Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У лютому 2022 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 31.08.2018р. між нею та відповідачем було укладено шлюб від якого [INFO] народилася донька [PERSON] . З грудня 2018 року відносини з відповідачем погіршились, почали виникати сварки та непорозуміння, а тому з липня 2019 року вони разом не проживають та вона переїхала до м. Харків. Відповідач погодився, щоб донька проживала з нею та надав дозвіл на її реєстрацію по [ADDRESS] . Вказана квартира перебуває у частковій власності позивачки та повністю придатна для комфортного проживання у ній дитині. За судовим рішення від 20.11.2019р. з відповідача стягнуті аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку, а рішенням суду від 16.06.2020р. шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати з нею, з 01.09.2021р. відвідує комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 330 Харківської міської ради, позивач повністю опікується та піклується про неї, займається її вихованням, слідкує за здоров`ям, турбується про неї, проводить з нею дозвілля. Вона ніколи не перешкоджала батьку спілкуватися з дитиною, він інколи бере її гуляти, але з такими зустрічами виникають проблеми, оскільки відповідач постійно нехтує режимом та графіком відвідування дитини, який вони постійно узгоджують, враховуючи години відпочинку та годування. Відповідач запізнювався на години, а то і кілька днів, не завжди про це повідомляв, або повідомляв неправдиву інформацію, у зв`язку з чим у дитини порушувався її усталений режим, вони змушені були відкладати заплановані зустрічі, усі її пояснення відповідач сприймав вороже, і як правило, все закінчувалося сваркою в присутності дитини. Також, враховуючи не завжди коректну поведінку відповідача, вона намагається контролювати його побачення з дочкою, але він почав погрожувати, що з часом забере дитину собі, у зв`язку з чим у неї існують обґрунтовані побоювання, що він або її несвоєчасно поверне або зробить щось непередбачуване. Крім цього, в діях відповідача вона побачила елементи аморальної поведінки, зокрема у 2019 року, будучи оголеним, зробив фото з дитиною, що стало однією з причин розлучення, а тому всі дії в сукупності порушують вимоги ч.2 ст. 120 СК України. Оскільки дочка ще маленька, вона не зможе проживати без матері з батьком, так як в неї з донькою дуже тісний зв`язок, в той час як у відповідача відсутні житлово-побутові умови для проживання дитини та у нього немає достатньо вільного часу для догляду за нею. Крім того, відповідач має двох синів від попередніх шлюбів, вихованням яких також займається недбало. Позивач вказує, що з 30.05.2017р. працює головним спеціалістом Відділу культури по Індустріальному району департаменту культури Харківської міської ради, має позитивну характеристику, постійно слідкує за здоров`ям дочки, створені найкращі умови для дитини, в неї є свій дитячий куточок, а отже жодних підстав для їх розлучення немає. Водночас, вважає за необхідне визначити графік участі батька у вихованні доньки в присутності матері або бабусі [PERSON] . У зв`язку з наведеним, позивач просить: 1)визначити місце проживання доньки з нею за місцем її реєстрації або проживання; 2)встановити відповідачу порядок участі у вихованні дитини за місцем проживання матері або в громадських місцях культурно-розважального характеру, що призначені для повноцінного віку дитини та відповідають її віку, за бажанням дитини та з урахуванням стану її здоров`я, в обов`язковій присутності матері або бабусі [PERSON] : -кожної суботи щомісяця з 09.00 до 13.00 год.; -кожної середи щомісяця з 17.00 год. до 19.00 год.; -з 10.00 год. до 13.00 год. в день народження дитини 05.03, в святкові дні Різдво, Великдень, Новий рік; -якщо батько не має змоги забрати дитину у визначений час побачень, то цей час відкладається на інший - за домовленістю обох батьків; -за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, у дні зустрічей надати можливість батьку забирати дитину з дошкільного та шкільного закладу освіти особисто; -спілкування засобами телефонного зв`язку батька з донькою у період бадьорості дитини, з урахуванням режиму дня, стану здоров`я, бажання спілкуватись з батьком. 3)стягнути з відповідача судові витрати. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі За ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 04.02.2022р. відкрито спрощене позовне провадження (а.с.75). 03.11.2022р. згідно ухвали Машівського районного суду здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, витребувано у третьої особи-1 письмовий висновок щодо розв`язання спору (а.с.101). Відповідно до ухвали від 23.01.2023р. до участі у справі залучено третю особу-2 (а.с.159). За ухвалою суду від 23.02.2023р. підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.181). Відповідно до ухвали суду від 03.04.2023р. вирішено провести заочний розгляд справи. Позиції учасників судового провадження В судове засідання позивач та третя особа-2 не з`явилися, направили заяву та лист про розгляд справи без їх участі, позивач позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві, не заперечує проти заочного рішення (а.с.187199). Відповідач та третя особа-1 належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили (а.с.186, 209, 211-214,215). Під час перебування справи у Вовчанському районному суді відповідач від отримання пакету документів відмовився, в установлений судом строк відзив на позов не направив (а.с.98). Виходячи з викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи за наявними у справі доказами. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.08.2018р. та є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16.06.2020р. про розірвання шлюбу та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.03.2019р. (а.с.21, 27). Як видно з Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру від 18.10.2018р. позивач зареєстрована в [ADDRESS] з 06.03.2002р. (а.с.15). За довідкою про склад сім`ї від 24.11.2021р., позивач зареєстрована в [ADDRESS] з донькою [PERSON] ( [INFO] - дата реєстрації) та спільно ще з чотирма особами (а.с.16). Згідно довідки виконкому Харківської міської ради № 04/03-21 від 25.11.2021р. позивач [PERSON] працює в Департаменті культури Харківської міської ради на посаді головного спеціаліста Відділу культури по Індустріальному району з 30.05.2017р. (а.с.17), характеризується виключно позитивно (а.с.18), з листопада 2021 року отримує дохід у вигляді заробітної плати (а.с.29). Як видно з висновку ЛКК № 233 від 26.11.2021р. КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» Харківської міської ради, позивач психічних розладів не має (а.с.19). Згідно довідки КПН ХОР «Обласний наркологічний диспансер» № 2866 від 26.11.2021р. позивач на диспансерному (профілактичному) обліку не перебуває, ознак наркологічної патології не виявлено (а.с.20). За довідкою КЗ «Дошкільний навчальний заклад (Ясла-садок) № 440 Харківської міської ради № 197/01-56 від 26.11.2021р. [PERSON] дійсно відвідує вказаний навчальний заклад з 01.09.2021р. (а.с.28), а з 26.03.2021р. укладена декларація про вибір лікаря дитині в КНП «Міська дитяча поліклініка № 7» Харківської міської ради (а.с.30). За рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20.11.2019р. з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) (а.с.31-37) Згідно довідки Харківського РУП № 2 конфлікт між позивачкою та відповідачем було розглянуто по Закону України «Про звернення громадян» і зареєстрований 02.02.2020р. (а.с.42). Як видно зі свідоцтва про право власності на житло від 08.01.2009р. в [ADDRESS] воно належить п`ятьом особам з прізвищем [PERSON] (а.с.43). Позивачем додано фото на житло (а.с.44-69), а також фото чоловіка в нижній білизні зі сплячою дитиною (а.с.69). Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 55 від 10.02.2023р., орган опіки вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] (а.с.188-189). До суду позивач також направила нотаріально засвідчені пояснення [PERSON] та [PERSON] (а.с.194-195). Мотиви суду Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини з позивачкою У статті 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини (стаття 141 СК України). У частині четвертій статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України). Як свідчать з матеріалів справи малолітня [PERSON] після припинення сімейних відносин між її батьками, сторонами у справі, залишилася проживати зі своєю матір`ю [PERSON] , окремо від батька, в [ADDRESS] . З 01.09.2021р. дитина відвідує КЗ «Дошкільний навчальний заклад (Ясла-садок) № 440 Харківської міської ради, а з 26.03.2021р. перебуває під наглядом лікаря в КНП «Міська дитяча поліклініка № 7» Харківської міської ради. Враховуючи викладене, орган опіки вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] , які через воєнний стан змушені змінити місце проживання і фактично проживають в [ADDRESS] . У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України дає підстави для висновку, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21), зроблено висновок, що «відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятися поглядам та думці дитини згідно з її віком і зрілістю. Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом із тим згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією». Суд позбавлений можливості заслухати думку дитини, оскільки позивач категорично проти цього заперечувала. Отже, даючи оцінку доказам у справі, суд дійшов висновку, що оскільки малолітня [PERSON] досягла віку 4 років та постійно проживає зі своєю матір`ю [PERSON] , яка піклується про її розвиток, утримання, стан здоров`я, виховання, відповідач до суду не з`явився, спростування щодо позову не направив, а тому позов в цій частині слід задовольнити та визначити місце проживання дитини з матір`ю. Стосовно вимоги про встановлення відповідачу порядку участі у вихованні дитини, суд зазначає таке. Так, відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно з частинами четвертою-шостою статті 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення (стаття 158 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Таким чином, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди. При вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахування конкретних обставин справи. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принципи рівності прав батьків у вихованні дитини та забезпечення найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю переважають інтереси батьків. У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Як видно з матеріалів справи, вони не містять доказів наявності між позивачкою та відповідачем спору щодо участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Крім цього, з даного приводу позивач не зверталася до органу опіки та піклування, що є обов`язковою умовою відповідно до ст. 159 СК України. Стосовно довідки Харківського РУП № 2 про конфлікт між позивачкою та відповідачем щодо дитини, який було розглянуто по Закону України «Про звернення громадян» і зареєстрований 02.02.2020р., суд зазначає, що вона не може бути єдиним доказом наявності між сторонами саме спору щодо участі у вихованні дитини, оскільки суд не може оцінити зміст конфлікту за відсутності таких даних, а з того часу пройшло більше 3 років. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо направлених позивачкою нотаріально засвідчених пояснень [PERSON] та [PERSON] , суд вважає їх неналежними доказами у справі. Так, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду ч.1 ст. 82 ЦПК). Згідно ч.ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 230 ЦПК України кожний свідок допитується окремо. Перед допитом свідка головуючий встановлює його особу, вік, рід занять, місце проживання і стосунки зі сторонами та іншими учасниками справи, роз`яснює його права і з`ясовує, чи не відмовляється свідок із встановлених законом підстав від давання показань. Якщо перешкод для допиту свідка не встановлено, головуючий під розписку попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приводить його до присяги. Отже, суд досліджує докази безпосередньо, тобто свідки повинні дати показання суду особисто, будучи попередженими про кримінальну відповідальність, а також після приведення до присяги. Також суд звертає увагу, що у підготовчому судовому засіданні позивач від допиту свідків відмовилася, хоча докази подаються безпосередньо у підготовчому судовому засіданні, що передбачено ч.3 ст. 91 ЦПК України. За таких обставин, враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів наявності між позивачкою та відповідачем спору щодо участі у вихованні дитини, з даного приводу ні позивач, ні відповідач до органу опіки не зверталися та не просити визначити способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, орган опіки такого рішення не приймав, а відтак суд дійшов висновку, що у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Мотив рішення щодо розподілу судових витрат Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, позивач заявила дві немайнові вимоги, але оплатила лише одну з них, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір у розмірі 992, 40 грн, а також стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір за другу вимогу немайнового характеру в розмірі 992, 40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial