 року відмовлено у прийнятті до спільного розгляду зустрічної позовної заяви (а.с. 73). Ухвалою від 01.02.2023 року підготовче провадження по справі закрито, судовий розгляд справи призначено на 29.03.2023 року (а.с. 73-74). В судове засідання сторони не з`явились. Від представника позивача в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності позивача (а.с. 5). Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволені позову. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» як суб`єкт господарювання приватного права, основним видом економічної діяльності якого є комплексне обслуговування об`єктів, є виконавцем послуг з обслуговування підземного паркінгу на [ADDRESS] , що підтверджується наказом Головного управління житлового забезпечення від 18.08.2009 року № 171 та статутом підприємства (а.с. 6-8). Згідно свідоцтв про право власності від 18.02.2009 року [PERSON] є власником машиномісць № [NUMBER] , [ADDRESS] (а.с. 10, 11). 01.01.2010 року між Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» та [PERSON] , який є власником машиномісць № 22 та № 23, укладено договір на участь у витратах на утримання паркінгу № 42-10, відповідно до якого, підприємство забезпечує надання послуг по утриманню паркінгу на [ADDRESS] , власними і залученими силами, а саме: прибирання приміщення паркінгу, санітарно-технічне обслуговування паркінгу: освітлення; технічне обслуговування системи пожежогасіння, вентиляції, сантехнічних систем; дератизація; дезінсекція, абонплата за користування телефоном; поточний ремонт обладнання паркінгу та інші роботи (постити) по забезпеченню/технологічного процесу по утриманню паркінгу в межах цього договору, в т.ч. роботу чергових. Власник місця використовує для розміщення транспортного засобу, місце № 22, № [NUMBER] у паркінгу за адресою: [ADDRESS] , та оплачує Позивачу на умовах цього договору витрати, які пов`язані з виконанням робіт (послуг) за цим договором по утриманню даних машиномісць. Вказаний договір є чинним, недійсним в установленому законодавством порядку не визнаний. Докази на підтвердження зворотного в матеріалах справи відсутні. Згідно п. 4.1. договору розмір місячної плати за договором становить: 266,67 грн., ПДВ (20%) - 53,33 грн., а всього - 320,00 грн. та сплачується власником місця кожного поточного місяця на р/р підприємства по платіжних документах (квитанціях)наданих підприємством, протягом 5-ти днів після отримання, але не пізніше 10 числа поточного місяця. Відповідно до п. 4.4. договору в разі зміни ціни цього договору «Підприємство» згідно п. 2.1.5. цього договору не пізніше 10-ти календарних днів до бажаної дати направляє (надає) «Власнику місця» підписані 2 примірники додаткової угоди. Згідно п. 4.5. в разі зміни законодавчих та інших нормативно-правових актів України, які впливають на ціну цього договору, «Підприємство» має змінювати ціну договору з оформленням Сторонами за цим договором додаткової угоди. Відповідно до п. 2.1.5. договору «Підприємство» зобов`язується змінити розрахунок за цим договором, а у разі виникнення необхідності зміни витрат на утримання паркінгу, пов`язаних зі зміною: розміру мінімальної заробітної плати; тарифів на комунальні послуги, електроенергію; вартості обслуговування систем вентиляції; пожежогасіння, телефонного зв`язку і відповідно зміни ціни цього договору, направляти «Власнику місця» на погодження і підписання відповідну додаткову угоду. 01.01.2012 року між сторонами підписана додаткова угода про внесення змін до Договору від 01.01.200 року № 42-10, якою внесено зміни до п. 4.1. та визначено, що плата за договором становить: за одне м/м Послуги - 281,26 ПДВ 20% - 56,25, Всього - 337,51 грн. за місяць, а всі подальші зміни розміру плати без письмового обґрунтування суми не допускаються (а.с. 12). Аналіз положень укладеного між сторонами договору дає підстави для висновку про те, що між сторонами склалися правовідносини, що виникають з договорів надання послуг. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Звертаючись до суду, позивач вказав на невиконання з боку відповідача умов укладеного договору, на несплату за отримані послуги, що, як наслідок, призвело до виникнення заборгованості. Обґрунтовуючи розмір виниклої заборгованості, позивач посилався на те, що у зв`язку із зміною законодавчих актів та інших нормативних документів, що викликало збільшення розміру мінімальної заробітної плати на підставі Закону України «Про Державний бюджет» та зміну рівня тарифів на електроенергію, підприємством були затверджені і введенні в дію нові розрахунки витрат на утримання паркінгу, і на підставі наказів підприємства № 129 від 27.12.2017 року, № 104 від 05.12.2019 року, № 59 від 31.08.2020 року, № 85 від 24.12.2020 року тарифи було змінено, і вартість утримання підземної автостоянки з кожного власника за одне паркомісце склала 582,55 грн., 863,00 грн., 895,00 грн., 1 064,00 грн. відповідно, однак, відповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання та не сплачує кошти у встановлених розмірах. Проте, такі твердження позивача судом оцінюються критично, тому не приймаються до уваги з огляду на правову природу договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом (ст. 632 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що щомісячний розмір плати за користування машиномісцем на дату укладення договору з урахуванням додаткової угоди від 01.01.2012 року становить 337,51 грн. За змістом договору № 42-10 від 01.01.2010 року усі зміни і доповнення до цього договору дійсні з моменту укладення сторонами додаткової угоди. Разом з тим, будь-які зміни до договору щодо зміни вартості щомісячної плати, які б були підписані власником та підприємством після 01.01.2012 року, в розпорядження суду не надані. Видані позивачем накази судом не можуть бути розцінені як укладені між сторонами угоди. З наведеного позивачем розрахунку вбачається, що [PERSON] здійснюються платежі у розмірі 337,51 грн. за одне машиномісце, що повністю відповідає умовам укладеного договору. Таким чином, виходячи із вищенаведеного суд прийшов до висновку про те, що відповідач виконує всі умови договору належним чином, не ухиляючись від виконання взятих на себе договором зобов`язань та не порушуючи норм чинного законодавства України й умов вказаного договору. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Разом з тим, слід зазначити, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження а ні підстави для звернення до суду за захистом свого цивільного права через його порушення, невизнання або оспорювання, як і сам факт порушення, невизнання або оспорювання права, свобод чи законних інтересів, а ні посилання позивача на обґрунтування своїх правових вимог. Звертаючись до суду, позивачем не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України, факту протиправної поведінки відповідача, тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Розглядаючи справу суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не надано належні та допустимі докази у розумінні ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог. Виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, приймаючи до уваги наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи обґрунтування позову та доводи заперечень, суд приходить до висновку про те, що позивачем не подані належні та допустимі докази, що містять відомості щодо предмета доказування, і за таких умов заявлений позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed