Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

У січні 2023 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, в якому просило стягнути з відповідача 5862,50 грн страхового відшкодування та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.06.2021 р. між позивачем та ТОВ «Дорожньо-будівельне управління-208» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо забезпеченого транспортного засобу - Man, д.н.з. [NUMBER] . 08.10.2021 року о 08 год. 55 хв. в м. Києві на пров. Івана Мар`яненка, 9, [PERSON] , керуючи автомобілем Ман, д.н.з. [NUMBER] , всупереч вимогам п. 10.1, 13.1 Правил дорожнього руху, під час маневру розвороту, при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль Рено, д.н.з. [NUMBER] (водій - [PERSON] ), внаслідок чого останній автомобіль отримав механічні пошкодження, після чого [PERSON] залишив місце ДТП, чим порушив п. 2.10.а) Правил дорожнього руху України. Винним у вчиненні ДТП за постановою Печерського районного суду м. Києва від 16.12.2021 р. у справі №757/59425/21 визнано [PERSON] 13.06.2022 р. власник автомобіля Рено, д.н.з. [NUMBER] , звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» з повідомленням про ДТП, заявою про виплату страхового відшкодування. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Рено, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, складає 5862,50 грн. 25.07.2022 р ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплатило страхове відшкодування в сумі 5862,50 грн на користь власника автомобіля Рено, д.н.з. [NUMBER] , Вказане стало підставою для звернення до суду з регресним позовом до відповідача, який залишив місце ДТП. В судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. За приписами ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою суду від 03.02.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.10.2021 року о 08 год. 55 хв. в м. Києві на пров. Івана Мар`яненка, 9, [PERSON] , керуючи автомобілем Ман, д.н.з. [NUMBER] , всупереч вимогам п. 10.1, 13.1 Правил дорожнього руху, під час маневру розвороту, при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль Рено, д.н.з. [NUMBER] (водій - [PERSON] ), внаслідок чого останній автомобіль отримав механічні пошкодження, після чого [PERSON] залишив місце ДТП, чим порушив п. 2.10.а) Правил дорожнього руху України. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 16.12.2021 р. у справі №757/59425/21 визнано [PERSON] винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-4, 124 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди та залишенні місця ДТП є встановленою та не підлягає доведенню. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Ман, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідності №204394038, строком дії з 11.06.2021 р. по 1006.2022 р., лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 130000,00 грн. Сума страхового відшкодування, яке було виплачено ТДВ СК «Альфа-Гарант» власнику автомобіля автомобіля Рено, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] становить 5862,50 грн. Зазначене підтверджується заявами на виплату страхового відшкодування, страховими актами, розрахунком страхового відшкодування, платіжною інструкцією від 25.07.2022 р. №29806. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. У відповідності до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За умовами п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. Положення статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. За умовами ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За умовами ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. З постанови Печерського районного суду м. Києва від 16.12.2021 р. у справі №757/59425/21 вбачається, що водій [PERSON] після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. З огляду на це, обгрунтованими є вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» щодо стягнення з [PERSON] в порядку регресу страхового відшкодування в сумі 5862,50 грн. Таким чином, враховуючи вказане, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що даний позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2684,00 грн.

Outcome: approved