Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

29 серпня 2022 року позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідачів батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . В позові зазначила, що є матір`ю відповідача та бабкою [PERSON] , чиї батьки жодної участі у вихованні та утриманні дитини, яка проживає з бабусею, не беруть. Виключно позивачка піклується про дівчинку, утримує її, виховує та забезпечує усіма передумовами для фізичного та духовного розвитку, створює необхідні для її гідної життєдіяльності умови, тобто повністю виконує обов`язки батьків. Відповідачі ж повністю усунулися від участі у вихованні та утриманні доньки, не цікавляться її життєвими обставинами, станом здоров`я дитини; не відвідують навчальний заклад, де навчається дитина, та взагалі не бачяться з дівчинкою. На підставі викладеного просить про позбавлення відповідачів батьківських прав щодо її онуки, стягнення з них аліментів на утримання дівчинки, а також про встановлення над нею опіки та призначення позивачки опікуном онуки. Ухвалою судді від 30.09.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження з учасників справи. На підставі ухвали суду від 05.12.2022 року до участі в справі в якості третьої особи залучено районну адміністрацію Запорізької міської ради по Заводському району як орган опіки та піклування. Заходи забезпечення позову, доказів в справі не застосовувались. 24 листопада 2022 року на підставі ухвали суду закрито підготовче провадження в справі і справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову, просить рол його задоволення. Представник позивачки просить про ухвалення рішення на користь своєї довірительки. Представники третіх осіб - органів опіки та піклування, належних чином повідомлених про дату, час та місце проведення судового засідання, в суд не з`явились, надавши письмові звернення, які містять прохання про вирішення справи без їхньої участі. Вказані обставини у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили вирішення справи у відсутність вказаних учасників справи. Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явилися з невідомих причин. Відзив на позов та клопотання про вирішення справи у їхню відсутність або про відкладення судового розгляду не надали. Зазначені обставини в силу ст. 280 ЦПК України є підставою для вирішення справи при заочному розгляді на підставі згоди позивачки та її представника, висловлених ними в судовому засіданні. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що відповідачі є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а. с. 5). Позивач доводиться матір`ю [PERSON] та бабкою дівчинці. Обов`язки батьків щодо дітей встановлені статтею 150 СК України, в силу якої батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Наведені положення сімейного законодавства, а також законодавства про охорону дитинства свідчать про беззаперечну важливість виховання дитини у формуванні її особистості, значення якого є не меншим, ніж значення утримання дитини, а закон не містить лише рекомендації щодо участі батьків у вихованні дітей, а покладає на них обов`язок вчинення цих дій. Навмисне невиконання цього обов`язку, про що свідчить ухилення від виховання дитини, тягне за собою наслідки, передбачені статтею 164 СК України. Як випливає з роз`яснень п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Надані суд фактичні дані, а саме: висновки органів опіки та піклування, наявність яких в силу ст. 19 СК України є обов`язковою при розгляді справ цієї категорії (а. с. 73, 80, 82) і які містить посилання на повну відсутність проявів батьківського піклування щодо доньки з боку відповідачів на тлі належних умов для проживання і духовного розвитку дівчинки, створених позивачем, а також висновок про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав; акти обстеження умов проживання дівчинки в сім`ї бабусі за різними адресами, з яких випливає, що в житлі позивача створені задовільні умови для проживання та розвитку дитини (а. с. 8-9, 11); копія наказу служби у справах дітей про влашьування дитини в сім`ю бабки через важкі життєві умови, в яких опинилася дитина (а. с. 7); акт про відвідування сім`ї, де виховується дівчинка, представниками органу місцевого самоврядування (а. с. 12); інформація з навчального закладу про відсутність батьківської турботи з боку відповідачів та належну увагу питанням виховання та набуття освіти з боку бабки та дідуся ( 13), інформація органу опіки та піклування про взяття на облік дитини як такої, що опинились у складних життєвих обставинах (а. с. 8); копії постанов суддів Заводського районного суду м. Запоріжжя, які набрали законної сили, про притягнення відвовідача до адміністративної відповідальності за ст. 1732 КУпАП за вчинення домашнього насильства (а. с. 41-42), - підкріплюють міркування суду щодо можливості вирішення спору на користь позивача, оскільки свідчать про свідоме невиконання батьками своїх обов`язків з виховання та утримання дитини. За вказаних обставин позбавлення батьківських прав, на думку суду, не зашкодить інтересам гармонійного розвитку дітей. Встановлені судом фактичні обставини також свідчать про те, що відповідачі не вчиняють жодних дій з захисту своїх батьківських прав шляхом звернення до органу опіки та піклування або до суду з вимогами про визначення способу участі у вихованні дітей, що не дає підстав для ухвалення рішення на їхню користь. За вказаних обставин у суду немає жодного сумніву в тому, що відповідачі не лише не відіграють жодної ролі у життєдіяльності та формуванні особистості доньки, а й навпаки - їх присутність у житті дівчинки за наведених судом особливостей способу їхнього життя відбивалася б згубно на фізичному та психологічному стані та розвитку дитини. Вирішуючи вимогу позову про стягнення аліментів, суд виходить з такого. Обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей встановлений статтею180 СК України, з якою випливає, що цей цивільно-правовий обов`язок є безумовним і не залежить від будь-яких передумов. Дослідженими судом доказами встановлено, що відповідачі повністю усунулися від утримання доньки. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України ураховує стан здоров`я й матеріальне становище дитини, а також платників аліментів, відсутність участі в утриманні непрацездатних батьків, наявність інших дітей, задовільний стан здоровся, молодий вік, що свідчить на користь працездатності та можливості за бажання здобувати джерела доходів, інші суттєві обставини. Так як законодавством встановлений мінімальний розмір аліментів на утримання дитини, суд у відповідності до ст. ст. 182, 184 СК України вважає за необхідне стягнути з відповідачів аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи вимоги позову про встановлення опіки та призначення опікуна малолітньої особи, суд керується встановленими обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. Відповідно до ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. З наданого суду подання органу опіки та піклування випливає, що вказаний суб`єкт правовідносин з захисту осіб, що позбавлені батьківського піклування, клопочеться про призначення піклувальником дівчинки позивачки, яка є близькою родичам онуки, відповідає встановленим законом вимогам до особи опікуна. З урахуванням викладеного суд вбачає всі підстави для задоволення позову в цій частині Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідачів в рівних частках витрати по оплаті судового збору в сумі коп., від сплати якого позивачку звільнено на підставі ухвали судді про відкриття провадження в справі.

Outcome: approved