Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

У грудні 2022 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Щербини Максима Сергійовича (далі також - інспектор УПП в м. Києві Щербина М. С.), в розмірі 24 000 грн. На обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 20.04.2021 інспектором УПП в м. Києві Щербиною М. С. було винесено постанову серії ЕАН № 4096729 про притягнення його до адміністративної відповідальності шляхом накладення адміністративного стягнення у розмірі 425 грн. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11.06.2021 вказану постанову було скасовано, а провадження у справі закрите. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2021 рішення Дарницького районного суду від 11.06.2021 залишено без змін. Позивач посилається на те, що неправомірні дії інспектора УПП в м. Києві Щербини М. С. по безпідставному притягненню до адміністративної відповідальності завдали йому моральної шкоди, яка полягає у порушенні його нормальних життєвих зв`язків та погіршенні матеріального становища, оскільки він відвідував усі судові засідання, був змушений скористатися послугами адвоката для захисту своїх прав та законних інтересів і оплатити його послуги за надану правову допомогу в сумі 11 350 грн та судовий збір за подання позову у розмірі 425 грн. Окрім того під час розгляду справи він зазнавав душевних страждань з огляду на розуміння ризику незадоволення позову, що могло призвести до повної або часткової відмови у присудженні на його користь судових витрат. Ухвалою від 10.01.2023 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 30.01.2023 від Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, які мотивовані тим, що рішенням суду в адміністративній справі не було установлено неправомірність дій інспектора поліції при притягненні позивача до адміністративної відповідальності, а лише скасовано постанову та закрито провадження по справі з підстав відсутності доказів вчинення правопорушення. З урахуванням наведеного відповідач вважає, що жодних протиправних дій співробітником поліції не було вчинено, що спростовує сам факт заподіяння позивачу будь-якої шкоди внаслідок його дій. Відповідач також зазначив, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, ним також не обґрунтовано, з чого він виходив при визначенні розміру суми компенсації за начебто спричинену моральну шкоду, не вказано та не доведено, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) відповідача вони заподіяні. Є необґрунтованими і твердження позивача про те, що він відвідував усі судові засідання, був змушений скористатися послугами адвоката для захисту своїх прав та законних інтересів та поніс судові витрати, оскільки розгляд справи в суді першої інстанції проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, в суді апеляційної інстанції - в порядку письмового провадження, а його судові витрати рішеннями судів стягнуті за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції. Інспектор УПП в м. Києві Щербина М. С. як третя особа правом на подання пояснень щодо позову/відзиву не скористався. 03.03.2023 від позивача надійшли додаткові пояснення по суті позовних вимог та заява про подання доказів витрат на правничу допомогу після ухвалення рішення. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 20.04.2021 інспектором УПП в м. Києві старшим лейтенантом Щербиною М. С. винесено постанову серії ЕАН № 4096729 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. У постанові зазначено, що 20.04.2021 о 15-05 год [PERSON] , керуючи транспортним засобом HYUNDAI IONIQ, н.з. [NUMBER] , здійснив зупинку на в`їзді у двір за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 32, чим порушив пункт 15.9 (и) ПДР України, частина 1 статті 122 КУпАП, та у подальшому відмовився пред`явити посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс ОСЦПВ, чим порушив пункт 2.4 ПДР України Не погодившись з цією постановою, [PERSON] оскаржив її до суду (адміністративна справа № 753/9317/21). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11.06.2021 позов [PERSON] задоволено - скасовано постанову інспектора УПП в м. Києві Щербини М. С. від 20.04.2021 серії ЕАН № 4096729 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн скасовано, а провадження по справі закрите. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2021 апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишено без задоволення, а рішення суду - без змін. Зі змісту вказаних судових рішень вбачається, що підставою для скасування постанови стало ненадання відповідачем доказів на підтвердження правомірності складання оскаржуваної постанови та недоведеність факту порушення позивачем Правил дорожнього руху. Стаття 56 Конституції України гарантує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплює стаття 23 ЦК України, яка визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом, установленим частиною 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини… Частиною 2 цієї статті визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди фізичній особі незалежно від вини заподіювача такої шкоди, до яких, зокрема, належить шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, та шкода, завдана внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Водночас зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї норми передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. За приписами статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Аналогічним чином врегульоване питання відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (стаття 1174 ЦК України). Відтак спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Згідно з нормами цивільного процесуального закону, які визначають загальні правила доказування у цивільному процесі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення і щодо яких у учасників справи виникає спір (статті 12, 76, 81, 82 ЦПК України). За положеннями статей 77, 78, 79, 80, 89 цього Кодексу докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості і об`єктивності, а в своїй сукупності - також достатності, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування. Отже, виходячи зі змісту наведених законодавчих норм, за обставин цієї справи доказуванню, в першу чергу, підлягає невідповідність дій та/або рішень інспектора УПП в м. Києві Щербини М. С. щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності вимогам закону чи іншого нормативного акта. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17. За міркуванням позивача доказом протиправності дій та рішення поліцейського щодо притягнення його до адміністративної відповідальності є сам факт задоволення судом його адміністративного позову, проте дослідженням змісту судових рішень у справі № 753/9317/21 установлено, що скасовуючи постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП та закриваючи провадження у справі суди виходили з того, що у цій справі основним та єдиним доказом вчинення правопорушення є висновки працівника поліції, які не можуть бути достатнім доказом за відсутності інших доказів вчинення такого правопорушення, а таких доказів відповідач не надав. Відтак судовим рішенням в адміністративній справі не було установлено протиправності дій службової особи суб`єкта владних повноважень, а правовою підставою для задоволення вимог позову послугувала норма частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. За таких обставин факт скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення не свідчить про протиправність рішень, дій чи бездіяльності службової особи відповідача та не зумовлює настання цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди (постанова Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 312/262/18) . Ствердження позивача про те, що протягом чотирьох місяців він перебував під судом і зазнавав при цьому моральних страждань, є очевидно безпідставними з огляду на те, що у справі про адміністративне правопорушення до нього була застосована передбачена законом позасудова процедура, а судовий процес щодо оскарження постанови ініціював він сам, діючи при цьому на власний розсуд і ризик. Не заслуговують на увагу і посилання позивача на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки положення цього Закону на спірні правовідносини не поширюються. Інших доводів щодо незаконності рішень, дій чи бездіяльності посадової особи органу державної влади, позовна заява не містить. Отже ураховуючи, що позивачем не доведено незаконність (протиправність) рішень, дій чи бездіяльності працівника органу поліції при притягненні його до адміністративної відповідальності як обов`язкової умови для відшкодування державою шкоди, у тому числі моральної, суд не знайшов підстав для задоволення його вимог. Питання наявності факту заподіяння позивачу моральних страждань та втрат немайнового характеру у цьому рішенні суд не досліджував, оскільки недоведеність такого обов`язкового елементу складу цивільного правопорушення як протиправність рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади чи його службової особи є достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. З огляду на результат розгляду справи сплачений позивачем судовий збір та його витрати на професійну правничу допомогу залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed