Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

У серпні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив шлюб з відповідачкою, зареєстрований 14 лютого 2014 року з [PERSON] - розірвати; визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з позивачем та встановити, що вона виховується та утримується ним самостійно без участі [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що під час шлюбу у них народилися дитина, а саме: [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з несумісністю характерів. Позивач зазначає, що вони з відповідачем часто сварилися, що приводило до негативних наслідків психологічного стану та доньки. Вказує, що вихованням доньки займається самостійно. У лютому 2022 року відповідачка виїхала за межі України до Польщі і не підтримує відношень ані з ним, ані з дитиною, оскільки вона виїхала з метою влаштувати особисте життя. Позивач залишився проживати разом з донькою і самостійно займається її утриманням та вихованням. В судове засідання позивач не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Крім цього, просила розгляд даної заяви провести без її участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку частини 11 статі 128 ЦПК України. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. В судовому засіданні було встановлено, що 14 лютого 2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську реєстраційної служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №42. Від шлюбу народилася дитина: [PERSON] , [INFO] . З урахуванням вказаних позивачем обставин, судом встановлено, що збереження шлюбу між сторонами буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. В силу ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, суд вважає необхідним задовольнити даний позов і розірвати шлюб між сторонами. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Тому, на виконання вимог ч. 2 ст. 115 СК України, суд вважає необхідним надіслати копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили на адресу Чечелівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Щодо позовних вимог про встановлення постійного місця проживання дитини з позивачем суд виходить з наступного. Звертаючись з позовною заявою про розірвання шлюбу, позивач просив визначити місце проживання дитини [PERSON] з ним. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Суд вправі застосувати вищезазначене положення закону в тому випадку, коли мати та батько дитини проживають окремо, тобто за різними адресами; не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, що відповідає спірним правовідносинам. У п. 1 ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. А тому, з урахуванням вищезазначеного участь органу опіки та піклування саме за місцем проживання дитини при розгляді справи є обов`язковою, як і є обов`язковим акт обстеження житлово-побутових умов дитини та висновок. Як вбачається із матеріалів справи, позивач, відповідач разом з дитиною проживали за адресою: [ADDRESS] по квітень 2022 року. Відповідно до акту обстеження умов проживання органу опіки та піклування Новгородської міської ради від 06.11.2022 року, в будинку [ADDRESS] родина не проживає з початку квітня 2022 року, мешканці виїхали до Київської області. Наразі будинок зачинений, в ньому ніхто не проживає (а.с. 47-48). Враховуючи, що позивачем не надано суду доказів наявності спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини, а звернення до суду обумовлено бажанням позивача, щоб даний факт був встановлений судом за для запобігання можливим погіршенням відносин з відповідачем у майбутньому, а також не надано відомостей про звернення позивача до служби у справах дитини з приводу визначення місця проживання дитини або вмотивованої відмови даних органів у розгляді його звернення, акту обстеження умов проживання дитини, що були проведені компетентними органами, висновку даного органу щодо доцільності визначення місця проживання дитини, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини, необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial