Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача Чортківської міської ради Тернопільської області про повернення коштів. В позовній заяві позивач вказала, що під час проведення аукціону (прилюдних торгів), який відбувся 28.11.2013, придбала нежитлове приміщення загальною площею 141,7 м2, що розташоване за адресою : [ADDRESS] , що стверджується договором купівлі-продажу від 29.11.2013, укладеним між нею та громадою м. Чорткова в особі Чортківської міської ради. Умови даного відплатного договору вона виконала повністю і своєчасно сплатила в міську казну вартість приміщення в сумі 669 816,00 гривень. Однак, володіти, користуватися та розпоряджатися даним нерухомим майном з 2015 року [PERSON] не має можливості, оскільки, заступником прокурора Тернопільської області було подано позов в інтересах держави в особі Тернопільської обласної ради та господарським судом Тернопільської області 11.12.2017 було винесено рішення, згідно якого визнано недійсним результати аукціону з продажу нежитлового приміщення за адресою : [ADDRESS] , проведеного 27.11.2013 та договір купівлі - продажу даного приміщення, укладеного між територіальною громадою міста Чорткова в особі Чортківської міської ради та [PERSON] , а також визнано право власності на це нежитлове приміщення за Тернопільською обласною радою. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.04.2018, рішення господарського суду Тернопільської області залишено без змін. За таких обставин, [PERSON] втратила право власності на приміщення з дня набрання рішенням господарського суду законної сили 27.04.2018, а також на кошти в розмірі 669 816,00 гривень, які були внесені нею до міського бюджету. Просить суд стягнути з відповідача в її користь вартість спірного приміщення 669 816,00 гривень, 3% річних від суми, якою міська рада користувалась з 01.01.2014 по 28.02.2021, що складає 144 019,62 гривень, інфляційні витрати в розмірі 1\~186 384.08 гривень, а всього 2 024 237,00 гривень та моральну шкоду у розмірі 200\~000 гривень. \~ \~ \~ \~Представником відповідача Чортківської міської ради було подано відзив на позовну заяву, згідно якого позов [PERSON] не визнає, просить відмовити у його задоволенні та застосувати до позовних вимог строки позовної давності. Крім того, зазначає, що жодного розрахунку 3 % річних, інфляційних витрат позивачка не навела, а отже суми є необґрунтованими. \~ \~ \~ \~Також, в ході розгляду справи по суті, представником відповідача було заявлено клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з тим, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства відповідно до ст. 20 ГПК України. Позивачкою, в свою чергу, було подано заперечення на заявлене клопотання, в якому вона вказала, що в даному спорі мова йде не про приватизацію майна в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 20 ГПК України та не регулюється Законом України «Про приватизацію державного та комунального майна», а про повернення безпідставно набутого майна у відповідності до ст. 1212 ЦК України. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 09 березня 2023 року відповідачу було відмовлено у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі та зазначено, що в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Разом з тим, даний спір не відноситься до критеріїв, за якими він підлягав би розгляду за правилами господарського судочинства, як то здійснення господарської діяльності, або наявність спору з корпоративних правовідносин, або спору щодо права власності на майно, реєстрації та обліку цього майна тощо. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. В ході розгляду справи подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просить відмовити у його задоволенні повністю. Суду зазначила, що способом захисту своїх прав у позові позивачка визначила за ст. 22 ЦК України, як відшкодування збитків, що не є на думку представника відповідача, належним способом захисту її прав. Посилання ж позивачки на ст. 1212 ЦК України у запереченні на клопотання відповідача про закриття провадження у справі, свідчить про зміну підстав позову, що не було зроблено позивачкою у відповідності до Цивільного процесуального кодексу України, тому не може бути взято до уваги судом при вирішенні спору. Також не підлягають до задоволення вимоги позивачки про стягнення з відповідача відсотків, інфляційних витрат, оскільки, позивачкою на наведено їх розрахунок у відповідності до закону та моральної шкоди, яка не є обґрунтованою. \~ \~ \~ \~Розглянувши справу, врахувавши позицію позивачки, вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. За положеннями ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. \~\~\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~За положеннями ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 цього Кодексу). За положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. \~ \~ \~ \~Суд відхиляє твердження представника відповідача щодо порушення позивачем встановленого ЦПК України порядку зміни підстав позову у зв`язку зі зміною правового обґрунтування позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (провадження № 14-703цс19), застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками. За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який\~ складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. \~ \~ \~ \~Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21). Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, а відтак зміна предмета позову\~ означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин. Зміна предмета позову\~означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а\~зміна підстав позову\~- це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. \~ \~ \~ \~На відміну від викладеного,\~правові підстави позову\~- це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. \~ \~ \~ \~Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) та підтриманий у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19. При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Судом встановлено, що під час проведення аукціону (прилюдних торгів), який відбувся 28 листопада 2013 року, що стверджується протоколом № 5, [PERSON] придбала нежитлове приміщення загальною площею 141,7 кв. м. за адресою : [ADDRESS] , що стверджується договором купівлі-продажу, укладеним 29 листопада 2013 року між [PERSON] та громадою м. Чорткова в особі Чортківської міської ради. Відповідно до умов даного договору, [PERSON] сплатила в міську казну вартість приміщення в сумі 669 816,00 гривень, що стверджується платіжними дорученнями: № к7/М/62 від 22.11.2013 на суму 37212,00 гривень; № к7/4/64 від 04.12.2013 на суму 310 604,00 гривень; № к7/5/96 від 05.12.2013 на суму 69000,00 гривень; № к7/6/38 від 06.12.2013 на суму 98 500,00 гривень; № к7/9/178 від 09.12.2013 на суму 154 500,00 гривень. Проте, реалізувати своє право власності в межах, які передбачені в ст. 319 ЦК України, а саме: вільно володіти, користуватись та розпоряджатися на власний розсуд нежилим приміщенням площею 141,7 м2 за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не змогла, так як 06 січня 2015 року заступником прокурора Тернопільської області було подано позов в інтересах держави в особі Тернопільської обласної ради, предметом якого було визнання та скасування: рішення Чортківськоі міської ради №742 від 24.12.2012 «Про затвердження Переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Чорткова, які підлягають приватизації у 2013 році» в частині нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] , зазначено в додатку «Перелік об`єктів комунальної власності м. Чорткова, які підлягатимуть приватизацію 2013 році» до рішення №742 від 24.12.2012 за порядковим номером 12; рішення Чортківської міської ради №747 від 24.12.2012 «Про затвердження способу продажу об`єктів комунальної власності м. Чорткова, які підлягають приватизації у 2013 році» в частині нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зазначено в додатку №1 «Перелік об`єктів комунальної власності м. Чорткова, які підлягатимуть приватизації у 2013 році шляхом продажу на аукціоні» за порядковим номером 12; рішення виконавчого комітету Чортківської міської ради № 778 від 26.12.2012 «Про присвоєння поштової адреси на нежитлове приміщення в [ADDRESS] , загальною площею 141,7 м2.; рішення виконавчого комітету Чортківської міської ради №55 від 20.03.2013 «Про оформлення права власності на нежитлове приміщення в [ADDRESS] , загальною площею 141,7 м2. Власник-територіальна громада м. Чорткова в особі Чортківської міської ради»; визнання недійсними результатів аукціону з продажу нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , проведеного 27.11.2013 та оформленого протоколом №5 від 28.11.2013; визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, яке підлягає продажу на аукціоні 29.11.2013, укладеного між територіальною громадою м. Чорткова в особі Чортківської міської ради та [PERSON] ; визнання права власності на нежитлове приміщення в [ADDRESS] , загальною площею 141,7 м2 за територіальною громадою Тернопільської області в особі Тернопільської обласної ради. Господарським судом Тернопільської області 11.12.2017 було винесено рішення у справі № 921/2/15-Г/6, згідно якого визнано недійсними результати аукціону з продажу нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , проведеного 27.11.2013 та оформленого протокол №5 від 28.11.2013 та договір купівлі - продажу даного приміщення, укладеного між територіальною громадою міста Чорткова в особі Чортківської міської ради та [PERSON] , а також визнано право власності на це нежитлове приміщення за Тернопільською обласною радою. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.04.2018 рішення господарського суду Тернопільської області у справі № 921/2/15-Г/б залишено без змін. За таких обставин, з дня набрання рішенням господарського суду від 27.04.2028 законної сили, позивачка втратила кошти в сумі 669 816,00 гривень (вартість приміщення), які були нею внесені до міського бюджету, що стверджується вище вказаними платіжними дорученнями та нотаріально завіреною заявою Чортківського міського голови від 24.12.2004. За наслідками розгляду справи № 921/2/15-Г/6 встановлено, що відповідач продав приміщення, яке йому не належало на праві власності, так як судом першої інстанції скасовано всі рішення Чортківської міської ради, які приймались нею відносно спірного приміщення. Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення глави 83 ЦК України (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави) згідно з нормою п.1 ч.3 ст.1212 ЦК України застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Враховуючи наведене, спір у даній справі за своєю суттю та правовою природою є спором про повернення безпідставно набутого та збереженого майна ( у даному випадку коштів) на підставі ст. 1212 ЦК України. Вказане становить як фактичну, так і правову підставу даного позову в частині повернення коштів в сумі 669 816,00 гривень (вартість приміщення). Ключовою обставиною у даному спорі є те, що відпала підстава, на якій відповідач (Чортківська міська рада) набув майно (кошти), а саме: визнання недійсним договору купівлі-продажу. Із цим фактом у відповідача виник обов`язок повернути [PERSON] отримані кошти як безпідставно набуте (збережене) майно. Якою саме була підстава перерахування позивачем відповідачу коштів, в тому числі її правове регулювання, а також причини, з яких така підстава відпала в подальшому, у даному спорі не мають жодного ні фактичного, ні правового значення. Правова природа та форма самої підстави, на якій відповідач отримав кошти, зокрема, чи то договір купівлі-продажу приміщення в порядку приватизації майна, чи то будь-який інший правочин, не впливає на правові наслідки та статус отриманих коштів як безпідставно набутого майна, а відповідно і на правове регулювання відносин стосовно набуття, збереження майна без достатньої правової підстави згідно ст.1212 ЦК України. Таким чином, спір у даній справі між позивачам та відповідачем не є спором щодо приватизації майна в розумінні п.2 ч. 1 ст. 20 ГПК України та не регулюється Законом України «Про приватизацію державного та комунального майна» чи іншими актами законодавства у цій сфері. Вказане підтверджується і тим фактом, що договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 29.11.2013 був визнаний недійсним не в рамках спору (позову) між Чортківською міською радою (продавець) та [PERSON] (покупець), що є сторонами у даній справі, а у справі за віндикаційним позовом іншої особи - заступника прокурора Тернопільської області в особі Тернопільської ради, яка не була учасником процесу приватизації та стороною договору купівлі-продажу. Отже враховуючи вище викладене, вимога про стягнення з відповідача коштів в сумі 669\~816 гривень підлягає задоволенню. Стосовно вимог\~про стягнення\~3\~%\~річних,\~інфляційних витрат\~суд зазначає\~наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Згідно із положеннями статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Відповідно до статті 3 цього Закону, індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Отже, зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен місяць щодо якого обчислюється відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). З матеріалів справи не вбачається, що вказані позивачем суми боргу підтверджені належним розрахунком та за який саме період, а отже вимога про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних не підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то позивачка вказує, що письмовою вимогою від 08.04.2021 просила Чортківську міську раду повернути кошти, які були нею сплачені за придбання приміщення, однак, відповідач жодним чином не відреагував на її вимогу. На купівлю приміщення вона позичила частину грошових коштів у своїх родичів, які в подальшому не змогла повернути. Це призвело до скандалів та зневаги до неї серед родичів, що, в свою чергу вплинуло на стан її фізичного та психічного здоров`я, на підтвердження чого надала висновок консультанта від 20.09.2021 та заключення ЛКК №5/610 від 21.09.2021 КНП «ЦПМСД» Чортківської міської ради. Також, будучи інвалідом ІІІ групи, вона змушена шукати додаткові засоби до існування, що в її становищі вкрай важко. Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно положень пункт у 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» прямо зазначено, що критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження не можуть бути підставою для відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, суд вважає, що обставини, з яким закон пов`язує підстави для стягнення моральної шкоди позивачем в повній мірі не наведено, тому в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди також слід відмовити. Згідно частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом\~статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Згідно п. 10 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі - громадяни, віднесені до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. З посвідчення серії [NUMBER] від 29.01.2020 вбачається, що [PERSON] є інвалідом ІІІ групи та особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, категорія 1. Відповідно до частин 1, 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, інші особи, які б понесли судові витрати відсутні, стягнення судового збору підлягає з відповідача в користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 669\~816 гривень, що становить 6\~698, 16 гривень.

Outcome: partial