Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Заремба Валерій Валерійович, звернувся до суду з позовом до [PERSON] ,\~ [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири. Обґрунтовуючи позовні вимоги, покликається на те, що є співвласником квартири [ADDRESS] . 03.01.2022 виявив, що його квартиру заливає гарячою водою зверху. Вказує,\~що залиття\~його квартири\~відбулось саме\~з вини\~відповідачів.Причини залиття встановлені Актом обстеження\~квартири [ADDRESS] від\~12.01.2022. Розмір заподіяної шкоди встановлено висновком експерта №09/02-22 від 15.02.2022 та складає суму в розмірі 190271,00 грн. Крім того, вказує, що залиттям квартири позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, яких він зазнав, у зв`язку з пошкодженням його майна, відчуттям дискомфорту, порушення звичного способу життя, необхідністю докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Моральну шкоду оцінює в сумі 25 000,00 грн. Відтак, звертаючись з даним позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд: -стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] збитки, завдані в результаті залиття його квартири в розмірі 190 271,00 грн.; -стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] 25 000,00 грн. моральної шкоди; -стягнути з відповідачів судові витрати. Ухвалою суду від 18.04.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 20.06.2022 суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 07.09.2022 судом постановлено ухвалу про залучення до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] , зважаючи на встановлення факту спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 30.01.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи. Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов заперечує повністю. Зазначає, що в день коли відбулось залиття її та чоловіка вдома не було, вони були на відпочинку. Усі крани були перекриті. Долучені позивачем докази, зокрема акт обстеження від 12.01.2022, який складений комісією ЛКП «Південне» Франківської районної адміністрації не містить необхідних даних про власника житла, з вини якого відбулося залиття, участь власників залитої та винної квартири та висновку комісії щодо винності саме власника такої квартири, не містить визначення меж залиття, обсягу пошкоджень, орієнтовної суми на відшкодування та родових ознак речей, що пошкоджені, складений без участі власників житла, а тому цей документ є таким, що складений з грубими порушеннями Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76 і зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року №927/11207 (надалі - Правила), та, згідно з ч. 1 ст. 78 ЦПК України, ст. 79 ЦПК України, ст. 80 ЦПК України, не може бути прийнятий судом до уваги, як допустимий, достовірний та достатній доказ. Акт від 12.01.2022 був складений більше, ніж через 8 днів з моменту можливого залиття квартири позивача, що вказує на те, що за проміжок часу з 03.01.2022 по 12.01.2022 збитки позивач міг отримати від дій та бездіяльності третіх осіб. Висновок експерта Зайця І.Г. від 15.02.2022, на який посилається позивач, як на підтвердження розміру завданих збитків у вигляді вартості ремонтно-будівельних робіт, не є належним та допустимим доказом, адже сформований в порядку та у спосіб, які не визначені ЦПК, а саме виконаний за вчасною ініціативою позивача, а не за ухвалою суду та за межами судового розгляду, а не в межах останнього, як цього вимагає чинне цивільне процесуальне законодавство України. Такий документ сформований всупереч положенням Закону України «Про оцінку майна» та Постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 N 1440, якою затверджено Національний стандарт N 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», а саме: у ньому зазначено форми звіту (стисла чи повна), відсутні розділи, що розкривають зміст проведених процедур, у ньому відсутній перелік нормативно-правових актів, відповідно до яких проводиться оцінка, відсутній зміст використаних методичних підходів, методів та оціночних процедур, з наведенням відповідних застережень і припущень, додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки. Згідно з висновком експерта Львівського НДІСЕ №17-Е від 15.03.2022, за результатами дослідження за заявою [PERSON] від 12.01.2022, причиною руйнування заглушки полотенце-сушки, внаслідок якої сталося залиття квартири [ADDRESS] ( [PERSON] ) та квартири сусідів в будинку по [ADDRESS] є інтенсивна корозія сталево: основи заглушки, зумовлена недостатньою щільністю нікелевого захисного шару: недостатньою чистотою обробки поверхні різьби, на які наносилося покриття. Тобто, як стверджує відповідач, залиття квартир сталося через те, що виробник заглушок «АQUER» пускає в продаж браковану продукцію, а не з вини відповідача, її умисних дій чи бездіяльності. Оскільки позивач не подав до суду належних доказів, за якими можливо встановити причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та завданою шкодою, визначений позивачем розмір шкоди є недоведеним, просила відмовити у задоволенні позову. Вимогу про відшкодування моральної шкоди також вважає необґрунтованою. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, у якому виклав аргументи, аналогічні доводам відповідача [PERSON] . Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, відповідно до якого відповідач визнає,\~що залиття\~квартири позивача\~сталось внаслідок\~зриву заглушки\~додаткової рушникосушки\~самовільно встановленої\~в ванній\~кімнаті квартири\~ [ADDRESS] ,\~власниками якої\~(квартири)\~є [PERSON] \~та [PERSON] .Акт обстеження від 12.01.2022 в повній мірі відповідає, як вимогам пункту 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005. № 76 (надалі Правила), так і вимогам Додатку 4 до цих Правил, тобто формі Акту, який складається у разі залиття квартири. Присутність завдавала шкоди при складенні такого роду актів не є обов`язковою. Комісія ЛКП «Південне» чітко з`ясувала причини залиття (зрив заглушки в рушникосушці у ванній кімнаті квартири [ADDRESS] ), характер залиття (наведений чіткий перелік залитих конструктивних елементів квартири з обсягом (площею) залиття кожного), і фактично встановила особу відповідальну за завдану шкоду. Незалежно від встановлених висновком експерта Львівського НДІСЕ безпосередніх причин руйнування заглушки, це жодним чином не знімає відповідальності з відповідача за завдану позивачу шкоду, оскільки відповідальність за належний стан санітарно-технічного обладнання та внутрішньо-квартирних мереж в квартирі, до яких належить в т.ч. належить і самовільно встановлена рушникосушка, несе безпосередньо сам власник, тобто відповідачі. Як видно з Висновку експерта № 09/02-22 від 15.02.2022 предметом оцінки було визначення вартості відновлювального ремонту, а не визначення вартості майна, а тому доводи відповідачів з цього приводу є помилковими. Позивач, замовляючи проведення експертизи, діяв у чіткій відповідності до вимог ст.ст. 102 та 106 ЦПК України. Вказані пояснення представник позивача просив врахувати при вирішенні спору. Позивач та його представник в судове засідання, призначене на 23.03.2023 року не з`явились, однак у попередніх судових засіданнях представник позивача позов підтримав з мотивів, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та представник відповідача - адвокат Сергеєва О.І. у попередніх судових засіданнях заперечили позовні вимоги з підстав, наведених у відзиві. Додатково представник відповідача зазначила, що шкода заподіяна позивачу відбулась дійсно через квартиру відповідачів, однак таке залиття було не з їх безпосередньої вини. В судове засідання, призначене на 23.03.2023 року відповідачі та представник відповідача не з`явились, хоча й були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення такого, що підтверджується розпискою про дату судового засідання [PERSON] та представника відповідача [PERSON] 23.03.2023 року від представника відповідача надійшло до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з незадовільним станом здоров`я (харчове отруєння), вказавши, що заява про судові витрати відповідачки [PERSON] та заява про зменшення судових витрат позивача [PERSON] будуть надані суду до наступного судового засідання. Окрім цього, відповідач [PERSON] повідомлялась про дату, час та місце проведення судового засідання шляхом скерування судової повістки про виклик до суду SMS-повідомлення на контактний номер телефону, який нею зазначено, та яке нею отримано 15.03.2023 року, що підтверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення від 15.03.2023 року. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки сторона відповідачів була належним чином, завчасно повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. Окрім цього, суд не бере до уваги твердження представника відповідача щодо надання заяви про судові витрати відповідачки [PERSON] та заяви про зменшення судових витрат позивача [PERSON] до наступного судового засідання, оскільки відповідачі та представник відповідача були завчасно повідомлені про наступну дату судового засідання, а саме більш, ніж за тиждень до наступного судового засідання, однак представник відповідача не скористалась правом на подання заяви про зменшення судових витрат, які вважала за необхідне подати, зокрема шляхом скерування таких на електронну адресу суду. Треті особи подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Правом на подачу до суду пояснень на позовну заяву не скористались. Суд постановив розгляд справи проводити за відсутності третіх осіб. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов таких висновків. Згідно з частиною першої\~статті 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі\~статтею 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] . Іншими співвласниками квартири є дружина позивача - [PERSON] , сини [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № [NUMBER] від 24.05.1999, виданим Виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів, зареєстрованим в ЛОДК БТІ ЕО за № 34809. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.02.2022 за №297608325, власником квартири [ADDRESS] є відповідач [PERSON] . [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбу з [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , актовий запис №2231. На підставі положень ст.368 ЦК, 60 СК, майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю. Квартира відповідачів знаходиться двома поверхами вище квартири позивача. 03.01.2022 відбулось затоплення квартири [ADDRESS] . 12.01.2022 комісією ЛКП «Південне» у складі головного інженера Федоровича А.І., начальника технічного відділу Казюка О.В. та майстра дільниці [PERSON] , згідно поданої заяви [PERSON] було проведено\~обстеження квартири\~позивача.\~Згідно з\~актом огляду,\~ 03.01.2022 в 9:00 год. в квартирі [ADDRESS] вирвало заглушку в самовільно встановленій рушникосушці (у квартирі встановлено дві рукосушки) у ванній кімнаті, яку мешканець самостійно замінив до повторного виїзду аварійної служби Франківського району. Внаслідок цього, в квартирі [ADDRESS] було залито: стеля кухні 8,7 м.кв.; стіни кухні 26,1 м.кв.; стіни 1 кімнати 31,2 м.кв.; стеля кімнати 10,0 м.кв.; стіни 2 кімнати 51,3 м.кв.; стеля 2 кімнати 17,1 м.кв.; стеля коридору 10,0 м.кв.; стіни коридору 30,0 м.кв.; паркет 37,5 м.кв. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №09/02-22\~від 15.02.2022 вартість відновлювального ремонту, необхідного для ліквідації наслідків залиття, квартири [ADDRESS] , становить 190 271,00 грн. Перевіривши доводи відповідачів щодо належності та допустимості наявних у справі, поданих позивачем доказів, суд відзначає наступне. Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76,\~у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт. Додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій встановлено форму згаданого акта. Тобто факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника (власника) будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря, квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість; висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність: у такому випадку в акті має бути зазначено що згадані особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій визначено, що з актом про залиття повинні бути ознайомлені мешканці відповідних квартир шляхом його підписання, що дає змогу майбутньому відповідачу включити до акту свої пояснення. Окрім цього, в актах повинна бути вказана чітка причина залиття, як того вимагає Додаток 4 до п. 2.3.6 зазначених Правил: «чітко зазначити причини, а саме несанкціоноване втручання мешканців кв. №___ у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.». Дослідивши акт обстеження від 12.01.2022, суд вважає, що істотних порушень, які б могли свідчить про його неправомірність або нечинність, не виявлено. Так, акт складений комісією з працівників ЛКП «Південне», яке обслуговує житловий фонд Франківського району м. Львова, підписаний працівниками ЛКП «Південне»,затверджений відповідною посадовою особою - директором ЛКП «Південне». У акті зазначено, зокрема: про дату залиття 03.01.2022 та про звернення у зв`язку з цим мешканця квартири [PERSON] до аварійної служби, характеристика квартири, виявлені при обстеженні пошкодження по кожному приміщенні затопленої квартири, причину залиття. Акт залиття від 12.01.2022 був складений через кілька днів після залиття, при цьому підстав вважати, що він містить будь-яку неправильну чи неправдиву інформацію, суд не має. Наголошуючи на своїй відсутності при складанні акту, відповідачі не зазначають, які зафіксовані в ньому відомості є такими, що не відповідають дійсності. Сам відповідач, з квартири якої відбулось залиття, приходив до квартири позивача, щоб пересвідчитись у обсягах та площах пошкодження її квартири. Встановлено, що складений акт від 12.01.2022 відповідає за формою та змістом вимогам, визначеним наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», оскільки в ньому зазначені всі відомості: дата та місце складання, члени комісії, місце залиття, подія, що трапилась, наслідки залиття, причини залиття. Таким чином, відповідачами не спростовано відомостей, викладених у акті, доводи відповідачів в цій частині неспроможними. В той час, суд, враховуючи обставини справи зазначає, що висновки суду касаційної інстанції, наведені відповідачами, не є релевантними до даних правовідносин, а тому застосуванню під час розгляду цієї справи не підлягають. Суд зауважує, що відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, надає оцінку акту обстеження у сукупності з іншими доказами. Вбачається, що відповідно до висновку експерта Львівського НДІСЕ №17-Е від 15.03.2022, за результатами проведення інженерно-технічного експертного дослідження за заявою [PERSON] від 12.01.2022, причиною руйнування заглушки полотенце-сушки, внаслідок якої сталося залиття квартири [ADDRESS] ( [PERSON] ) та квартири сусідів в будинку по [ADDRESS] є інтенсивна корозія сталево: основи заглушки, зумовлена недостатньою щільністю нікелевого захисного шару: недостатньою чистотою обробки поверхні різьби, на які наносилося покриття. Вказаний експертний\~висновок поданий\~відповідачами та\~вказує на\~те,\~що залиття\~квартири [ADDRESS] \~( [PERSON] )\~та квартири\~сусідів в\~будинку по\~ [ADDRESS] відбулось через руйнування заглушки рушникосушки, встановленої у квартирі відповідачів. Наведене підтверджує обставини викладені в актах. Надаючи оцінку висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №09/02-22 від 15.02.2022 про вартість відновлювального ремонту, необхідного для ліквідації наслідків залиття, квартири [ADDRESS] , суд враховує, що відповідно до положень ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 цієї ж статті ЦПК України визначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Вбачається, що висновок будівельно-технічного експертного дослідження був складений кваліфікованим судовим експертом ФОП [PERSON] , відповідає ст.ст.102-113 ЦПК, Закону України «Про судову експертизу», містить детальний опис проведених експертом досліджень, висновок містить дані про те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Сукупність таких умов, вказує на належність та допустимість поданого позивачем до суду висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №09/02-22 від 15.02.2022, як доказу по справі. Висновок експерта містить фотоматеріали пошкоджень квартири [PERSON] , які підтверджують пошкодженням, встановленим актом обстеження від 12.01.2022. Суд вважає, що даний висновок є належним доказом розміру збитків, заподіяних позивачу. Отже, як видно з досліджених судом письмових доказів, наданих позивачем в ході розгляду справи на підтвердження заявлених позовних вимог, такі отримані у порядку встановленому Законом, стосуються безпосередньо обставин справи та підтверджують покликання позивача на існуючі обставини справи, а відтак беруться судом до уваги, як належні та допустимі докази в процесі доказування. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як свідчить тлумачення\~статті 526 ЦК України,\~цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. За правилами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз положень статей 11 та 1166\~ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, що завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. Вказані положення унормовують загальні підстави для відшкодування в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. При цьому в деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Таке тлумачення зазначених норм закону відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 березня 2018 року у справі №668/10548/15-ц. У відповідності до\~ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно зі\~ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п.2\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»,\~розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відтак, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Суд також бере до уваги положення ч.ч.4,5 статті 319 ЦК України, відповідно до яких власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Стаття 322 ЦК України, зобов`язує власника утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі\~статтею 151 Житлового кодексу Української РСР\~громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 та пунктом 5.1 Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.06.2006, утримання та ремонт (своєчасна заміна) внутрішньоквартирних мереж опалення та теплопостачання є обов`язком власника квартири. Таким чином, обов`язок по утриманню санітарно-технічних приладів, що знаходяться у квартирі, у належному стані покладено на власника квартири. Вирішуючи питання про відповідальність обох відповідачів, суд враховує таке. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.70 СК України). Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. (вказаний висновок викладений у постанові Верховного суду від 04 березня 2021 року, справа № 343/1294/18, провадження № 61-14494св20). У даній справі відповідачі жодних доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя не подали, відтак суд вважає, що їх обов`язок з відшкодування збитків є солідарним. Суд вважає, що подані позивачем докази свідчать про те, що залиття квартири позивача є виною саме відповідачів. Наведені докази у своїй сукупності спростовують твердження відповідачів щодо безпідставності заявлених позовних вимог. Враховуючи те,\~що позивач\~надав беззаперечні\~докази завдання\~йому шкоди\~внаслідок дій\~відповідачів,\~наявності причинно-наслідкового\~зв`язку між\~діями та\~завданням шкоди,\~а відповідачі\~не надали\~достатніх доказів\~на спростування\~своєї вини\~у завданні\~збитків,\~суд дійшов\~висновку про\~обґрунтованість вимог\~позивача в\~частині стягнення збитків в розмірі, визначеному експертним дослідженням 190\~271,00 грн. У контексті оцінки доводів відповідача суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Крім цього, статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, а також внаслідок ушкодження здоров`я. Відповідно до ч. 3 цієї ж статті, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч. 1\~ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконним діями або бездіяльністю інших осіб». Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд вважає, що окрім матеріальної шкоди позивачу була завдана і моральна шкода, яка виразилась душевних стражданнях та переживаннях внаслідок пошкодження його майна, незручностей, пов`язаних з необхідністю проведення ремонту квартири, що вимагають від позивача додаткових зусиль для захисту свого права та відновлення пошкодженого житла, порушення звичайного способу життя позивача. При цьому, визначений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 25 000,00 грн. суд вважає надмірним, таким, що не відповідає тяжкості та характеру правопорушення, глибині душевних страждань позивача, а також принципам розумності і справедливості. З урахуванням зазначених вище обставин, засад розумності та справедливості, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 15 000 грн., яка підлягає стягненню з відповідачів як винних осіб, на користь позивача. Відповідно до\~ст.141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. При поданні позову позивач судовий збір не сплачував, оскільки звільнений від його сплати на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, судові витрати по сплаті судового збору, підлягають стягненню з відповідачів, в рівних частинах, на користь держави пропорційно до задоволених позовних вимог (205271 грн./215271,00грн.) х 2152,71 грн. (1% від ціни позову) = 2052,71 грн. Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного висновку. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачів витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність`договір про надання правової допомоги-це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем [PERSON] 01.02.2022 року укладено договір №05-02/22 про надання правової допомоги з Адвокатським об`єднанням "В єдності сила", відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, Адвокатське об`єднання зобов`язується здійснювати захист та представництво, надання інших видів правової допомоги клієнту, а клієнт зобов`язується оплачувати надання правової допомоги та інші витрати, необхідні для виконання цього договору. Відповідно до Додаткової угоди №1 від 02.02.2022 року до Договору №05-02/22 від 01.02.2022 року про надання правової допомоги за надання правової допомоги в рамках цієї угоди клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню винагороду в таких розмірах: - фіксований гонорар в сумі 25000,00 грн.; - погодинний (поденний) гонорар, що становить 1000,00 грн. за участь в кожному судовому засіданні адвоката Адвокатського об`єднання, який згідно п.2.3 Договору безпосередньо надає правову допомогу клієнту в суді першої інстанції. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з Акту наданих послуг від 15.03.2023 року до Договору №05-02/22 від 01.02.2022 року про надання правової допомоги та Додаткової угоди №1 від 02.02.2022 року до цього Договору, загальний розмір винагороди (комбінованого гонорару) Адвокатського об`єднання за надання правової допомоги, пов`язаної із захистом інтересів клієнта в Франківському районному суді м.Львова у справі №465/1168/22 щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири клієнта, становить 32000,00 грн., з яких: 25000,00 грн. - фіксований гонорар та 7000,00 грн. - поденний (погодинний) гонорар за участь адвоката Заремби В.В. в 7 (семи) судових засіданнях. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір. Щодо зазначення позивачем суми стягнення з відповідачів судових витрат на правову допомогу, суд враховує, зокрема складність справи та час, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягу наданих послуг. Суд вважає, що підлягають до стягнення витрати позивача на правову допомогу частково, оскільки, зважаючи на те, що справа є не складною, з врахуванням часу, необхідного на підготовку до даної справи та фактичне надання правової допомоги в такій категорії справ, обсягу наданих послуг, суд вважає, що сума на відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 15000,00 грн., є розумною та не завищеною. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позов [PERSON] задоволено, позивач поніс судові витрати на правову допомогу, що підтверджено належними засобами доказування, суд вважає за необхідне стягнути в рівних частинах з відповідачів на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, що становить суму в розмірі 15000,00 гривень, що відповідає принципу розумності та реальності розміру витрат на правову допомогу. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст.12,81,141,258,259,263-265,352,354 ЦПК України, суд,

Outcome: dismissed