Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

У грудні 2022 року позивачі звернулись до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначили, що позивачам [PERSON] та [PERSON] спільно з [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер і належну йому частину квартири успадкувала його донька [PERSON] , відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом. Також, [INFO] померла співвласник квартири - [PERSON] . Оскільки [PERSON] померла до набрання чинності 01 січня 2004 року ЦК України, то цивільні відносини, що виникли у зв`язку з її смертю регулювались діючим на той момент ЦК УРСР 1963 року. [PERSON] за життя не склала заповіту і єдиним спакоємцем за законом був її син [PERSON] , який є батьком позивача [PERSON] та дідусем позивача [PERSON] . Проте [PERSON] , як єдиний спадкоємець за законом після смерті [PERSON] не вчинив дії щодо прийняття спадщини, а інших спадкоємців не було. [INFO] [PERSON] також помер. Враховуючи, що жоден із спадкоємців не прийняв спадщину після смерті [PERSON] , вона підлягала визнанню відумерлою та переходу державі. Проте, на користь держави свідоцтво про право власності на спадщину за законом не видавалось, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С. вперше заведено спадкову справу після смерті [PERSON] за заявою позивача [PERSON] . 09 листопада 2022 року позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її бабусі [PERSON] у зв`язку із відсутністю підстав для закликання її до спадкування за законом, оскільки онуки не належали до спадкоємців за законом відповідно до ЦК УРСР, а син спадкодавця [PERSON] помер після відкриття спадщини та за життя не вчинив дії щодо прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] позивачі більше десяти років добросовісно, відкрито, безперервно володіли та користувались частиною квартири за адресою: [ADDRESS] , а тому право власності може бути визнано за ними за набувальною давністю. Враховуючи викладене, позивачі просять визнати за ними, кожною окремо, право власності за набувальною давністю на 1/8 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 26 грудня 2022 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, витребувано у приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Чорної Оксани Сергіївни належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 01 березня 2023 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Представник позивачів адвокат Ямковий В.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради Логінов Д.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових, де зазначив, що набувальна давність ґрунтується на сукупності обставин, передбачених ст.344 ЦК України, до яких відносяться законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та безперервність володіння, відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Володіння є добросовісним якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник невідомий або власник відмовився від права власності на належне йому майно. Позивачам був відомий власник частини спірної квартири та при заволодінні вказаним майном позивачі повинні були знати про відсутність у них підстав для набуття права власності, а тому відсутні підставі для задоволення позовних вимог. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 05 травня 1998 року Криворізьким Центральний гірничо-збагачувальним комбінатом видано Свідоцтво № 1653 про право приватної власності на житло за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідоцтво видане згідно розпорядження № 58 від 18 лютого 1998 року. Квартира зареєстрована в Криворізькому БТІ та записана у реєстрову книгу за № 7/2ПВ-275-275 (а.с.23-24). Співвласник частини квартири [PERSON] померла [INFO] (а.с.32) та була матір`ю [PERSON] (а.с.112). [PERSON] помер [INFO] (а.с.3) та був батьком позивача [PERSON] , яка змінила прізвище з « [PERSON] » після реєстрації шлюбу(а.с.19,22), а також дідом позивача [PERSON] , яка змінила прізвище з « [PERSON] » після реєстрації шлюбу (а.с.21). [PERSON] за життя не оформив свої спадкові права на майно у вигляді частини квартири після смерті своєї матері [PERSON] , яка в своє чергу, не залишила заповіту. Спадкова справа після смерті [PERSON] заведена 11 червня 2021 року за № 54/2021 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С. за заявою онуки померлої - позивача [PERSON] (а.с.31). Постановою від 09 листопада 2022 року нотаріусом відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті бабусі [PERSON] , у зв`язку із відсутністю у нотаріуса підстав для закликання її до спадкування за законом (а.с.17-18). З матеріалів спадкової справи № 54/2021, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , встановлено, що 11 червня 2021 року до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Чорної Оксани Сергіївни із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] , вказавши, що прийняла спадщину після смерті бабусі [PERSON] , оскільки проживала зі спадкодавцем однією сім`єю за однією адресою на день її смерті. Інші спадкоємці син [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] не прийняли спадщину у встановлений законом строк. Постановою нотаріуса від 09 листопада 2022 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її бабусі [PERSON] у зв`язку із відсутністю підстав для закликання її до спадкування за законом, оскільки онуки не належали до спадкоємців за законом відповідно до ЦК УРСР, а син спадкодавця [PERSON] помер після відкриття спадщини та за життя не вчинив дії щодо прийняття спадщини. (а.с.61-153). Інший співвласник частини квартири [PERSON] помер [INFO] (а.с.34) та був чоловіком позивача [PERSON] (а.с.22) і батьком позивача [PERSON] (а.с.20). З урахуванням відмови від частки у спадщини дружини померлого [PERSON] , Свідоцтво про право на спадщину за законом на частину квартири за адресою: [ADDRESS] видано 07 лютого 2022 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Чорною О.С. доньці померлого [PERSON] позивачу [PERSON] . (а.с.36). Таким чином, на момент звернення до суду із вказаним позовом [PERSON] є власником частини квартири, [PERSON] є власником частини квартири і частина квартира, що належала [PERSON] залишається неоформленою у встановленому законом порядку. Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки, складеного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] від 09 грудня 2022 року, ринкова вартість чотирикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] становить без ПДВ 540330 грн. Ринкова вартість частини об`єкта оцінки, вищевказаної квартири становить 135082,50 грн. (а.с.37). Згідно ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України (в редакції 2003 року) цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України (в редакції 2003 року) передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила\~статті 1277\~Цивільного кодексу України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року. Судом встановлено та не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні, що органом місцевого самоврядування не визнавалась відумерлою спадщина, що залишилась після смерті [PERSON] , яка померла до набрання чинності Цивільним кодексом України (в редакції 2003 року). Відповідно до\~пункту 8\~Прикінцевих положень\~Цивільного Кодексу\~України (в\~редакції 2003\~року) правила\~статті 344\~Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки Цивільний Кодекс України (в редакції 2003 року) набрав чинності 01.01.2004 року, отже норми ст.344 цього Кодексу можуть поширюватись на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року. Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачі стверджували, що як з моменту смерті співвласника квартири [PERSON] , яка померла [INFO] , так і з 01.01.2001 року до моменту звернення до суду із даним позовом вони більше десяти років добросовісно, відкрито, безперервно володіли та користувались чужим майном, а саме частини квартири за адресою: [ADDRESS] , а отже за ними може бути визнано право власності за набувальною давністю на таке майно в рівних частинах по 1/8 частині за кожним позивачем. Відповідно до вимог\~ст.344 Цивільного кодексу України, особа,\~яка добросовісно\~заволоділа чужим\~майном і\~продовжує відкрито,\~безперервно володіти\~нерухомим майном\~протягом десяти\~років або\~рухомим майном\~-\~протягом п`яти\~років,\~набуває право\~власності на\~це майно\~(набувальна\~давність),\~якщо інше\~не встановлено\~цим Кодексом. Набуття\~права власності\~на земельну\~ділянку за\~набувальною давністю\~регулюється законом. Право\~власності на\~нерухоме майно,\~що підлягає\~державній реєстрації,\~виникає за\~набувальною давністю\~з моменту\~державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Отже, для набуття права власності на майно за набувальною давністю відповідно до вимог\~ст.344 ЦК України, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). При набувальній давності тягар доказування добросовісності лягає на зацікавлену сторону - на позивача. Наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю. При цьому, виходячи зі змісту статті\~ст.344 ЦК України\~особа, що має право на визнання права власності на майно за набувальною давністю повинна бути незаконним добросовісним володільцем цього майна, тобто фактичним володільцем, який не має будь-якого титулу (права власності, користування, сервітуту та інші) на це майно, а наявність відповідного титулу виключає застосування положень\~статті 344 Цивільного кодексу України. Безтитульне володіння це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Згідно роз`яснень, які містяться в п.п.9, 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року за № 5, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема таке: 1) володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; 2) володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; 3) володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3\~ст.344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2\~ст.344 ЦК України). Враховуючи положення ст.ст.335\~та\~344 ЦК України\~право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст.263 ЦПК). У постанові від 01.08.2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Дана правова позиція підтримана в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 року № 910/17274/17, і, зокрема, вказано, що оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Відповідно до роз`яснень, наданих в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування відповідно до змісту положень\~ст.344 ЦК України\~набуття право власності на майно за набувальною давністю є самостійною підставою набуття права власності. В зазначеному випадку право власності на нерухоме майно не переходить від спадкодавця до спадкоємця (ст.1216 ЦК України), а набувається за рішенням суду (ч.4\~ст.344 ЦК України). Отже, спори про набуття права власності за набувальною давністю не є спорами із спадкування, в тому числі й у випадках, коли особа заявляє про давність володіння (ч.2\~ст.344 ЦК України). Таким чином, з досліджених доказів вбачається, що на момент смерті власника частини квартири [PERSON] [INFO] , а також на момент звернення позивача [PERSON] до нотаріуса 09.11.2022 року із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , позивачі були достеменно обізнані як про власника майна, так і про спадкоємця померлого власника, яким був батько та дідусь позивачів [PERSON] . Крім того, суд вважає, що володіння позивачами майном не було і не могло бути безтитульним, тобто таким, яке не спиралось на будь-яку правову підставу, оскільки за змістом заяви про прийняття спадщини, поданої до нотаріуса, позивач [PERSON] чітко визначила свої правові підстави володіння частиною квартири, заявивши себе як спадкоємця померлого власника майна, вказавши, що фактично прийняла спадщину за законом, оскільки проживала зі спадкодавцем однією сім`єю на момент смерті. Враховуючи\~встановлені обставини\~справи,\~суд дійшов\~висновку,\~що позивачами\~не доведено\~наявності необхідних\~умов для\~задоволення судом\~вимог про\~визнання за\~ними права\~власності на\~нерухоме майно\~за набувальною\~давністю на\~підставі положень\~статті 344\~ЦК України.\~Враховуючи,\~що позивачі\~були обізнані\~відносно того,\~що власником\~спірної частини\~квартири,\~яка є\~предметом спору\~та на\~які вони\~просять визнати\~право власності\~за набувальною\~давністю,\~була [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] ,\~не можна\~вважати володіння\~позивачами спірним\~майном добросовісним, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок позивачів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed