Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

У січні 2023 року представник позивача [PERSON] , представляючи інтереси позивача [PERSON] , звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами та визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що станом на 15 квітня 1991 року до введення в дію Закону України «Про власність», яким було ліквідовано колгоспні двори, у будинку [ADDRESS] , який відносився до типу колгоспних дворів, проживали [PERSON] - баба позивача та [PERSON] - тітка позивача. Отже, як членам колгоспного двору їм належало по 1/2 частини вказаного житлового будинку з надвірними будівлями. У свідоцтві про народження [PERSON] її матір`ю вказано [PERSON] , а відповідно до свідоцтва про смерть [INFO] померла [PERSON] . На день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала разом із дочкою [PERSON] в будинку [ADDRESS] . У Державному реєстрі актів цивільного стану громадян інформація щодо актового запису про шлюб [PERSON] відсутня, в архіві органу реєстрації актів цивільного стану актовий запис про шлюб [PERSON] по с. Макіївка Носівського району Чернігівської області не виявлено, книги державної реєстрації актів про шлюб за 1934-1940 роки за зазначеним населеним пунктом збереглися частково. Представник позивача звертається до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з тим, що позивачеві необхідно оформити спадкові права після померлої [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] та іншого майна. Спадщину після її смерті відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР прийняла її дочка [PERSON] , але вона нотаріально не оформила своїх спадкових прав. [INFO] померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] . Носівською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 767/2008. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. Спадщину після її смерті відповідно до ст. 1233 ЦК України (спадкування за заповітом) прийняв її племінник [PERSON] . Правовстановлюючі документи на спадкове домоволодіння не виготовлялися і право власності в установленому законом порядку оформлене не було. Нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадину на житловий будинок з надвірними будівлями у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на це майно, про що нотаріусом винесена відповідна постанова. Саме тому представник позивача звернувся до суду та просив судовим рішенням: - встановити факт родинних відносин між фізичними особами, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] ; - визнати за позивачем право власності на житловий будинок [ADDRESS] , у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді від 06 січня 2023 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 08 лютого 2023 року. Ухвалою суду від 08 лютого 2023 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 27 березня 2023 року. У судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача Макіївської об`єднаної територіальної громади в особі Макіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області в судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання представник відповідача подала до суду заяву, у якій указала, що Макіївська сільська рада Ніжинського району Чернігівської області визнає позовні вимоги, та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача (а. с. 39). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У судовому засіданні допитана як свідок [PERSON] дала показання, що вона є сусідкою позивача досить тривалий час з 1980 року. Свідку достовірно відомо, що [PERSON] , яка померла у 2002 році, була матір`ю [PERSON] , яка також вже померла. [PERSON] була інвалідом з дитинства, постійно проживала разом з матір`ю [PERSON] у [ADDRESS] . У судовому засіданні допитаний як свідок [PERSON] дав показання, що він є двоюрідним братом позивача. Свідку достовірно відомо, що його баба по лінії матері [PERSON] , яка померла у 2002 році, була матір`ю [PERSON] , яка також наразі покійна. Чи реєструвався шлюб між його бабусею та дідом [PERSON] в органах РАЦС, він не знає, однак він точно знає, що вони реєстрували шлюб у церкві. У свідоцтві про смерть його бабусі записано дівоче прізвище [PERSON] . Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, показання свідків, вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому проживали та були зареєстровані: голова двору [PERSON] , дочка [PERSON] , що підтверджується копією довідки виконкому Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 1082 (а. с. 71). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. З матеріалів справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] та [PERSON] не втратили право на вказане домоволодіння, яке належало ліквідованому колгоспного двору. Отже, [PERSON] та [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 12). Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частини спірного житлового будинку та інше майно. Відповідно до довідки виконавчого комітету Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 1083 від 25 вересня 2017 року [PERSON] на день своєї смерті була зареєстрована та проживала разом із дочкою [PERSON] в будинку [ADDRESS] (а. с. 15). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Із копії спадкової справи № 631/2002 до майна померлої [PERSON] вбачається, що 06 березня 2001 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений виконавчим комітетом Макіївської сільської ради, яким заповідала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0104142, виданий Носівською РДА 01 липня 1996 року, належний їй і виписаний на її ім`я, [PERSON] . [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємець за заповітом, подавши в установлений законодавством строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, отримав у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказану частку (пай). Відповідно до ч. 1 ст. 537 ЦК УРСР частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. Отже, спадкоємство 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] , яка належала [PERSON] як члену ліквідованого колгоспного двору, здійснюється за законом, оскільки вказане спадкове майно не охоплене заповітом померлої [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України доказами у цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Отже, у силу вимог ст. ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Пунктом 10 вказаної вище постанови визначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання свідоцтва про право на спадщину в органах, що вчиняють нотаріальні дії. Позивач у своєму позові просить встановити факт, що [PERSON] була дочкою померлої [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Абзацом 2 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Міністерством юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, установлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. У судовому засіданні встановлено, що в силу ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадщину після смерті [PERSON] прийняла як спадкоємець першої черги за законом дочка [PERSON] , вступивши у фактичне управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала разом зі спадкодавцем на час її смерті, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 1083 від 25 вересня 2017 року (а. с. 15). У судовому засіданні встановлено, що в позивача відсутні документи, які б підтверджували родинний зв`язок між [PERSON] та [PERSON] , оскільки у свідоцтві про народження [PERSON] її матір`ю записана [PERSON] (а с. 16), а відповідно до свідоцтва про смерть [INFO] померла [PERSON] . Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується такими письмовими доказами: довідкою виконавчого комітету Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 1083 від 25 вересня 2017 року (а. с. 14) про спільне проживання [PERSON] із дочкою [PERSON] , копією довідки виконавчого комітету Макіївської сільської ради про те, що [PERSON] та [PERSON] це одна і та ж особа (а. с. 43), копією свідоцтва про народження [PERSON] (а. с. 16), у якому вказано, що її матір`ю є [PERSON] . Крім того, факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON] підтверджується поясненнями позивача, даними в судовому засіданні, показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , допитаних у судовому засіданні, які підтвердили, що [PERSON] була матір`ю [PERSON] , і підстав не довіряти таким показанням свідків суд не має. У Державному реєстрі актів цивільного стану громадян інформація щодо актового запису про шлюб [PERSON] та [PERSON] відсутня, в архіві органу реєстрації актів цивільного стану актовий запис про шлюб [PERSON] по с. Макіївка Носівського району Чернігівської області не виявлено, книги державної реєстрації актів про шлюб за 1934-1940 роки за зазначеним населеним пунктом збереглися частково (а. с. 52). Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, виходячи з досліджених у судовому засіданні доказів в їх сукупності та взаємозв`язку, суд уважає доведеним факт родинних відносин, що [PERSON] була матір`ю [PERSON] . Установлення факту родинних відносин має для позивача юридичне значення. Юридичний факт встановлюється з метою реалізації заявником спадкових прав після смерті [PERSON] . Отже, з огляду на вищезазначене, беручи до уваги всі обставини справи, досліджені докази, суд робить висновок, що позовна вимога про встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, судом установлено, що [PERSON] як спадкоємцю першої черги за законом після смерті [PERSON] стала належати 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , однак [PERSON] юридично не оформила своїх спадкових прав на вказане майно. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку [ADDRESS] . Відносини спадкування після її смерті регулюються ЦК України. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 13 квітня 1995 року секретарем виконавчого комітету Макіївської сільської ради Хоменко Г.М., яким все свої майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати по закону на день її смерті, заповідала [PERSON] , що підтверджується копією заповіту (а. с. 18). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за заповітом. На день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] , одна, що підтверджується довідкою виконкому Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 1084 від 25 вересня 2017 року (а. с. 17). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з копією спадкової справи до майна померлої [PERSON] № 767/2008, заведеної Носівською районною державною нотаріальною конторою, [PERSON] у визначений законом шестимісячний строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає (а. с. 67). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивач звертався до Носівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . Однак, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в нього відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, спадкове домоволодіння мало статус колгоспного двору, а із введенням в дію 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано, що підтверджується копією постанови державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори Перев`язко Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 29/02-31 від 11 січня 2018 року (а. с. 24). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація, відповідно до якої загальна площа будинку становить 42,7 кв. м, житлова площа - 19,4 кв. м (а. с. 19-21). Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна ринкова вартість спірного будинку станом на 14 жовтня 2022 року становить 85000 грн. (а. с. 22-23). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що необхідно визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] , у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . А, отже, позовні вимоги про визнання права власності також підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 1984,80 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а. с. 6, 7). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved