Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

06.07.2022 р. [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із вищезазначеним позовом у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 10.02.2022 р. у розмірі 545603,88 грн., а також стягнути судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що між ним та відповідачем 10.02.2022 року укладено договір позики, за яким останній одержав від позивача грошові кошти в розмірі 521817,68 грн., що еквівалентно 18650 доларів США, які зобов`язався повернути шляхом здійснення таких платежів: 550 доларів США не пізніше 10 березня 2022 р., 550 доларів США не пізніше 10 квітня 2022 р., 17550 доларів США не пізніше 10 травня 2022 р. до 20.06.2019 року. Проте, відповідач у передбачений у договорі строк грошові кошти не повернув та ухиляється від їх повернення. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу та понесені судові витрати. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.07.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач не скористався своїм правом подачі відзиву. 03.02.2023 року на адресу суду надійшла заява від адвоката Задорожного Б.Ю., який представляє інтереси позивача про збільшення позовних вимог, у якій вказує, що позовні вимоги заяви від 06.07.2022 р. підтримує, проте враховуючи зміну офіційного курсу долара США, встановленого НБУ станом на 31.01.2023 р. сума заборгованості у розмірі 18650 доларів США становить 681844,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до п. 1 договору позики від 10.02.2022 р. позикодавець [PERSON] передав, а позичальник [PERSON] прийняв у власність грошові кошти в розмірі 521817,68 грн., що є еквівалентом 18650 доларів США за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на день укладення договору, які позичальник зобов`язується повернути позикодавцю в порядку та на умовах, встановлених договором. Підписанням договору позики позичальник підтверджує факт отримання позики у повному обсязі. Згідно п. 2 договору позики позичальник зобов`язується повернути позикодавцю в гривнях готівкою шляхом здійснення наступних платежів: 550 доларів США не пізніше 10 березня 2022 р., 550 доларів США не пізніше 10 квітня 2022 р., 17550 доларів США не пізніше 10 травня 2022 р. до 20.06.2019 року. Згідно п. 3 договору позики виконання договору здійснюється за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як визначено у ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 627 ЦК України, ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. (постанова Верховного Суду від 24.02.2022 року у справі N 756/1712/21) Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Як убачається з матеріалів справи, на час звернення з позовом до суду відповідач не виконує взяті на себе за Договором позики від 10.02.2022 року зобов`язання, грошові кошти у розмірі 18550 доларів США позивачу не повернуто, тому дана заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості за договором позики від 10.02.2022 р., укладеного між сторонами. Після укладення цього договору позивач всі обов`язки, передбачені договором виконав, а відповідач свої зобов`язання не виконав. В результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 18650 доларів США, що станом на 31.01.2023 р. за офіційним курсом НБУ становить 681844,00 грн. Оскільки відповідач відмовляється виконувати взяті на себе зобов`язання, сума позики ним досі не повернута, суд вважає, що права позивача порушені і підлягають судовому захисту. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 6818,44 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved