Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, в якому просить: визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену психотерапевтом [PERSON] [INFO] у своєму блозі [INFO] в Instagram за посиланням: [INFO] у дописі: "Поки в Україні війна, мені погрожують за те що я клієнту відмовила у терапії!!! Ситуація наступна: клієнт записався на консультацію, потім за годину до надіслала смс про відміну... думаю кожен з Вас розуміє, що відміна за годину це злить, бо день повністю змінюється і плани також. Я написала клієнту про те, що прошу до мене більше не звертатися, оскільки я немаю бажання витрачати свій час на такі ситуації. Далі я висвітлила тему про відміни у соц. мережі притому, що клієнт не став моїм клієнтом я зберегла анонімність та озвучила свою позицію, що з такими клієнтами, які так вчиняють я не співпрацюю. Далі я поцікавилась ситуаціями і ставленням своїх підписників щодо такої поведінки, де люди ділилися своєю думкою та історіями. На наступний день у дірект мені приходить хамське повідомлення від хлопця даної клієнтки, де він починає мене ображати називати (тварю, чумою, сушеством) за те що я відмовила їй у терапії і озвучила свій кордон!!! Його друзі та її почали мені писати різну брудноту про те що так психологи не можуть писати і поводитись. Я здивувалась що у людей відсутня клепка в голові, бо виходить що психолог має приймати всіх? Має не озвучувати про свої кордони та не говорити про те як йому не підходить співпрацювати. Тобто у психологів немає вибору? Окрім образ та принижень, дана пара розіграла цілу сценарну роль того чого не було. Називаючи мій кордон який я виставила, приниженням!!! Мені здається ця війна посилює у людях те божевілля яке було й до.! Сьогодні трапилось ще гірше, дана дівчина працює у смм просторі і натравила на мою сторінку ботів які повністю зносять і заводять сторінку в бан! Тобто людина свідомо купила ботів і направила їх на мій профіль.... У мене шок! Все через те що я озвучила, що мені така співпраця не підходить. Тепер я собі думаю, що буду ходити з балончиком адже відчуваю загрозу своєму життю. Оскільки я не знаю яка міра у тої неадекватної пари і що ще вони можуть заподіяти мені. Поки мої хлопці на війні, у Рівному живуть неадекватні які неконтролюють себе. Та невміють приймати відмову через власну ж безвідповідальність. Я вирішила опублікувати цих людей аби Ви вберегли себе, особливо мої колеги. " Також просить зобов`язати психотерапевта [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію, шляхом озвучення у своєму блозі в Instagram за посиланням: [INFO] після набрання судовим рішенням в даній справі, наступного тексту спростування: "[INFO] мною на сторінці Instagram було опубліковано та поширено допис, а також оприлюднено серію сторіс, де містилися недостовірні та неправдиві відомості відносно [PERSON] , а саме те, що вона та її хлопець погрожували мені, надіслала ботів на мою сторінку, брала кредити на мене. Я хочу попросити вибачення та обіцяю більше не розповсюджувати неправдивих історій, публічно говорити в соцмережах без їх згоди про потенційних та діючих клієнтів." Просить стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 100000, 00 грн (сто тисяч гривень) та стягнути з відповідачки на свою користь судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3473, 40 (три тисячі чотириста сімдесят три гривні сорок копійок). Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона записалась до відповідачки, як до психотерапевтки, на прийом на 08.06.2022 на 15:00, однак перед сеансом позивачка почала себе погано почувати та за 1 год. 15 хв. до сеансу відмінила запис, написавши SMS відповідачці. Через деякий час після цього випадку позивачка відвідала сторінку відповідачки у соцмережі INSTAGRAM та побачила, що остання із згаданої відміни запису зробила цілу сюжетну лінію в історіях INSTAGRAM, оприлюднивши скріншот повідомлення позивачки про відміну запису з дописом: "...Тепер чому я це висвітлюю? Щоб кожен клієнт мав чітке розуміння мій час дорогий, і я не хочу витрачати свій час на таких клієнтів. Всі хто так вчиняв, втрачають будь яку можливість потрапити до мене на прийом". Позивачка поділилась цією ситуацією із своїм хлопцем [PERSON] , він написав відповідачці щодо даної ситуації і запитав, чи відповідачка дійсно є психотерапевткою. На що відповідачка у свою чергу відреагувала агресією та знову опублікувала історії в соцмережі INSTAGRAM за посиланням: [INFO] , оприлюднивши в даних сторіз знімок екрана разом із профілем [PERSON] та прокоментувавши: " [PERSON] якому соромно відстоювати свої кордони... Не будьте як [PERSON] , бо Ваші фантазії про те хто і яким повинен бути то Ваші фантазії... + [PERSON] мабуть незнайоме слово кордонів та цінності власного часу. І що говорити про це не є соромно! ...". Тобто, на думку позивачки, відповідачка свідомо використала своє становище з метою приниження людської гідності, що є неприпустимою поведінкою для психолога. Щодо цієї ситуації позивачка поділилась враженням на своїй сторінці у соцмережі INSTAGRAM за посиланням: [INFO] відгуком про Психотерапевта [PERSON] як особу, яка здійснює господарську діяльність. Але відповідачка на цьому не зупинилась і [INFO] на своїй сторінці у соціальній мережі INSTAGRAM [INFO] за посиланням: [INFO] , через яку вона продає свої послуги, тобто веде господарську діяльність, опублікувала оскаржувану інформацію. Зазначену інформацію позивачка вважає недостовірною, оскільки не вона відповідає дійсності та зводить наклеп на неї. Позивачка вказує, що з її боку, чи з боку хлопця позивачки - [PERSON] , не було жодних погроз у бік відповідачки, а відтак у відповідачки не може бути жодних доказів цього. Також позивачка зазначає, що вона та її хлопець не проживають у місті Рівне, а проживають у м. Києві. Відповідачка у своїх історіях в інстаграм писала: "Ще й з Рівного.... я надіюсь, що коли закінчиться війна то мій чоловік і брат проведуть діалог з тою особою.", а також систематично та без жодних доказів говорить та пише у своїх історіях в блозі в соцмережі інстаграм, що позивачка переслідує її смс погрозами, ботами, оформлення кредитів на неї. Тобто, відповідачка свідомо зводить на позивачку наклеп та відверто погрожує розмовою із її чоловіком та братом, які зараз служать в ЗСУ, спекулюючи темою війни. Позивачка зазначає, що поширення окресленої інформації порушує її немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. 23.06.2023 позивачка написала відповідачці СМС у соцмережі VIBER, вказавши, що вона має намір подати до суду цивільний позов, якщо вона не видалить цей пост від 11.06.2022 та всі історії, де йде мова про позивачку та її хлопця. На повідомлення відповідачка відповіла, що наміри позивачки її мало цікавлять і вона вже й забула про цю ситуацію, однак інформацію із сторінки вона таки не видалила. Додатково варто зазначити, що попри те, що позивачка не стала клієнткою відповідачки, відповідачка не дотрималась умов конфіденційності та в дописі та історіях на сторінці у соціальній мережі Instagram [INFO] за посиланням: [INFO] неодноразово залишала посилання на сторінку позивачки. Попри те, що позивачка живе у Києві, вона вирішила записатись до психотерапевта саме у Рівному, своєму рідному місті, де веде свою господарську діяльність і відповідачка. Очевидно, що багато людей, які стежать за відповідачкою у соцмережах є саме із Рівного, багато із них знайомі позивачки. Записуючись до психотерапевта, вона хотіла звернутись за підтримкою та порадою з особистих питань, але точно не хотіла, щоб хтось із сторонніх людей знали про це, крім її рідних. Саме тому позивачка сподівалась на конфіденційність з боку психотерапевта, яку відповідачка порушила, виставивши у своєму блозі у соцмережі Instagram інформацію про неї та її запис до неї на сеанс на аудиторію близько 3500 осіб, серед підписників якої зокрема і багато знайомих [PERSON] . Ухвалою суду від 16.09.2022 у вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 06 жовтня 2022 року відповідачкою подано відзив на позовну заяву, в якому вона вказала, що позовні вимоги не визнає, вважає їх незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що позивачкою не доведено свою позицію, що оприлюднена інформація стосується саме її, оскільки у своїх висловлюваннях [PERSON] не зазначала конкретної особи, тобто позивачки. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Монолог, викладений у соціальній мережі інстаграм, позивачка розділила на речення, намагаючись довести факт поширення [PERSON] недостовірної інформації. Однак, на думку відповідачки, жодне висловлювання не містить недостовірної інформації чи такої, що порушує честь гідність позивачки. Жодне висловлювання у соціальній мережі не стосується позивачки. Кожне висловлювання відповідачки є власною думкою, або оціночним судженням. Також, відповідачка вказує, що жодне її висловлювання не містить принизливих чи непристойних формулювань, слів, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] через їхню необґрунтованість. 07 листопада 2022 року від представника позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначає, що окрім описаного позивачкою у позовній заяві, через дану ситуацію позивачці в особисті повідомлення надсилав відео-погрози невідомий чоловік. Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди додатково зауважує наступне - так, як і зазначала позивачка [PERSON] у поданій позовній заяві, відповідачка створила негативну оцінку її особи в очах оточуючих в її блозі, за яким також стежить і багато знайомих позивачки з м. Рівне, у зв`язку з чим позивачка [PERSON] переживала за свій беззаперечний авторитет та ім`я, репутацію, що призвело до порушення її нормальних життєвих зв`язків: була вимушена виправдовуватись у тому, чого апріорі не робила. Окрім того, спірна ситуація,що склалась саме з вини відповідачки з підстав та обставин зазначених у позовній заяві, а саме з 08 червня 2022 року триває і по даний час, тобто є довготривалою та затяжною, і надалі продовжує мати як наслідок для позивачки вкрай тяжкі втрати як морального, так і фізичного характеру. Крім того, 19 жовтня 2022 року у позивачки [PERSON] стався самовільний викидень через постійний стрес у зв`язку з даною справою. Просить суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити повністю. 17 листопада 2022 року представником відповідачки подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких вона вказує, що необхідною та обов`язковою умовою подання позову про захист честі, гідності є поширення інформації про конкретну особу із зазначенням її ідентифікуючих даних. Увесь «театр дій», які стали приводом звернення до суду з позовом, розгортався у соціальній мережі INSTAGRAM між користувачами [INFO]та [INFO]. Вказане слідує зі скріншотів, що надавалися стороною позивача. Також зазначає, що реєстрація сторінки у вказаній соціальній мережі відбувається без аутентифікації особи через паспортні дані або будь які ідентифікуючі дані, а лише з прив`язкою до номеру телефону або електронної пошти. Тому, відсутні будь-які правові підстави стверджувати, що наведений у позовній заяві відрізок тексту стосується позивачки, та що користувач соціальної мережі INSTAGRAMпід ім`ям [INFO]є позивачка. Наявність на вказаній сторінці фото та відео позивачки не може вважатися достатнім доказом, адже у будь-який момент фото може бути змінено, а відео видалено. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі через їх необґрунтованість. Ухвалою суду від 07.12.2022 витребувано у відповідачки [PERSON] докази, що посвідчують її особу. Ухвалою суду від 23.12.2022 клопотання представника позивачки про заміну первісної відповідачки належною відповідачкою задоволено. Замінено первісну відповідачку [PERSON] на належну - [PERSON] . Ухвалою суду від 23.12.2022 підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 21.03.2023 позивачка та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачка та її представник у судове засідання 21.03.2023 не з`явилися, хоч про час, дату та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином. Водночас, 06.03.2023 від них надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив таке. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (частина перша статті 201 ЦК України). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України). Аналіз статті 5 ЦК України свідчить, що зазвичай чинність актів цивільного законодавства не обмежена певним строком, якщо в них не передбачено іншого. Тобто акт цивільного законодавства є чинним до його скасування у встановленому порядку. Про скасування акту цивільного законодавства чи цивільно-правової норми може бути прямо вказано в новому акті цивільного законодавства. У частині третій статті 277 ЦК України (у редакції, чинній станом на 28 березня 2014 року) передбачалося, що «негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного». Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 1170-VII від 27 березня 2014 року, що набрав чинності 19 квітня 2014 року, частину третю статті 277 ЦК України виключено. Тому чинне законодавство з 19 квітня 2014 року не містить презумпції добропорядності і відсутні підстави для застосування такої конструкції при вирішенні спорів про спростування недостовірної інформації. Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування. Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві (стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року). Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 46, ЄСПЛ, 08 липня 1986 року). Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року у справі № 200/20351/18 (провадження № 61-21258св19) вказано, що: «вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (частина перша та друга статті 30 Закону України «Про інформацію»). Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 46, ЄСПЛ, 08 липня 1986 року). Суд вважає, що зазначення відповідачкою [PERSON] [INFO] у своєму блозі [INFO] в Instagram інформації за посиланням: [INFO] наступного змісту: "Поки в Україні війна, мені погрожують за те що я клієнту відмовила у терапії!!! Ситуація наступна: клієнт записався на консультацію, потім за годину до надіслала смс про відміну... думаю кожен з Вас розуміє, що відміна за годину це злить, бо день повністю змінюється і плани також. Я написала клієнту про те, що прошу до мене більше не звертатися, оскільки я немаю бажання витрачати свій час на такі ситуації. Далі я висвітлила тему про відміни у соц. мережі притому, що клієнт не став моїм клієнтом я зберегла анонімність та озвучила свою позицію, що з такими клієнтами, які так вчиняють я не співпрацюю. Далі я поцікавилась ситуаціями і ставленням своїх підписників щодо такої поведінки, де люди ділилися своєю думкою та історіями. На наступний день у дірект мені приходить хамське повідомлення від хлопця даної клієнтки, де він починає мене ображати називати (тварю, чумою, сушеством) за те що я відмовила їй у терапії і озвучила свій кордон!!! Його друзі та її почали мені писати різну брудноту про те що так психологи не можуть писати і поводитись. Я здивувалась що у людей відсутня клепка в голові, бо виходить що психолог має приймати всіх? Має не озвучувати про свої кордони та не говорити про те як йому не підходить співпрацювати. Тобто у психологів немає вибору? Окрім образ та принижень, дана пара розіграла цілу сценарну роль того чого не було. Називаючи мій кордон який я виставила, приниженням!!! Мені здається ця війна посилює у людях те божевілля яке було й до.! Сьогодні трапилось ще гірше, дана дівчина працює у смм просторі і натравила на мою сторінку ботів які повністю зносять і заводять сторінку в бан! Тобто людина свідомо купила ботів і направила їх на мій профіль.... У мене шок! Все через те що я озвучила, що мені така співпраця не підходить. Тепер я собі думаю, що буду ходити з балончиком адже відчуваю загрозу своєму життю. Оскільки я не знаю яка міра у тої неадекватної пари і що ще вони можуть заподіяти мені. Поки мої хлопці на війні, у Рівному живуть неадекватні які неконтролюють себе. Та невміють приймати відмову через власну ж безвідповідальність. Я вирішила опублікувати цих людей аби Ви вберегли себе, особливо мої колеги. ", - є оціночними судженнями, правдивість яких не можна перевірити на предмет їх дійсності. Такі висловлювання є вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідачкою і не свідчать про приниження честі, гідності та ділової репутації позивачки. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2021 року у справі № 398/3086/19 (провадження № 61-9893св20) зазначено, що: «за своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Судження є такою думкою, у якій при її висловлюванні дещо стверджується про предмет дійсності і яка об`єктивно є або істиною чи хибною і при цьому неодмінно однією із двох. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Ознаками оціночного судження є відсутність у його складі посилань на фактичні обставини та відсутність можливості здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності. Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, пункт 46). Суд враховує при цьому правову позицію ЄСПЛ щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «фактів». Так, у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначав, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести. Отже, при оцінці твердження про поведінку третьої особи, інколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (справа Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11)». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2021 року у справі № 203/360/20 (провадження № 61-17422св20) зазначено, що: «чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів). Суд зауважує, що хоча опублікована [PERSON] спірна інформація й містить елементи провокативного характеру, однак її не можна витлумачити як таку, що містить фактичні дані, оскільки вона є оцінкою дій і не містить ствердження про порушення позивачем законодавства чи моральних принципів, а лише дає можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями. Оспорювана інформація є суб`єктивною думкою автора, висловленою в образливій для позивачки формі, та не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані (яким чином відбулася купівля ботів та їх направлення на профіль позивача тощо). Крім того у інформації, що є предметом судового захисту, є висловлення, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів (відсутність клепки в голові; живуть неадекватні, які неконтролюють себе тощо). Суд також зазначає, що особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачено статтею 10 Конвенції. Застосувавши вищенаведені правові норми та усталену практику ЄСПЛ, надавши належну правову оцінку наданим сторонами доказам, із дотриманням норм процесуального права, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у зв`язку з тим, що спірна інформація носить характер оціночних суджень, є суб`єктивною думкою відповідачки щодо позивачки та не може бути нею спростована. Таким чином, установивши, що вжиті в оскаржуваному блозі [INFO] в Instagram відповідачкою висловлювання щодо позивачки відображають лише власну оцінку реальних подій, висловлену у формі оціночних суджень, критичних зауважень, припущень, а тому не є недостовірною інформацією, що відповідно до статті 277 ЦК України підлягає спростуванню, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. Щодо вимоги про компенсацію моральної шкоди, завданої приниженням честі, гідності та діловій репутації в розмірі 100 000,00 грн, необхідно вказати, що позивачкою жодними належними та допустимими доказами не доведено наявність будь-якої моральної шкоди та, як встановлено судом вище, позивачкою не доведено поширення відповідачкою інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, що, в свою чергу, унеможливлює задоволення позовної вимоги в частині стягнення моральної шкоди. За правилами статей 12, 81 ЦПК України, року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 77 ЦПК Україн,и предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. З огляду на викладене вище суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed