Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

13.12.2018 року, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд: стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 205\~375 доларів США та, крім того, стягнути з відповідача на його користь судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06.03.2015 року відповідач взяв в борг у позивача грошові кошти в розмірі 205\~375 доларів США. Вказану суму відповідач зобов`язався повернути до листопада 2016 року в повному обсязі. Факт отримання і строки повернення позики підтверджуються розпискою. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики, утворилася заборгованість. Оскільки відповідач допустив однобічну відмову від виконання зобов`язань, чим істотно порушив умови договору позики, то позивач змушений звернутися до суду з даною позовною заявою, в якій просить суд: стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 205\~375 доларів США та, крім того, судові витрати. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2019 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 205\~375 доларів 00 центів США та судовий збір в розмірі 8\~810 гривень 00 копійок. Ухвалою Комунарського\~районного суду\~м.\~Запоріжжя від\~07\~вересня 2022\~року заяву\~адвоката Шульги\~Олександра Анатолійовича,\~який діє\~від імені\~ [PERSON] про\~перегляд заочного\~рішення за\~позовною заявою\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~стягнення коштів\~за договором\~позики задоволено.\~Заочне рішення\~Комунарського районного\~суду м.\~Запоріжжя від\~05\~червня 2019\~року по\~справі №\~333/6931/18 за позовом\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~стягнення коштів\~за договором\~позики \~ скасовано. Одночасно вирішено, розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі на\~12 жовтня 2022 року на 12 годину 30 хвилин\~приміщенні суду. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2023 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився, але до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, доводи, наведені в обґрунтування позовних вимог підтримав, у зв`язку з чим просив суд, розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. У судове засідання відповідач повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Заяв з проханням розглядати справи без його участі або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву надано не було. Однак, суд приймає до уваги заперечення, що були зазначені представником відповідача в заяві про перегляд заочного рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Відповідно до приписів\~ч. 2 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК України) суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;\~2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;\~3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;\~4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження;\~5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:\~1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;\~2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки;\~3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;\~4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Суд бере до уваги, що відповідач та представник відповідача були належним чином повідомлені у відповідності до вимог ЦПК України про час та місце судового розгляду справи, свою правову позицію виклали у заяві про перегляд заочного рішення, а враховуючи строки розгляду справи, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторони відповідача за наявними у ній матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до наступного. Пунктом 3 частини 1\~статті 3 Цивільного кодексу України\~однією з загальних засад цивільного законодавства визначено свободу договору. В силу приписів частини 1\~ст. 7 Цивільного кодексу України, звичаєм ділового обороту є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у сфері ділового обороту. Позикові відносини регулюються положеннями\~глави 71 ЦК України. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України\~передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1\~ст. 612 ЦК України\~передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Статтею 545 ЦК України\~визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 18 вересня 2013 року в справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року в справі № 6-79цс14, та Верховного Суду, викладеній у постанові від 10 серпня 2021 року в справі\~№ 473/995/18 (провадження № 61-6674св21). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого вбачається, що [PERSON] взяв у боргу у [PERSON] грошові кошти в розмірі 205\~375 дол. США, що еквівалентно 5135000,00 грн. При цьому, [PERSON] зобов`язався повернути грошові кошти частинами по 20% від суми у липні, вересні та листопаді 2016 року. Під розпискою міститься підпис [PERSON] (а.с. 8). Таким чином, судом встановлено, що у розписці зазначено: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яку відповідач взяв та сума заборгованості, яка вже існувала на момент отримання грошових коштів, зобов`язання відповідача щодо повернення коштів позивачу, строк повернення грошових коштів. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Предметом договору позики у справі є іноземна валюта. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті міститься й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18). Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі. Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. З метою безумовного дотримання цього конституційного принципу статті 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України також гарантують те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Міжнародні стандарти у сфері судочинства приділяють значну увагу питанням дотримання принципу змагальності судового процесу. Так, у пункті 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи «Щодо якості судових рішень» міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю. Зв`язок принципів змагальності та рівності акцентовано також у деяких рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Салов проти України» (заява №65518/01, п. 87) Суд зробив висновок, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу («Руїс-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), заява №12952/87, п. 63). У справі «Лазаренко та інші проти України» (№70329/12, п. 37) Суд нагадує, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції. Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, невід`ємними частинами права на суд необхідно розглядати, зокрема, такі вимоги, як змагальність процесу (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden), заява №10563/83, п. 24-33) та право на ефективну участь (T. проти Сполученого Королівства (T. v. the United Kingdom), заява №24724/94, п. 83-89). Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття «право на справедливий суд», що гарантоване Конвенцією. Аналізуючи зазначені вище норми матеріального права, надані докази по справі, суд приходить до висновку, що у справі доведено факт укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON] , оскільки текст вказаної розписки містить однозначні відомості про те, що [PERSON] взяв кошти у [PERSON] із зобов`язанням їх повернення. Розписка є документом, що підтверджує боргове зобов`язання. [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконав, гроші кошти в установлений договором строк не повернув. В порушення\~вимог закону,\~ [PERSON] \~в односторонньому\~порядку відмовився\~від виконання\~договірних зобов`язань,\~в установленні\~строки заборговані\~суми не\~сплатив,\~чим спричинив\~ [PERSON] \~збитки. Відповідачем [PERSON] не доведено, що ним виконані договірні зобов`язання. Таким чином, заборгованість [PERSON] за договором позики, оформленим сторонами шляхом написання розписки становить 205\~375 доларів США, що станом на день подання позову до суду 13.12.2018 року складає 5\~805\~755,94 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2\~ст.\~141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, у разі задоволення позову. При подачі позовної заяви до суду [PERSON] сплатив судові витрати при розгляді справи: а саме: судовий збір у сумі 8\~810,00 грн. (а.с. 1), а тому зазначені витрати згідно вимог ст.. 142 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача по справі. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved