Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси\~звернулося\~АТ «Альфа-Банк»\~з позовом до [PERSON] , [PERSON] , як законного представника, яка діє в інтересах малолітніх: [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей ОМР про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Позов обґрунтований наступними обставинами. Рішенням АТ «Укрсоцбанк», № 5/2019, від 15.10.2019 року, було припинено АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», де в п.п.1.2, визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» є АТ «Альфа-Банк». Згідно\~ст. 37 ЗУ «Про іпотеку»,\~за АТ «Альфа Банк» було оформлено право власності на квартиру, що складається з трьох кімнат, загальною площею 57,9 кв. м, житловою площею 40,7 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Підставою для реєстрації права власності АТ «Альфа-Банк» на нерухоме майно, є відповідне застереження в п. п. 4.5.3. Договору іпотеки, від 23.05.2006 року, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Однак, до теперішнього часу в даній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. За даних обставин позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, намагалися врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема, було надіслано вимогу про добровільне виселення, проте, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання у квартирі, колишній власник продовжує користуватися ним та відмовляється добровільно виселятися. На думку представника позивача, такі дії відповідачів створюють перешкоди у здійсненні законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатися нерухомим майном, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду, та просить суд визнати [PERSON] , [PERSON] , як законного представника, яка діє в інтересах малолітніх: [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування квартирою та зняти їх з реєстраційного обліку. Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися за зареєстрованою адресою, згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а. с. 44 46, 53, 54, 56, 59 61). 23.03.2020 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] , в якій вона заперечувала проти розгляду справи за її відсутності, просила перенести судове засідання до закінчення карантину запровадженого, відповідно до Указу Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», розпорядження голови Одеської обласної державної адміністрації від 18 лютого 2020 року № 97-/од-2020 «Про заходи щодо запобігання занесенню і поширенню на території Одеської області гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом 2019-nCoV». Судове засідання, призначене на 24.03.2020 року за заявою відповідачки було відкладено на 20.05.2020 року. Наведене свідчить про обізнаність відповідачки про наявність позову до неї, але, ні 20.05.2020 року, ні 15.07.2020 року жодний з відповідачів до суду не з`явився, клопотань чи відзив на позов не надавали. Представник Служби у справах дітей ОМР у судове засідання не з`явилась, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, при ухваленні судом рішення, просила врахувати інтереси неповнолітніх та малолітніх дітей. У зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд провів розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалив 15 липня 2020 року заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Проте, 19.10.2020 року, відповідачем у справі, [PERSON] було подано заяву про перегляд заочного рішення (а.с.90 т.1). 19.04.2021\~року ухвалою\~суду,\~заяву [PERSON] \~про перегляд\~заочного рішення\~у цивільній\~справі №\~521/20389/19\~за позовом\~Акціонерного товариства\~«Альфа-Банк»\~до [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~як законного\~представника,\~яка діє\~в інтересах\~малолітніх:\~ [PERSON] та\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~третя особа\~ Служба\~у справах\~дітей ОМР,\~про визнання\~осіб такими,\~що втратили\~право користування\~житловим приміщенням\~та зняття\~з реєстраційного\~обліку,\~було задоволено\~та \~заочне рішення\~Малиновського районного\~суду міста\~Одеси,\~від 15\~липня 2020\~року,\~у цивільній\~справі за\~позовом Акціонерного\~товариства «Альфа-Банк»\~до [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~як законного\~представника,\~яка діє\~в інтересах\~малолітніх:\~ [PERSON] та\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~третя особа\~ Служба\~у справах\~дітей ОМР,\~про визнання\~осіб такими,\~що втратили\~право користування\~житловим приміщенням\~та зняття\~з реєстраційного\~обліку \~скасовано і\~призначено підготовче\~судове засідання\~на 01\~червня\~2021\~року (а.с.176-177 т.1). Проте, в указаний день у розгляді справи було оголошено перерву за заявою представника позивача до 27.07.2021року (а.с.187-189, 196-197 т.1) Однак, в указаний день, 27.07.2021 року розгляд справи було відкладено за заявою позивача та представника відповідачів на 12.10.2021року (а.с.204-212, 213-214 т.1) Проте, в указаний день, 12.10.2021 року представником позивача до канцелярії суду було подано заяву про розгляд справи без участі позивача (а.с.217 т.1), а відповідачі в судове засідання не прибули, розгляд справи було відкладено на 07.12.2021 року (а.с.231 т.1) Однак, в указаний день, 07.12.2021 року позивач та Відповідачі в судове засідання не прибули, розгляд справи було відкладено на 16.02.2022 року (а.с.239 т.1) Проте, в указаний день, 16.10.2021 року представником позивача до канцелярії суду було подано заяву про розгляд справи без участі позивача (а.с.217 т.1), а відповідачі в судове засідання не прибули, розгляд справи було відкладено на 07.12.2021 року (а.с.231 т.1) Після чого розгляд справи ще неодноразово відкладався та призначався до розгляду. Суд направляв повістки відповідачам поштовим відправленням, але повістки з поштового відділення поверталися не врученими. Отже, відповідачі, будучи обізнаними про те, що за їх заявами було скасовано заочне рішення суду та призначено справу до розгляду, в судові засідання не прибували. За вказаний період часу, з часу скасування заочного рішення суду до часу розгляду справи, відповідачами не було надано ні відзиву, ні жодного доказу, в обгрунтування своєї позиції. 29.11.2022 року [PERSON] подавалась до суду заява про те, що дитині зроблено операцію і документи про це, нею будуть надані до суду (а.с.35 т.2). Проте, з часу подання цієї заяви, ні заявлених документів до суду не було надано, ні відповідачі до суду не прибули. Отже, суд вирішує справу на підставі тих доказів, які були у справі до скасування заочного рішення. Представник позивача задав заяву про розгляд справи без його участі Представник Служби у справах дітей ОМР у судове засідання не з`явилась, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, при ухваленні судом рішення, просила врахувати інтереси неповнолітніх та малолітніх дітей. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно \~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що за змістом п. п. 4.5.3. умов іпотечного договору, від 25.05.2006 року, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (а. с. 6). Згідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 07.12.2018 року, державним реєстратором Кушнеровою Р.В. було оформлено право власності за АТ «Укрсоцбанк» на квартиру, що складається з трьох кімнат, загальною площею 57,9 кв. м, житловою площею 40,7 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а. с. 8) Рішенням АТ «Укрсоцбанк», № 5/2019, від 15.10.2019 року, було припинено АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», де в п.п.1.2, визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» є АТ «Альфа-Банк» (а. с. 12). Отже, з 07.12.2018 року, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить банку. Доказів того, що вказане рішення державного реєстратора про перереєстрацію квартири, було скасовано, до суду не надано ні позивачем, ні відповідачами. У відповідності до витягу з Реєстру територіальної громади міста Одеси про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, в квартирі яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. Згідно до\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1\~ст. 319 ЦК України,\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1\~ст. 321 ЦК України\~визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У постанові Верховного Суду України, від 27 травня 2015 року, у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення\~ст. 391 ЦК України\~підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України, дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до положень ч. 1, 5 статті\~403, ч. 2 ст.\~406 ЦК України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Крім того, Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року у справі № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2\~ст. 406 Цивільного кодексу України». З огляду на вказане, суд вважає що вимоги позивача в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою підлягають задоволенню, оскільки відповідачами до суду не надано жодного доказу в обгрунтування своєї позиції. Щодо вимог позивача стосовно зняття відповідачів з реєстраційного обліку місця проживання в квартирі, суд зазначає наступне. Відповідно до абзацу 6\~ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до\~ст. 7 Закону України, від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Зі змісту цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Закон України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~передбачає, що положення\~ст.7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. (Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012р.). Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що підстави для задоволення позову в цій частині відсутні, оскільки є передчасними. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір, в розмірі 3842 грн.. Враховуючи те, що суд задовольняє одну вимогу немайнового характеру із заявлених позивачем двох, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір за одну вимогу немайнового характеру у розмірі 1921 грн., а тому дані виплати підлягають стягненню з відповідача (а. с. 1). На підставі викладеного та

Outcome: partial