Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

23 січня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Верховного Суду про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що внаслідок невиконання рішення Хмельницького міськрайонного суду у справі №686/4032/21 в період часу за 23 листопада 2022 року йому заподіяна моральна шкода у розмірі 5 000 000.00 грн. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що завдана йому шкода полягає у моральних стражданнях та переживаннях, які він зазнав внаслідок невиконання рішення суду. Неминучим наслідком порушення права позивача є обов`язок правопорушника відшкодувати моральну шкоду, що розрахована позивачем за вільним волевиявленням та буде справедливою сатисфакцією за порушене право на судовий захист і ефективним юридичним захистом. Позивач змушений звертатись до суду з метою захисту прав. Відсутність коштів не є виправданням для держави в разі невиконання рішення суду або в разі значних затримок у виконанні такого рішення, що порушує конституційне право позивача на доброякісну послугу, право правомірного очікування на справедливий суд, право на судовий захист. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.01.2023 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та справу призначено у підготовче засідання на 01.03.2023 року. 17.02.2023 року до суду представником відповідача було направлено відзив на позов, в якому заперечуються позовні вимоги, оскільки позивачем не наведено доказів на підтвердження того, що Верховним Судом йому завдана моральна шкода. Ухвалою суду від 01.03.2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 30.03.2023 року. У судове засідання позивач не з`явився проте, у змісті позовних вимог просить справу розглядати без його участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відзиві вказав про розгляд справи без участі представника. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження, а тому не підлягають до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням Хмельницького міськрайонного суду у справі №686/4032/21 за позовом останнього до Держави Україна про відшкодування шкоди. Рішенням Хмельницького міськрайоннного суду Хмельницької області від 26 травня 2021 року у справі №686/4032/21 за позовом [PERSON] до Держави Україна про відшкодування шкоди, стягнуто з державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби на користь [PERSON] 500 гривень компенсації моральної шкоди. В задоволенні решти вимог відмовлено. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 21.07.2021 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 26.05.2021 року залишено без змін, а постановою Хмельницького апеляційного суду від 10.11.2021 року рішення суду від 26.05.2021 року залишено без змін та поновлено виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 26.05.2021 року. Постановою Верховного Суду від 08.06.2022 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 26.05.2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10.11.2021 року залишено без змін. Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду у справі №686/4032/21 в період часу за 23 листопада 2022 року в розмірі 5 000 000,00 грн. На обґрунтування своїх вимог вказав, що моральна шкода, завдана йому, полягає у порушенні прав на справедливий суд. Позивач змушений звертатись до суду з метою захисту прав. Держава несе відповідальність за виконання остаточного рішення суду. Факт, з яким закон пов`язує наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, є порушення права позивача на судовий захист невиконанням рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Відповідно до ч. 2 ст. 17 цього Закону найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд. Частиною 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень суду першої інстанції не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Доказування наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправністю дій її заподіювача і шкодою є обов`язком позивача. На підставі ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди, завданої внаслідок діяльності зазначених органів, діють правила частини шостої цієї статті. Згідно з ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу). Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої посадовою особою правоохоронного органу, пославшись на положення ст. 1174 ЦК України. Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 1 і ч. 2 ст. 23 ЦК України). Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови від 31 березня 2005 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, причинний зв`язок між протиправністю поведінки заподіювача шкоди і заподіяною шкодою. За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1 і 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 1, ч. 5 і ч. 6 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Саме на позивача покладено обов`язок довести, якими діями йому завдано моральну шкоду, в чому вона полягає та з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір. Гарантоване ст. 55 Конституції України і конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано належних доказів щодо заподіяння Верховним Судом моральної шкоди та не зазначено, в чому полягала протиправна поведінка відповідача, не встановлено причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що відповідачем внаслідок невиконання рішення Хмельницького міськрайонного суду у справі №686/4032/21 в період часу за 23 листопада 2022 року йому було завдано моральних страждань. Враховуючи наведене, оскільки в судовому засіданні не встановлено неправомірності дій Верховного Суду, що не пов`язані із здійсненням правосуддя, позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди, а також відсутній причинний зв`язок між шкодою та діями Верховного Суду, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed