Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

У грудні 2022 року позивач звернулася до суду з позовом до АТ «Київський завод «Радар» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 90 019, 83 грн.; моральну шкоду, завдану неправомірними діями відповідача у розмірі 15 000,00 грн.; судовий збір у розмірі 992,40 грн., витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 680,00грн. В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона перебувала з 29.11.1989 р. до 05.09.2022р. у трудових відносинах з АТ «Київський завод «Радар». Станом на 10.11.2022р. заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі склала 90 019,83 грн. Також вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, у розмірі, визначеному відповідно до норм на момент здійснення виплати заробітної плати, яка становить 32 662,66 грн. та завдану моральну шкоду. Просить позов задовольнити. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 05.01.2023р. відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Пояснила, що сам борг по зарплаті їй перерахували у лютому місяці 2023року. Просить вирішити питання щодо стягнення моральної шкоди та витрати на правову допомогу. Представник відповідача у судовму засіданні заперечувала проти позову. Надала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що відповідачем було погашено заборгованість по заробітній платі у розмірі 90 019,83 грн. Отже заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі перед [PERSON] відсутня. Також не погоджується з позовною вимогою позивача щодо стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 32 662,66 грн., оскільки, починаючи з 13.08.2021р. по 23.12.2022р. гривневий рахунок АТ «Київський завод «Радар» було заблоковано у зв`язку з чим, відповідач не мав можливості проводити розрахунки, в тому числі по заробітній платі. Також позивачем не надано жодних доказів на підтвердження завдання моральної шкоди, на обгрунрунтування та визначення характеру та ступеню понесених моральних страждань позивача, відсутня будь-яка аргументація розміру відшкодування, що вимагається. Суд, вислухавши думку позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає чсастковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 29.11.1989 р. до 05.09.2022р. перебувала у трудових відносинах з АТ «Київський завод «Радар», що підтверджується довідкою, наказом/а.с.21-23/. Відповідно до витягу з наказу від 05.09.2022р. № 42-к [PERSON] звільнено за власним бажанням, на підставі заяви /а.с.27/. Відповідно до довідки вих.№ 139 від 10.11.2022р. АТ «Київський завод «Радар» має заборгованість перед позивачем у розмірі 90 019,83 грн./а.с.29/. В той же час, 23.01.2023р. заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 90 019,83 грн. була виплачена позивачу, що підтверджується платіжним дорученням № 442611/а.с.55/. Даний факт підтвердила у судовому засіданні позивач та представник відповідача. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). За змістом ст. 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Приписами статей 3, 4 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» обумовлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Використане у статті 3 Закону та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення . В той же час позивач у судовому засіданні не надала належний розрахунок та не змогла пояснити, як вона здійснювала розрахунок компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, тому суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування. А тому суд, не вбачає підстав для задоволення вказаної вимоги. Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Так, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України). Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків,а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Отже підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, суд, виходячи із засад розумності та справедливості, оцінюючи докази, надані позивачем, обґрунтованості спричинення моральних страждань, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 7 000,00 грн. Щодо стягнення правової допомоги, суд вказує наступне. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В якості документів, що підтверджують розмір витрат та їх надання позивачемм до суду подано - договір про надання юридичних послуг № В-049 Укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] , акт надання юридичних послуг від 26.07.2022р., акт про надання юридичних послуг від 26.07.2022р. Необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у стягненні витрат на професійну допомогу, оскільки суду не надано оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). З урахуванням задоволення позову та на підставі статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial