Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства освіти і науки України, третя особа: Державний біотехнологічний університет про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді ректора, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У позовній заяві просив визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства освіти і науки №5-к від 17 січня 2022 року «Про звільнення [PERSON] », поновити [PERSON] на посаді директора Харківського національного університету ім. В.В. Докучаєва (код згідно ЄДРПОУ: 00493764) та стягнути з Міністерства освіти і науки України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 січня 2022 року до дня поновлення на роботі на момент винесення рішення. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 17 січня 2022 року міністром Міністерства освіти і науки України був підписаний наказ №5-к «Про звільнення [PERSON] ». [PERSON] зазначає, що не звертався до Міністерства освіти і науки України із вимогою про дострокове розірвання договору в зв`язку із його хворобою або інвалідністю та не ознайомлений зі змістом Листа Міністерства освіти і науки України від 22 червня 2021 року №15/180-21 про попередження [PERSON] . [PERSON] не отримував попередження та йому не було запропоновано працевлаштування. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 травня 2022 у справі відкрито провадження загального позовного провадження. 08 липня 2022 року на адресу суду від Міністерства освіти і науки України надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якої Міністерство освіти і науки України зазначає, що листом від 22.06.2021 року №15/180-21 Міністерство проінформувало [PERSON] , що у зв`язку із реорганізацією Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва, [PERSON] підлягає звільненню з посади ректор університету на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП. З наказом про звільнення [PERSON] ознайомлений 17 січня 2022 року. Міністерство освіти і науки України зазначає, що повноваження, пов`язані з нарахуванням заробітної плати педагогічних та інших працівників є автономією навчального закладу, гарантованою Законом України «Про вищу освіту», у яку Міністерство не має права втручатись, а тому позовна вимога [PERSON] про стягнення з Міністерства освіти і науки України середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17 січня 2022 року до дня поновлення на роботі на момент винесення рішення є необгрунтованою та такою, що суперечить чинному законодавству, оскільки Міністерство, як орган державної влади, заробітню платню [PERSON] нараховувати не уповноважене. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2022 року до участі у справі залучено третю особу - Державний біотехнологічний університет. Третя особа, Державний біотехнологічний університет, подала пояснення у справі, відповідно до змісту яких [PERSON] обіймав посаду ректора Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва на підставі контракту № А 17-1 від 20.04.2017, укладеного з Міністерством освіти і науки України. Відповідно до умов контракту, строк його дії становив з 20.04.2017 по 19.04.2022 року. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 431-р від 12 травня 2021 року було погоджено реорганізацію Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва шляхом його приєднання до Державного біотехнологічного університету. Наказом Міністерства освіти і науки України від 18 червня 2021 року № 689 було утворено Державний біотехнологічний університет та, з поміж іншого, визначено реорганізувати Харківський національний аграрний університет ім. В.В. Докучаєва шляхом приєднання до Державного біотехнологічного університету. Відповідно до пп. 1 п. 9 Наказу Міністерства освіти і науки України від 18 червня 2021 року № 689 установлено, що Державний біотехнологічний університет є правонаступником всього майна, прав та обов?язків Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва. Таким чином, внаслідок прийняття власником та засновником розпорядчих актів, якими було вирішено здійснити реорганізацію декількох закладів вищої освіти, зокрема, університету, який очолював [PERSON] , відбулася зміна в організації виробництва і праці з відповідними правовими наслідками, передбаченими чинним законодавством. В умовах реорганізації, при приєднанні чотирьох закладів вищої освіти до одного, посада ректора університету, яку обіймав [PERSON] , підлягала скороченню. Державний біотехнологічний університет вважає, що посилання [PERSON] стосовно відсутності факту проведення змін в організації виробництва і праці, а саме скорочення чисельності штату не відповідають дійсності. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без участі його та позивача. Позивач з своїм представником у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Просили задовольнити позов. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства освіти і науки України, третя особа: Державний біотехнологічний університет про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді ректора, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Положенням про Міністерство освіти і науки України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 630, визначено, що МОН є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов?язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності. Відповідно до пункту 8 Положення про МОН, Міністерство в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, постанов Верховної Ради України та актів Президента України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує та контролює їх виконання. Накази МОН, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов?язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами. Відповідно до статті 31 Закону України «Про вищу освіту» рішення про утворення, реорганізацію (злиття, приєднання, поділ, перетворення) чи ліквідацію закладу вищої освіти державної форми власності приймається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про освіту» засновник закладу освіти зобов?язаний у разі реорганізації чи ліквідації закладу освіти забезпечити здобувачам освіти можливість продовжити навчання відповідному рівні освіти. Державний біотехнологічний університет утворено згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.05.2021 № 431 та віднесено до сфери управління Міністерства освіти і науки України, також цим же нормативно-правовим актом реорганізовано Харківський національний технічний університет сільського господарства імені Петра Василенка, Харківську державну зооветеринарну академію, Харківський національний аграрний університет імені В. В. Докучаєва та Харківський державний університет харчування та торгівлі шляхом приєднання їх до Університету. На виконання зазначеного вище розпорядження Міністерством було видано наказ від 18.06.2021 № 689 «Пpo утворення Державного біотехнологічного університету», згідно з яким Харківський національний аграрний університет імені В. В. Докучаєва реорганізовано шляхом його приєднання до Державного біотехнологічного університету, створено комісію з реорганізації закладу вищої освіти, а наказом від 18.06.2021 № 253-к «Про виконання обов?язків ректора» призначено виконуючого обов?язки ректора Державного біотехнологічного університету. Відповідно до ч. 4 ст. 105 ЦК України з моменту призначення Комісії до неї переходять повноваження щодо управління справами Державного біотехнологічного університету. Ч. 2 ст. 31 Закону України «Про вищу освіту» встановлено, що реорганізація чи ліквідація закладу вищої освіти не повинна порушувати права та інтереси осіб, які навчаються у цьому закладі вищої освіти. Обов?язок щодо вирішення всіх питань продовження безперервного здобуття вищої освіти такими особами покладається на засновника (засновників) закладу вищої освіти. В наказі від 18.06.2021 №689 «Про утворення Державного біотехнологічного університету» (пункт 13) вказано, що відповідно до частини четвертої статті 105 Цивільного кодексу України з моменту призначення Комісії до Голів Комісій переходять повноваження щодо управління справами відповідно Харківського національного технічного університету сільського господарства імені Петра Василенка, Харківської державної зооветеринарної академії, Харківського національного аграрного університету ім. В. В. Докучаєва, Харківського державного університету харчування та торгівлі, повноваження керівників цих закладів припиняються. Пунктом 14 вказаного наказу від 18.06.2021 №689 «Про утворення Державного біотехнологічного університету» доручено департаменту кадрового забезпечення (Фурлет Н.) попередити в установленому порядку керівників Харківського національного технічного університету сільського господарства імені Петра Василенка, Харківської державної зооветеринарної академії, Харківського національного аграрного університету ім. В. В. Докучаєва, Харківського державного університету харчування та торгівлі про вивільнення згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Частиною другою ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно із частиною першою та третьою ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв?язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Листом від 22.06.2021 № 15/180-21 Міністерство поінформувало [PERSON] , що у зв?язку з реорганізацією Харківського національного аграрного університету ім. В. В. Докучаєва, яка здійснюється відповідно до наказу Міністерства освіти і науки від 18.06.2021 р. № 689 «Про утворення Державного біотехнологічного університету», він підлягає звільненню з посади ректора університету на підставі п. 1 ч. 1 ст. КЗпП України та вказало: «Одночасно інформуємо, що іншу роботу у закладі освіти відповідно до частини третьої статті 49-2 КЗпП України Вам повинен запропонувати голова комісії з реорганізації Харківського національного аграрного університету ім. В. В. Докучаєва, оскільки згідно із ст. 34 Закону України «Про вищу освіту» повноваження щодо прийняття на роботу та звільнення з роботи працівників закладу вищої освіти належать його керівнику, а у даному випадку - голові комісії з реорганізації». Лист від 22.06.2021 № 15/180-21 Міністерство направило позивачу 23.06.2021 о 09.44, що підтверджується фіскальним чеком № 0113515320112. Лист МОН від 22.06.2021 № 15/180-21 було отримано 29.06.2021 р. уповноваженою особою від Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва відповідно до копії рекомендованого повідомлення та роздруківкою із сайту ПАТ «Укрпошта». Наказом Міністерства освіти і науки України від 17.01.2022 №5-к достроково припинено дію контракту від 20 квітня 2017 року [PERSON] з посади ректора університету у зв`язку із реорганізацією. З наказом про звільнення [PERSON] ознайомлений 17 січня 2022 року. Відповідно до пункту 77 пункту 4 Положення про МОН Міністерство розробляє пропозиції щодо обсягів матеріально-технічного і фінансового забезпечення закладів освіти. Підпунктом 77-1 пункту 4 Положення про МОН врегульовано, що Міністерство формує пропозиції про обсяг освітніх субвенцій, державного фінансування середньої, професійної (професійно-технічної), вищої освіти та стипендійного фонду. Підпункт 77-3 пункту 4 врегульовує Положення про МОН, що Міністерство розподіляє освітні субвенції та державне фінансування середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та стипендійний фонд закладів освіти, що перебувають у сфері його управління. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про вищу освіту» автономія закладу вищої освіти - самостійність, незалежність і відповідальність закладу вищої освіти у прийнятті рішень стосовно розвитку академічних свобод, організації освітнього процесу, наукових досліджень, внутрішнього управління, економічної та іншої діяльності, самостійного добору і розстановки кадрів у межах, встановлених цим Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про вищу освіту» заклади вищої освіти мають рівні права, що становлять зміст їх автономії та самоврядування, у тому числі мають право: 5) формувати та затверджувати власний штатний розпис відповідно до законодавства; 22) провадити фінансово-господарську та іншу діяльність відповідно до законодавства та статуту закладу вищої освіти; 23) розпоряджатися власними надходженнями (для закладів вищої освіти державної і комунальної форми власності), зокрема від надання платних послуг; 24) самостійно визначати статті та обсяги витрат власних надходжень; 25) здійснювати інші права, що не суперечать законодавству. Отже, повноваження пов?язані з нарахуванням заробітної плати педагогічних та інших працівників є автономією навчального закладу, гарантованою Законом України «Про вищу освіту», у яку Міністерство не має права втручатись. А тому позовна вимога [PERSON] про стягнення з Міністерства освіти і науки України середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17.01.2022 до дня поновлення на роботі на момент винесення рішення не підлягає задоволенню, оскільки Міністерство, як орган державної влади, заробітню плату Позивачу нараховувати не уповноважене. Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частина шоста статті 43 Конституції України). Трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації (ч.1 ст.21 КЗпП України). У статтях 43-46 Конституції України передбачено основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю. Відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. За змістом зазначеної норми цивільного права, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступного висновку. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, судовий збір не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed