Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Білозерського районного суду Херсонської області з позовом до ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (далі по тексту - відповідач), в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по неповернутим грошовим коштам за авіаквитки в сумі 21670,00 грн., 1103,60 грн. інфляційних збитків, 400,75 грн в якості 3 відсотків річних та пеню в сумі 146272, 50 грн., а всього 169446, 85 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ним 06.03.2020 року було придбано для себе та членів сім`ї п`ять електронних авіаквитків, дата вильоту 15.05.2020 року сполученням ODS-IST, а також у зворотньому напрямку з датою вильоту 16.05.2020 року. Загальна вартість квитків становила 21670, 00 грн. 06.05.2020 року шляхом направлення на електронну пошту позивача відповідного листа відповідач повідомив, що у зв`язку з продовженням карантину в країні, авіакомпанія припиняє виконання рейсів по всій мережі польотів по 22.05.2020 року включно та повідомив, що рейс PS 720 скасовано. Одночасно у вказаному листі позивачу було запропоновано отримати промокод задля зміни дати подорожі за цим же маршрутом. Однак, в наступному співробітники відповідача ігнорували дзвінки позивача, його не влаштовували пропозиції щодо надання послуг з повітряних перевезень, у зв`язку з чим зміна дати подорожі була неприйнятною. Відтак, 21.07.2020 року та повторно 15.02.2021 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів за квитки у зв`язку з скасуванням рейсу та ненаданням послуг з перевезення. Враховуючи, що в досудовому порядку кошти відповідачем повернуто не було, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 25.10.2021 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 25.11.2021 року цивільну справу за позовом [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» про захист прав споживачів та стягнення вартості за невикористані авіаквитки, передано до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2022 року справу прийнято до провадження, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, який на підставі ухвали суду від 14 березня 2023 року був залишений без розгляду, оскільки представником відповідача не було надано суду доказів поважності пропуску строку на його подання. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у березні 2020 року позивачем було придбано у відповідача квитки на рейс PS 720, дата вильоту 15.05.2020 року сполученням ODS-IST, а також у зворотньому напрямку з датою вильоту 16.05.2020 року. За вказані квитки стороною позивача було сплачено 21670,00 грн., що підтверджується квитанцією від 06.03.2020 року. Як вказує позивач, в подальшому, у зв`язку з продовженням введених карантинних Україні, виліт не відбувся, в досудовому порядку відповідач не повертає сплачені позивачем кошти за придбані квитки. Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до ПрАТ "Авіакомпанія "МАУ" з претензійною заявою про повернення коштів за невикористані квитки не пізніше семи днів з дня отримання вимоги. Згідно з п. 78 ч. 1 ст. 1 Повітряного кодексу України, повітряне перевезення - перевезення пасажирів, багажу, вантажу або пошти, яке здійснюється повітряним судном на підставі відповідного договору повітряного перевезення, а відповідно до п. 50 ч.1 ст. 1 вказаного Кодексу, квиток (пасажирський квиток та багажна квитанція) - виданий перевізником (його агентом) документ, у тому числі електронний, який містить умови договору перевезення, повідомлення, польотні та пасажирські купони. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 3 Монреальської Конвенції, для перевезення пасажирів оформлюється індивідуальний або груповий перевізний документ, який містить: а) зазначення пунктів відправлення й призначення; b) якщо пункти відправлення й призначення знаходяться на території однієї й тієї самої держави-сторони, а одна чи декілька передбачених зупинок знаходяться на території іншої держави, - зазначення, принаймні, однієї такої зупинки. Замість документа, згаданого в пункті 1, можуть використовуватися будь-які інші засоби, які зберігають інформацію, зазначену в цьому пункті. Якщо використовується будь-який з таких інших засобів, перевізник пропонує надати пасажиру інформацію, збережену таким чином, письмово. Згідно із ст. 910 ЦК України, за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Положеннями ч. 16 ст. 100 Повітряного кодексу України визначено, що пасажир має право на компенсацію від авіаперевізника і надання допомоги у разі відмови у перевезенні, скасування чи тривалої затримки рейсу, зниження класу обслуговування пасажиру в порядку, встановленому цим Кодексом, авіаційними правилами України та міжнародними договорами України. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 104 Повітряного кодексу України, у разі якщо авіаперевізник мотивовано очікує на відмову пасажирам у посадці на рейс, він зобов`язаний провести опитування з метою виявлення пасажирів, готових відмовитися від свого підтвердженого бронювання в обмін на узгоджену між пасажиром, який за власним бажанням відмовляється від посадки на рейс, та перевізником винагороду. Крім виплати винагороди, авіаперевізник зобов`язаний запропонувати пасажиру на вибір: 1) відшкодування впродовж семи днів, яке має бути виплачено готівкою, електронним банківським переказом, банківськими дорученнями або банківськими чеками чи, за наявності засвідченої у письмовій формі згоди пасажира, у вигляді дорожніх чеків, повної вартості квитка за ціною, за якою його придбано, за невикористану частину квитка та за використану частину або частини квитка, якщо рейс більше не задовольняє потреби пасажира, а також за потреби забезпечити зворотний рейс у початковий пункт відправлення за першої можливості; 2) зміну маршруту, яка здійснюється за відповідних транспортних умов: до кінцевого пункту призначення - за першої можливості або у пізніший час за бажанням пасажира та за наявності вільних місць. З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з введенням в Україні карантинних обмежень, рейси, на які позивачем були придбані квитки, скасовано. Доказів протилежного суду надано не було. Судом встановлено, що позивач 15.02.2021 року звертався до відповідача з листом- вимогою про повернення грошових коштів за сплачені авіаквитки в розмірі 21 670 грн., у зв`язку з неможливістю здійснити виліт до місця призначення. Вказаний лист був отриманий представником відповідача 22.02.2021 року, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до п.5 глави 1 розділу XVIII Авіаційних правил України, затверджених Наказом Державної авіаційної служби України від 26 листопада 2018 року № 1239, повернення коштів авіаперевізник здійснює у день розірвання договору повітряного перевезення (пред`явлення квитків у день розірвання договору повітряного перевезення інформації від пасажира щодо бажання повернути кошти за невикористане повітряне перевезення, оформлене електронним квитком), а вразі неможливості повернути кошти у день розірвання договору повітряного перевезення в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Строк повернення коштів розраховується з дня, наступного за днем отримання авіаперевізником або агентом з продажу документів, необхідних для здійснення операції повернення коштів. Позивач у своєму позові стверджує, що станом на момент подання позову відповідачем не було повернуто вартість сплачених, але невикористаних квитків, у зв`язку з скасуванням рейсу авіаперевізником, а тому позивач просять суд, серед іншого, стягнути з відповідача вартість авіаквитків у сумі 21670,00 грн. Доказів, які б свідчили про те, що відповідачем були повернені позивачу кошти за придбані ним квитки, відповідачем суду надано не було. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути вартість невикористаних авіаквитків у розмірі 21670,00 грн. З приводу стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3% річних, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено факт неправомірного неповернення коштів з моменту подання претензійної заяви від 15.02.2021 року, яка отримана відповідачем 22.02.2021 року у зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що період прострочення зобов`язання відповідача становить з 02.03.2021 по 13.10.2021 року. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за прострочене виконання грошового зобов`язання за період з 02.03.2021 по 13.10.2021 року, яка складається з інфляційних витрат у розмірі 1103, 60 грн., 3% річних у розмірі 400,75 грн. Що стосується вимоги щодо стягнення пені (неустойки) з відповідача на користь позивача в розмірі 146 272, 50 грн., відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», слід зазначити, що відносини міжнародних авіаперевезень, які є предметом даного позову, регулюються Конвенцією про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень, яка вчинена 28 травня 1999 року у м. Монреаль, ратифікована Законом України №685-VI від 17 грудня 2008 року і набрала чинності 6 травня 2009 року («Монреальська конвенція»). Закон України «Про захист прав споживачів» не застосовується до відносин міжнародного повітряного перевезення, тому неустойка, передбачена цим Законом, стягненню не підлягає. Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial