Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Представник позивача Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" (далі АТ "Полтавагаз") Рожко Н.А. звернулася до суду з позовною заявою 02 листопада 2022 року, в якій просила суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , мешканки : [ADDRESS] та [PERSON] , [INFO] , мешканки: [ADDRESS] , на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 2827,72 грн. та 2481,00грн. витрат по сплаті судового збору. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [PERSON] та [PERSON] , після смерті [PERSON] являються спадкоємцями (спадкові справа №98/2019) та власниками будинку за адресою [ADDRESS] , [PERSON] була побутовими споживачами, природного газу, з яким укладений договір розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 за № 2498 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за №1384/27829. Цей Типовий договір розподілу природного газу (далі Договір) є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ, яким на території Полтавської області є АТ "Полтавагаз", обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року №2494 (далі Кодекс). При вирішенні всіх питань, що не обумовлені Договором, сторони зобов`язуються керуватися Законом України "Про ринок природного газу" і Кодексом газорозподільних систем. Цей Договір є Договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Фактом згоди приєднання [PERSON] до умов договору розподілу природного газу є підписана заява приєднання, сплата рахунку, та документально підтверджене споживання газу за адресою, за якою укладено договір розподілу природного газу (роздруківка з системи надається) . До того ж ні сам абонент ні спадкоємці не зверталися з письмовою заявою про припинення розподілу природного газу на об`єкт за вищевказаною адресою. З усього слідує, що вони приєдналися до умов Типового договору розподілу природного газу. Ухвалою суду від 21.11.2022 року (головуючий суддя Коновод О.В.) позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження. Суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, не подання відзиву у встановлений судом строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку представника позивача проти заочного розгляду справи. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Суд, дослідивши вимоги позовної заяви, письмові матеріали справи, надавши оцінку доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , після смерті [PERSON] являються спадкоємцями (спадкові справа №98/2019) та власниками будинку за адресою [ADDRESS] , [PERSON] була побутовими споживачами, природного газу, з яким укладений договір розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 за № 2498 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за №1384/27829. Цей Типовий договір розподілу природного газу (далі Договір) є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ, яким на території Полтавської області є АТ "Полтавагаз", обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року №2494 (далі Кодекс). При вирішенні всіх питань, що не обумовлені Договором, сторони зобов`язуються керуватися Законом України "Про ринок природного газу" і Кодексом газорозподільних систем. Цей Договір є Договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Фактом згоди приєднання [PERSON] до умов договору розподілу природного газу є підписана заява приєднання, сплата рахунку, та документально підтверджене споживання газу за адресою, за якою укладено договір розподілу природного газу (роздруківка з системи надається) . До того ж ні сам абонент ні спадкоємці не зверталися з письмовою заявою про припинення розподілу природного газу на об`єкт за вищевказаною адресою. З усього слідує, що вони приєдналися до умов Типового договору розподілу природного газу. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається. У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. За умовами укладеного договору Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та оплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, що визначені Договором. Відповідно до внесених змін з 01 січня 2020 року розділено оплату за природний газ на оплату за газ, як товар, та оплату за послугу з його розподілу (доставки) п.1 гл. 6 р.VI Кодексу встановлено проведення розрахунків споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Для кожного споживача річна замовлена потужність визначається окремо, залежно від обсягу споживання природного газу об`єктом за попередній газовий рік. Відповідно Кодексу газовий рік період часу, який розпочинається з першої газової доби жовтня поточного календарного року і триває до першої газової доби жовтня наступного календарного року. На 2020 рік річна замовлена потужність визначається виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік (з 01.10.2018 р. по 30.09.2019 р.). На 2021 рік річна замовлена потужність визначається виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік (з 01.10.2019 р. по 30.09.2020 р.). Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності. Пунктом 5.3 Типового договору розподілу природного газу споживачам, в тому числі і побутовим, передбачено ведення обліку природного газу в кубічних метрах (м. куб), приведених до стандартних умов. Постановою НКРЕКП №3037 від 24.12.2019 року (з змінами та доповненнями) встановлено тариф на розподіл (доставку) природного газу для АТ "Полтавагаз" з 01.01.2020 року по 01.07.2020 року в розмірі 1,14 грн за 1 куб.м. на місяць (з урахуванням ПДВ), з 01.07.2020 року 1,308 грн. за 1 куб.м. на місяць (з урахуванням ПДВ), Постановою НКРЕКП від 16.12.2020року за номером\~2460 встановлено тариф на послуги розподілу природного газу у розмірі 1,93 грн за\~1\~м3\~на місяць (без урахування ПДВ); зазначена постанова набрала законної сили з 01 січня 2021 року. Постановою №129, від 30.01.2021 року, було внесено зміни в попередню постанову, та зазначено наступне «1) в абзаці другому пункту 1 цифри «1,93» замінити цифрами «1,78»». Вказана вище постанова набрала законної сили 01.02.2021року. Таким чином, щомісяця відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та укладеного Договору до сплати Боржнику нараховується відповідна сума (детально в картці додатку) яку він має сплачувати відповідно до п.6.6 Договору до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка Оператора ГРМ. Відповідно до даних облікової бази АТ «Полтавагаз» абоненту [PERSON] присвоєно персональний о/р [NUMBER] , як суб`єкта ринку природного газу за адресою об`єкта розподілу природного газу: [ADDRESS] . Станом на 02.11.2022 року, за вищевказаною адресою об`єкта розподілу природного газу, сума заборгованості становить 2827,72 грн. АТ «Полтавагаз» з метою досудового врегулювання спору направляло численні претензії у з вимогою сплатити заборгованість за послуги з розподілу природного газу, докази надаються. 13.01.2021 року Позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, яким просив стягнути заборгованість з [PERSON] . 21.05.2021 року заяву, ухвалою повернуто за клопотанням представника позивача. Відкликано у зв`язку з отриманням відповіді на запит, де значилось, що інформація про реєстрацію [PERSON] відсутня. (548/1011/21) 15.08.2022 року позивач звернувся до суду з позовною заявою. 26.08.2022 року судом винесено ухвалу в якій відмовлено у відкритті провадження через смерть боржника справа №548/1238/22. 01.09.2022 Представником позивача направлено кредиторську вимогу до Хорольської державної нотаріальної контори. 15.09.2022 року надійшла відповідь від Хорольської державної нотаріальної контори №543/02-14 в якій зазначено, що по спадковій справі [PERSON] №98/2019 спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] 29.09.2021 року видано свідоцтво про право на спадщину. 30.10.2022 року спадкоємцям направлено претензію. Оскільки заборгованість перед АТ «Полтавагаз» виникла після набуття боржниками права власності, саме вони отримували послуги та саме вони приєдналися до умов договору. Відповідно до вимог ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. АТ "Полтавагаз" виконує належним чином умови договору розподілу природного газу. Боржники ухиляються від сплати наданих послуг з розподілу природного газу, а тому права позивача порушені і є такими, що підлягають захисту в судовому порядку. Законом України "Про житлово-комунальні послуги", ст.1 п.5 визначено, що житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і Правил. Предметом регулювання Закону України "Про житлово-комунальні послуги" є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ст.2 п.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Враховуючи, що Боржники, є побутовими споживачами природного газу, на підставі укладеного договору користується послугами з розподілу природного газу, зобов`язаний на підставі п.7.4. Договору здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені укладеним Договором. Вимоги ст.629 ЦК України визначають, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Хоч у частині першій статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений Законом обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, оскільки відповідачі приєдналися до його умов та користувалися послугами. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Окремий договір про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання між сторонами не укладався, але такі послуги по зазначеній квартирі у вказані позивачем періоди фактично надавалися централізовано. Факт проходження у своїй квартирі стояків теплопостачання, по яким теплоносій йде до інших квартир та їх сусідів, відповідачі не спростували. Крім того, у Постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 712/8916/17 (14-448цс19) від 07.07.2020 року висловлена правова позиція, відповідно до якої: "Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16)." Разом із тим відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (ч. 1 ст. 541 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором (ч. 4 ст. 543 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, враховуючи те, що відповідачі своїм правом на подання відзиву для спростування доводів позивача не скористалися, зважаючи на те, що позивачем належними доказами доведено суду те, що останні користувалися наданими позивачем послугами, однак не виконали обов`язок по сплаті вартості прийнятих ресурсів, суд вважає за потрібне задовольнити позовні вимоги та стягнути солідарно з відповідачів виниклу внаслідок порушення зобов`язання заборгованість в сумі 2827,72 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, сплачений судовий збір у сумі 2481,00 грн має бути стягнутий з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved