Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . За вищевказаною адресою зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] . Звернення до суду з цим позовом зумовлено тим, що факт реєстрації відповідача в належному їй помешканні впливає на обсяг прав власника житла. \~ \~ \~ \~На підставі наведеного позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 30 січня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 10 лютого 2023 року від позивача [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав та враховуючи, що позивач не заперечує щодо заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст.4 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Суд установив, що позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 12 квітня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Луцької нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №4-2507 (а. с. 6). Копією будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] , також підтверджується, що [PERSON] є власником вказаної квартири (а. с.7 зворот). Інформацією з Реєстру Луцької міської територіальної громади підтверджується, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 14). Допитаний у судовому засіданні від 14 березня 2023 року свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач [PERSON] є його матір`ю, а відповідач [PERSON] це його син. Свідок зазначив, що його син давно проживає в Польщі та не має наміру повертатись. Останній раз син приїжджав до бабусі приблизно 5 років тому, в них нормальні стосунки, перешкод в користуванні житлом йому ніхто не чинить. Звернення до суду з цим позовом зумовлено бажанням позивача оформити житлову субсидію. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача понад 30 років поспіль, суду пояснила, що вона пам`ятає відповідача ще маленьким, за адресою місця реєстрації він не проживає вже багато років,свідок не може пригадати коли останній раз бачила відповідача за місцем реєстрації. За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із частиною третьою статті 319 Цивільного кодексу України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику будинку (квартири) право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були пов`язані з позбавленням володіння. Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача про визнання особи такої, що втратила право користування житловим приміщенням знайшли своє підтвердження у судовому засіданні є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Outcome: approved