Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким визнати за ним право власності на земельну ділянку і садовий будинок в садівничому товаристві « [INFO] », що розташований за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки площею 0.06 га 51214101100:02:0006:0394 на підставі договору купівлі-продажу укладеного між ним, позивачем [PERSON] , та [PERSON] , який фактично відбувся 20 травня 2018 року. Ухвалою суду від 11.01.2023 року було відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, підготовче засідання після відкладання було призначено на 14.03.2023 року. 08 лютого 2023 року позивач надав заяву про уточнення позовних вимог та долучення до матеріалів справи письмових доказів. Ухвалою суду від 08.02.2023 року прийнято до розгляду уточнення позовних вимог, яким позивач просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку в садівничому товаристві « [INFO] », що розташований за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки площею 0.06 га 51214101100:02:0006:0394 на підставі договору купівлі-продажу укладеного між позивачем та [PERSON] , який фактично відбувся 20 серпня 2020 року та визнати дійсним договір купівлі-продажу між нею та [PERSON] , який фактично відбувся 20 серпня 2020 року, згідно якого позивач купив земельну ділянку в садівничому товаристві « [INFO] », що розташований за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки площею 0.06 га 51214101100:02:0006:0394. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20 травня 2018 року між ним та відповідачем відбулась домовленість, згідно якої відповідач продає позивачу вищезазначену земельну ділянку з розташованим на ній садовим будинком за 1000.00 доларів США. Але оскільки відповідач одразу після підписання угоди й отримання коштів, виїхала до своєї доньки, але обіцяла приїхати до міста Болград щоб оформити договір купівлі-продажу в нотаріальній формі. 20.08.2020 року сторони знову підписали договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0.06 га 51214101100:02:0006:0394, згідно акту прийому-передачі від 25.08.2020 року позивач отримав земельну ділянку, однак, внаслідок поганого здоров`я відповідач ухиляється від оформлення договору нотаріально, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. \~ \~ \~ \~Позивач до суду не прибув, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлений належним чином, надав заяву про слухання справи за його відсутності. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] до суду не прибула, про час та місце розгляду справи сповіщена\~ належним чином. Позовні вимоги визнала\~ у повному обсязі, просила розглянути справу без її участі, про що надала відповідні заяви від 20.01.2023 року. Оскільки сторонами по справі було подано заяви про розгляд справи за їх відсутності, судом у відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України було ухвалено провести розгляд справи в підготовчому засіданні за відсутності сторін по справі на підставі наявних документів в матеріалах справи. Відповідно до ст. 206 ЦПК України Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку\~про часткове задоволення позовних вимог\~за наступних підстав. Судом встановлено, що 20 травня 2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено в письмовій договір, згідно якого вони домовились про те, що [PERSON] продає [PERSON] за 1000 доларів США земельну ділянку площею 0.06 га, з кадастровим номером 51214101100:02:006:0394, з розташованим на ній садовим будинком, загальною площею 38.9 кв.м. Ця земельна ділянка знаходиться на території садового товариства « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] . 20 травня 2018 року [PERSON] надала розписку про отримання від [PERSON] грошових коштів у розмірі 1000.00 доларів США за договором купівлі-продажу земельної ділянки із садовим будиночком за адресою: [ADDRESS] (садове товариство « [INFO] »). Згідно рішення Болградської міської ради Одеської області від 31 липня 2020 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: садівниче товариство « [INFO] », [ADDRESS] . А Також передано в приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0600 га (кадастровий номер 51214101100:02:006:0394) для індивідуального садівництва, за адресою: садівниче товариство « [INFO] », [ADDRESS] . Право власності на вищевказану земельну ділянку було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно згідно Витягу з Реєстру від 19.08.2020 року, з якого вбачається, що власником земельної ділянки площею 0.06 га, з кадастровим номером 51214101100:02:006:0394, є [PERSON] (а.с.12). Згідно договору купівлі-продажу від 20 серпня 2020 року продавець [PERSON] зобов`язується передати майно у власність покупцю [PERSON] , а саме земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS] , садове товариство « [INFO] », площе. 0.06 га (600 кв.м.), кадастровий номер 51214101100:02:006:0394. Продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчиняється за 1000 доларів США, які отримані продавцем від покупця до оформлення цього договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану земельну ділянку. Відповідно до Акту прийому-передачі земельної ділянки від 25.08.2020 року [PERSON] з однієї сторони і [PERSON] з другої сторони склали акт про те, що [PERSON] особисто передала, а [PERSON] особисто і фактично прийняв земельну ділянку площею 600 кв.м., кадастровий номер 51214101100:02:006:0394, розташовану за адресою: [ADDRESS] , а також прийняв ключі від воріт хвіртки (а.с.39). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на дату ухвалення судового рішення власником земельної ділянки з кадастровим номером 51214101100:02:006:0394 є [PERSON] , відомості про заборони відчуження відсутні. У відповідності до\~ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до положень ч. 1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до положень ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Статтею 638 ЦК України\~встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Така згода між сторонами була досягнута по всіх істотних умовах договору купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки. Зокрема, було досягнуто згоди по наступних умовах договору купівлі-продажу: визначено предмет договору купівлі-продажу, погоджено ціну товару (земельної ділянки), внесено позивачем, як покупцем, належної грошової суми за придбаний товар, земельну ділянку, продавцем переданий, а позивач, в свою чергу, земельну ділянку отримав та на власний розсуд користується та володіє нею. Відповідно до\~ст. 334 ЦК України\~право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності з ч. 1\~ст. 321 Цивільного кодексу України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При вирішенні справи по суті суд приймає до уваги правову позицію, яка викладена в Постанові ВСУ № 6-1288цс17 від 06 вересня 2017 року, згідно якої суди дійшли неправильного висновку про те, що норма ч. 2\~ст. 220 ЦК України\~не застосовується до спірних правовідносин у зв`язку з необхідністю державної реєстрації договору купівлі-продажу нерухомого майна. Однією з умов застосування ч. 2\~ст. 220 ЦК України\~та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відповідно до п. 13\~постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року\~при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Під ухиленням від нотаріального посвідчення договору має розумітися як активна протидія цьому, так і пасивне небажання вчинити цю дію. Відтак, оскільки станом на дату укладання договору купівлі-продажу від 20 серпня 2020 року продавець [PERSON] була власником земельної ділянки з кадастровим номером 51214101100:02:006:0394, заборони щодо її відчуження були відсутні, а покупець [PERSON] придбав вказану земельну ділянку й фактично отримав її у користування, суд приходить до висновку про те, що договір купівлі-продажу від 20 серпня 2020 року фактично укладений сторонами й виконаний. Однак, оскільки відповідач [PERSON] внаслідок похилого віку й поганого здоров`я ухиляється від здійснення нотаріального посвідчення договору, з метою забезпечення прав сторін договору, наявні підстави для визнання дійсним договору купівлі-продажу від 20 серпня 2020 року й, відповідно, визнання за позивачем права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 51214101100:02:006:0394. Відповідачем визнано зазначені факти, що у відповідності до положень ст. 82 ЦПК України не потребує їх доведення. Одночасно суд доходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем права власності на садовий будинок в садівничому товаристві « [INFO] », що розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки позивачем не надано жодних доказів наявності цього права. Суд зазначає, що при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Обов`язок (тягар) доказування обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Аналогічні висновки робить й Верховний суд, зокрема, у постановах \~від 27.02.2019 у справі № 922/1163/18;\~від 29.08.2018 у справі № 909/105/15;\~від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17;\~від 31.01.2018 у справі № 910/8763/17. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ч. 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи безпосередньо дослідив докази у справі. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. \~ \~ \~ Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial