Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 06 січня 2023 року, в якій просила суд: скасувати арешт нерухомого майна, зареєстрований 30 липня 2010 року за №10091853, власник [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , із видаленням з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відповідний запис про це; стягнути з відповідача на її користь судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 14 грудня 2022 року під час вчинення нотаріальних дій державним нотаріусом Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори Грабевник О.В. їй було повідомлено про наявність запису в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме: тип обтяження арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження 10091853; зареєстровано 30 липня 2010 року за №10091853 реєстратор Дніпропетровська філія ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АЕ №999891 від 30 липня 2010 року, Саксаганський відділ ДВС Криворізького МУЮ Обач С.В.; об`єкт обтяження невизначене майно, все нерухоме майно, в межах стягнення 8 125 грн. 00 коп.; власник [PERSON] ; обтяжувач Саксаганський відділ ДВС Криворізького МУЮ. Зауважила, що до грудня 2022 року про перебування у провадженні ДВС виконавчого провадження, відкритого ще 30 липня 2010 року (понад 12 років тому) вона нічого не знала, як і не знала про наявність незрозумілого боргу в сумі 8\~125 грн. 00 коп. Згідно з інформацією з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, яка є загальнодоступною, вона не має статусу боржника, як і відсутня інформація про проведення будь-яких виконавчих дій у відношенні неї чи її майна. Жодних документів з ДВС, як і постанови, на підставі якої накладено обтяження, вона не отримувала. Для з`ясування правових підстав та обставин накладення арешту на належне їй майно, скасування обтяження та видалення відповідного запису з реєстру 20 грудня 2022 року вона зверталась до Саксаганського відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). У відповіді ДВС від 27 грудня 2022 року їй повідомили про неможливість надання детальної інформації та копій документів щодо виконавчого провадження, в рамках якого було накладено арешт на її майно як боржника, та для вирішення питання зняття арешту рекомендовано звернутися до суду. У другому листі від 29 грудня 2022 року їй було повідомлено, що жодних матеріалів виконавчого провадження за 2010 рік не збереглося, так як всі завершені виконавчі провадження, що перебували на виконанні до 2018 року, було знищено за сплином строку зберігання. Зважаючи на викладене, позивач не має можливості в позасудовому порядку скасувати наявні обтяження. Наявність таких обтяжень порушує її конституційне право як власника майна та унеможливлює вільну реалізацію прав на майно. Ухвалою суду від 10 січня 2023 року позов прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін (а.с.14-15). Позивач [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористалась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, пред`явлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Представник відповідача про свою участь в судовому засіданні не заявив, будучи повідомленим у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Разом з тим, 27 січня 2023 року від представника Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) державного виконавця Синявської С.П. на електронну пошту суду надійшов відзив (а.с.19). Заперечуючи проти задоволення заявлених вимог, представник посилалась на те, що підставами скасування арешту з майна боржника можуть бути обставини, обумовлені ст.ст.40, 59 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції №512/5 від 02 квітня 2012 року. Однак [PERSON] як боржник по виконавчому провадженню, в якому було накладено арешт на її майно, не надала доказів оплати нею боргу в сумі 8125 грн. 09 коп., виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Окремо представник відповідача зазначила, що наразі достовірно надати інформацію щодо виконавчого провадження, в якому 30 липня 2010 року було винесено постанову про накладення арешту на усе майно боржника [PERSON] , не виявляється можливим, оскільки усі завершення виконавчі провадження до 2018 року знищено за закінченням терміну зберігання. З урахуванням позиції сторін та обсягу наявних доказів суд вважає за можливе ухвалити рішення за їх відсутності, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи судом. Суд, дослідивши матеріали справи, вимоги та зміст позовної заяви, надавши оцінку доказам в їх сукупності, врахувавши позицію сторін, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що 30 липня 2010 року реєстратором Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за №10091853 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було зареєстровано обтяження за типом - арешт нерухомого майна на об`єкт обтяження невизначене майно, все нерухоме майно, в межах суми стягнення 8\~125 грн. 09 коп. за власником [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , адреса [ADDRESS] , підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АЕ №999891 від 30 липня 2010 року Саксаганський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, [PERSON] ; обтяжувач Саксаганський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції (а.с.21). За інформацією з Автоматизованої системи виконавчих проваджень за посиланням в мережі Інтернет https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors за пошуком відомостей по боржнику « [PERSON] , [INFO] » встановлено, що усі виконавчі провадження, за якими [PERSON] була боржником, відкриті з 30 червня 2016 року по 15 вересня 2021 року, перебувають у статусі «завершено». Відомості про наявність виконавчих проваджень до 30 червня 2016 року, у тому числі діючих, за якими [PERSON] була б боржником, у системі відсутні. З метою скасування виявленого обтяження та видалення запису про це з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна [PERSON] 20 грудня 2022 року звернулася до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с.9). Із відповіді Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 27 грудня 2022 року за №13-34/82385 (а.с.10) слідує, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна по суб`єкту дійсно встановлено наявність обтяження у вигляді арешту всього нерухомого майна за №10091853 від 30 липня 2010 року. Надати більш детальну інформацію та видати копії документів по арешту не має можливості, оскільки виконавчі провадження, які перебували на примусовому виконанні до 2018 року, знищені за закінченням строку зберігання. Одночасно [PERSON] акцентовано увагу на можливості зняття арешту за рішенням суду. Додатково листом ДВС від 29 грудня 2022 року за №13-34/87242 (а.с.11) повідомлено, що жодних документальних матеріалів виконавчого провадження, за яким у 2010 році державним виконавцем було накладено арешт на майно [PERSON] , надати не можливо, оскільки усі завершені виконавчі провадження, які перебували на виконанні до 2018 року, знищені за спливом строку зберігання. Виявлення зазначеного запису про обтяження та діючого обтяження у вигляді арешту усього нерухомого майна, належного [PERSON] , стало приводом її звернення до суду з позовом на захист її права власності, зважаючи на неможливість врегулювання спору у позасудовому порядку. Згідно з ч.1\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК України, за положеннями якої під способами захисту суб`єктивних цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Стаття 12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Разом з тим,\~стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду з позовом за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З урахуванням викладеного, для вирішення спору, який виник на підставі звернення до суду позивача, який вважає порушеними, невизнаними або оспореними свої, зокрема, майнові права,\~суду необхідно установити наявність у позивача такого права, факт його порушення і у зв`язку із зазначеним з`ясувати, чи вірний спосіб захисту свого права обрано позивачем при зверненні до суду. Статтею 20 ЦК України передбачено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до абз.2 п.10 ч.2 ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Положеннями ч.1, ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», п.2 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» передбачено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей. Судовим розглядом встановлено, що обтяження у вигляді арешту на усе нерухоме майно, власником якого є [PERSON] , було накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АЕ №999891 від 30 липня 2010 року державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Обач С.В. в межах стягнення з [PERSON] як боржника 8\~125 грн. 09 коп. При цьому, відповідачем не доведено дійсність наявності виконавчого провадження, не виконаного [PERSON] , хто є стягувачем за цим провадженням, а також доцільність подальшого обтяження майна за відсутності доказів незадоволених вимог інших осіб, які б мали претензії до [PERSON] на суму 8\~125 грн. 09 коп. До того ж у своїх відповідях на звернення [PERSON] , відповідач фактично визнав той факт, що виконавче провадження було виконане та знищене. Оскільки в ході судового розгляду доведеним є факт накладення обтяження постановою державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Обач С.В. від 30 липня 2010 року АЕ №999891 на майно [PERSON] , в той час як обтяження не скасоване зі сплином 12 років за відсутності претензій до позивача як боржника та інформації про стягувача, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Приймаючи таке рішення, судом враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11, відповідно до яких «…наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.» На підставі ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої\~Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, державний виконавець виносить постанову про зняття арешту з майна чи коштів не пізніше наступного дня з моменту надходження належним чином завіреної копії рішення суду до органу ДВС та виносить постанову про зняття арешту з майна боржника без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження. Копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту.\~ Вирішуючи питання розподілу судових витрат згідно ст.141 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, а тому вважає за необхідне судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. стягнути з відповідача на її користь.

Outcome: approved