Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

Позивач заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 Коваленко Н.В. звернувся до Фрунзенського районного суду м.Харкова з позовом в інтересах держави в особі Харківської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , в якому прохав: визнати недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений 22.09.2017 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Щавлєвою І.В., реєстровий номер 664, за змістом якого [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS] , скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Щавлєвої І.В. № 37226457 від 22.09.2017 про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , визнати недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений 13.02.2018 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Полехіною А.М., реєстровий номер 125, за змістом якого, [PERSON] продала [PERSON] квартиру [ADDRESS] , скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Полехіної А.М. № 39651129 від 13.02.2018 про державну реєстрація права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , визнати спадщину, яка відкрилася [INFO] після смерті [PERSON] , [INFO] , та складається із квартири [ADDRESS] , відумерлою та передати вказане спадкове майно у власність територіальної громади м.Харкова в особі Харківської міської ради. В обґрунтування позову вказав, що Харківською місцевою прокуратурою № 3 під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 12017220460002613 від 03.10.2017 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, за фактом шахрайського заволодіння, зокрема, квартирою [ADDRESS] встановлено наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Харківської міської ради. Вказана квартира відповідно до рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 12.11.2002 року (справа № 2-5731/2002) та договору дарування, посвідченого 25.06.2003 Харківською державною нотаріальною конторою за № 3-679, належала [PERSON] , яка померла [INFO] та до дня смерті проживала у зазначеній квартирі. Інші особи на момент смерті останньої у даній квартирі не проживали та зареєстровані не були. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 25.10.2018 вбачається відсутність спадкових справ, виданих свідоцтв про право на спадщину, заповітів, спадкових договорів. Разом з тим, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація про посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Щавлєвою І.В. договір купівлі-продажу від 22.09.2017 року за № 664, за змістом якого [PERSON] продала означену квартиру [PERSON] . В подальшому вказану квартиру [PERSON] продала [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Полехіною А.М. від 13.02.2018 за № 125. За вказаними договорами було здійснено державну реєстрацію права власності. Враховуючи, що цивільна правоздатність [PERSON] припинилася у момент її смерті [INFO] , на час нотаріального посвідчення договору від 13.02.2018 року вона не була здатна мати та здійснювати цивільні права та обов`язки, а тому укладені договори від 22.09.2017 та 13.02.2018 є нікчемними в силу ч.ч.1-2 ст. 228 ЦК України. Вказує, що в силу ч.2 ст. 215 ЦК України визнання нікчемного правочину судом недійсним не вимагається, але і не позбавляє права заінтересовану особу на звернення до суду з такою вимогою. Заперечення дійсності спірних правочинів має значення для вирішення питання про визнання спадщини на зазначену квартиру відумерлою, тому прокурор звернувся до суду в інтересах Харківської міської ради з даним позовом. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 20 грудня 2018 року позовну заяву повернуто на підставі п.4 ч.4 ст. 185 ЦПК України, у зв`язку із відсутністю підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави (том 1 а.с.32-33). Постановою Харківського апеляційного суду від 25 березня 2019 року ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 20 грудня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (том 1 а.с.80-81). Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 04 квітня 2019 року відкрито провадженні по справі за правилами загального позовного провадження (а.с.86-87). Від позивача Харківської міської ради до суду надійшли пояснення, в яких викладена аналогічна позиція, як і у позові прокурора. Позов прохали задовольнити у повному обсязі. Від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшов відзив, в якому останній вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Про смерть [PERSON] на день укладення договорів купівлі-продажу від 22.09.2017 року та 13.02.2018 року [PERSON] відомо не було. Прокурором не доведений факт, що на момент продажу квартири [PERSON] знала про смерть [PERSON] , що робить її добросовісним набувачем спірної квартири, яка в подальшому на власний розсуд розпорядилася своєю власністю на власний розсуд. Доводи, що спірні договори спрямовані на незаконне заволодіння квартирою, є лише припущенням прокурора. Підтвердження того, що спірні правочини є нікчемними, матеріали справи не містять. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Отже, підстави для визнання договорів купівлі-продажу квартири недійсними у зв`язку із порушенням публічного порядку відсутні. Крім того, вважає, що прокурор є неналежним позивачем у справі, оскільки Харківська міська рада не зверталася до прокуратури щодо необхідності прокурорського втручання, а також відсутні докази неналежного виконання покладених на Харківську міську раду обов`язків. Вважає, що позовні вимоги прокурора про визнання спадщини відумерлою задоволені бути не можуть, оскільки доведеність вини [PERSON] у вчиненні правочину, що порушує публічний порядок, не встановлена, спадщина полягає у грошовій сумі, яку отримала [PERSON] після реалізації квартири, яку отримала від [PERSON] . Відтак, Харківська міська рада має право виключно на грошову суму від реалізації квартири, а не визнання спірної квартири відумерлою спадщиною. Вказує, що правовим наслідком недійсності правочину може бути реституція, згідно ч.1 ст. 216 ЦК України, тому прокурор фактично вуалює реституцією. Разом з тим, норми ч.1 ст. 216 ЦК України не можуть бути застосовані як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. [PERSON] є добросовісним набувачем спірної квартири, а тому вимоги до неї задоволенню не підлягають. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] набули право власності на спірну квартиру законно, підстав для скасування записів про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру немає. Прохав у задоволенні позову відмовити (том 1 а.с.116-122). Від заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 Коваленка Н. до суду надійшли пояснення, в порядку ст.ст. 42, 56 ЦПК України, в яких він прохав допустити прокурора до участі у справі. Також від заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 Коваленка Н. надійшла відповідь на відзив, в якій з доводами відповідача [PERSON] про те, що вона є добросовісним набувачем за договором купівлі-продажу не погоджується, оскільки правочин укладений із особою, яка на час його укладення не мала цивільної правоздатності, оскільки остання припинилася у зв`язку із її смертю. Також зазначає, що договір купівлі-продажу укладений у подальшому між [PERSON] та [PERSON] суперечить вимогам ч.1 ст. 658 ЦК України, якою передбачено, що право продажу товару належить його власнику. Відповідно до вимог ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати майно у особи, яка без відповідної правової підстави заволоділа ним. З огляду на спрямованість вказаних договорів на незаконне заволодіння квартирою, вказані договори є недійсними. Вважає, що звернення прокурора до суду відповідає законній меті, спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання щодо переходу майна у власність територіальної громади. Також вказує, що визнанням недійсним спірних правочинів не покладає надмірний тягар на їх учасників, оскільки вони мають засоби юридичного захисту шляхом звернення до суду з позовом про застосування наслідків недійсності правочинів. Підставою для повернення майна з чужого володіння зазначає ч.3 ст. 1277 ЦК України, згідно якої спадщина, яка визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади. Від відповідачка [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, в якому вказує, що нею було придбано у [PERSON] квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 13 лютого 2018 року по свідчого нотаріально, що підтверджується відомостями із Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Прокурор прохає визнати договір-купівлі-продажу недійсним через те, що попередня власниця [PERSON] придбала квартиру у [PERSON] , яка ніби-то померла за 10 місяців до продажу квартири [PERSON] . Зазначені прокурором докази не доводять вини, яка виражається у намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією із сторін. Тому підстави для визнання договору недійсним відсутні. Крім того, вважає, що позбавлення її права власності на квартиру буде надмірним тягарем для неї, чим буде порушено статтю 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, про що неодноразово у своїх рішенням стверджував ЄСПЛ. Також вважає, що прокуратура є неналежним позивачем у справі, оскільки не доведено неможливість Харківською міською радою самостійного захисту інтересів держави. Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 23 вересня 2019 року підготовче провадження по справі закрито. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності. На підставі розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 року № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Фрунзенського районного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 17 листопада 2022 року справу прийнято до провадження та призначено судовий розгляд справи по суті. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 29 березня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про залишення позову без розгляду. У судовому засіданні прокурор Деряга О.Ю. позов підтримала, прохала його задовольнити. Надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник позивача Харківської міської ради Замніус М.В. у судовому засіданні позов підтримала, прохала його задовольнити, з підстав у ньому заявлених. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, довірила представництво своїх інтересів представнику [PERSON] .. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вважаючи його необгрунтованим. Вказав, що порушення публічного характеру під час укладення договорів купівлі-продажу [PERSON] не було. Вироку суду про притягнення до кримінальної відповідальності винної особи матеріали справи не містять та такої особи не встановлено. Визнанням договорів недійсними буде покладено надмірний тягар на власників, і якщо [PERSON] зможе звернутися за захистом своїх прав у порядку регресу, то [PERSON] немає до кого звертатися. Прокурором не виконано обов`язку встановити винну особу, а [PERSON] не повинна нести відповідальність за прорахунок держави. У такому випадку порушиться право людини на власність. У задоволенні позову прохав відмовити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилися, належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами з повідомленнями (том 2 а.с.106-107, 119-122, 131, 133, 139-142), про причини неявки суд не повідомили. Враховуючи, що відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися повторно, а також враховуючи наявність у матеріалах справи відзиву на позовну заяву, в якій висловлена позиція сторони відповідача щодо позову, суд не встановив підстав для відкладення судового засідання та вважає за можливим розглядати справи за відсутності сторони відповідачки [PERSON] . При цьому суд зазначає, що учасники справи мають не тільки права, а і обов`язки, тому зобов`язані контролювати рух справи у суді та повідомляти про зміну свого місця проживання чи знаходження. Також судом враховується обставина, що справа перебуває у провадженні судів без ухвалення рішення з 2018 років, проте повинна бути розглянута у розумні строки. Заслухавши учасників справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про задоволення позову, з наступних підстав. Судом встановлено, що Харківською місцевою прокуратурою № 3 здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 12017220460002613 від 03.10.2017 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, за фактом шахрайського заволодіння, зокрема, квартирою [ADDRESS] (том 1 а.с.10). Вказана квартира відповідно до рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 12.11.2002 року (справа № 2-5731/2002) та договору дарування, посвідченого 25.06.2003 Харківською державною нотаріальною конторою за № 3-679, належала [PERSON] на праві приватної власності в цілому ( по частці за кожним правовстановлюючим документом) ( том 1 а.с.14-15). Згідно Договору купівлі-продажу від 22 вересня 2017 року, посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Щавлєвою І.В., за № 664, [PERSON] продала вказану квартиру [PERSON] (а.с.21-22). Відповідно до Договору купівлі-продажу від 13 лютого 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Полехіною А.М., за № 125, [PERSON] продала дану квартиру [PERSON] (том 1 а.с.23). Ринкова вартість квартири на момент укладання договору купівлі-продажу установлено на підставі Звіту про оцінку майна, наданого ТОВ «Мегаполіс і партнери» від 13.02.2018 р. становить 535 641 грн. (том 1 а.с.24). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №149500639 від 14.12.2018, вбачається, що власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 13.02.2018 року, посвідченого нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Полехіною А.М., за № 125, є [PERSON] , а за [PERSON] право власності на вказану квартиру було зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.2017 року, посвідченого нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Щавлєвою І.В., за № 664. (а.с.11-13 том 1). З Актового запису про смерть № 17281 від 25 листопада 2016 року, складеного Харківським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області, слідує, що [PERSON] померла [INFO] (том 1 а.с.16-17). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 53812987 від 25.10.2018 року слідує, що у спадковому реєстрі відсутня інформація про відкриття спадщини після смерті [PERSON] . Згідно Довідки виданої ОЖК «Екран» від 25.10.2018 року за № 298 [PERSON] являлася власником та дійсно була зареєстрована та проживала одна по день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с.19). З Довідки виданої ОСББ «Маяк» від 09.11.2018 року вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була власником квартири за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] в цій квартирі ніхто не проживав та не був зареєстрований ( том 1 а.с.20). Частиною 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Положеннями статті 1277 ЦК України визначено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Частиною 2 ст. 1277 ЦК України передбачено, що заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Відповідно до статті 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що на прокуратуру покладається функція представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III ЦПК України. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (частина третя статті 23 Закону України «Про прокуратуру»). Вказаним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України, зокрема у частині четвертій статті 56 цього Кодексу визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Системне тлумачення норм частин четвертої, п`ятої статті 56 ЦПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру»). Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність такого органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює (доповнює) в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19). Виходячи зі змісту наведених норм права, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва. Таким чином, у кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд - перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду. Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор посилався на те, що перехід права власності на квартиру та її подальший продаж від особи, яка на час вчинення правочину померла, порушує інтереси держави в особі Харківської міської ради, яка позбавлена можливості ефективно та виключно в інтересах територіальної громади розпоряджатися комунальним майном м. Харкова. При цьому зазначив, що зволікання з визнанням спадщини відумерлою та набуттям права комунальної власності на спірну квартиру обмежує можливості виконання Харківською міською радою завдань, пов`язаних з реалізацією державної політики в сфері забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Судом встановлено, що до подачі позовної заяви керівник Харківської місцевої прокуратури № 3 звернувся до Харківської міської ради з листом від 07.12.2018 за вих. № 0404-6545 вих. 18 щодо звернення Харківської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом про визнання правочинів недійсними, скасування державної реєстрації права власності на квартиру шляхом внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, визнання спадщини відумерлою та передачу спадкового майна у власність громади. Харківська міська рада проти звернення прокурора з позовом до суду не заперечувала. Тобто прокурором дотримано порядок звернення до суду, передбачений статтею 23 Закону України «Про прокуратуру». Отже, відповідно до статті 26 Закону України «Про прокуратуру», статті 56 ЦПК України наявні правові підстави для звернення прокурора до суду з метою захисту інтересів держави. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 09 лютого 2022 року у справі № 640/23065/14 (провадження № 61-1456св21). Крім того, ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 20 грудня 2018 року вказану позовнову заяву було повернуто на підставі п.4 ч.4 ст. 185 ЦПК України, у зв`язку із відсутністю у прокурора підстав для звернення до суду з позовом в інтересах держави. Постановою Харківського апеляційного суду від 25 березня 2019 року ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 20 грудня 2018 року скасовано. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 29 березня 2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про залишення позову без розгляду з підстав, передбачених п.2 ст. 257 ЦПК України, відмовлено. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відмови у задоволенні позову з підстав звернення до суду з позовом особою, яка не має повноважень на ведення справи. Згідно ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Положеннями ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України регламентовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знащення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Згідно ч.3 ст. 228 ЦК України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Нормами ч. 1 ст. 658 ЦК України передбачено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Зі смертю власника право власності припиняється, як вказано у п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України. Оскільки на день укладення договору купівлі-продажу від 22.09.2017 року власник квартири [PERSON] вже померла, внаслідок чого припинилася її правоздатність, перехід права власності за договором купівлі-продажу від 22.09.2017 року відбувся з порушенням вимог закону, за відсутності волі власника майна на його відчуження, що є підставою для визнання його недійсним в контексті правил ст.ст. 203, 215 ЦК України. З огляду на те, що спірний договір купівлі-продажу квартири від 22.09.2017 року був укладений від імені особи, яка вже померла, без вирішення питання щодо можливого спадкування, суд визнає, що її відчуження за спірним договором від 22.09.2017 року, як і подальше відчуження за договором купівлі-продажу від 13.02.2018 року, відбувалося з порушенням публічного порядку, та було об`єктивно спрямоване на незаконне заволодіння спадковим майном, що не відповідає інтересам держави і суспільства, які полягають у дотриманні законного порядку вирішенні такого питання, а тому відповідно до ст. 228 ЦК України спірні договіри купівлі-продажу від 22.09.2017 року та 13.02.2018 року визнаються недійсними. Відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до абз.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. З урахуванням викладеного, наявні передбачені ч. 5 ст. 216 ЦК України підстави для скасування рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Щавлєвої І.В. № 37226457 від 22.09.2017 про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , а також для скасування рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Полехіної А.М. № 39651129 від 13.02.2018 про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Вирішуючи позовні вимоги про визнання спадщини відумерлою та передачі вказаного спадкового майна у власність територіальної громади суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 1277 ЦК України визначено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Частиною 2 ст. 1277 ЦК України передбачено, що заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Харківська міська рада є особою, інтерес якої полягає у реалізації положень статті 1277 ЦК України та переходу спірної квартири у власність територіальної громади. Відповідно до статті 387 ЦК України лише власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною 1 ст. 388 ЦК України передбачено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У пунктах 146-147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 зазначено: задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту прав власника. Пред`являючи позов в інтересах Харківської міської ради, прокурор виходив з того, що укладенням оспорюваних правочинів порушуються інтереси територіальної громади м. Харкова, які випливають із встановленого статтею 1277 ЦК України порядку визнання спадщини відумерлою. Харківська міська рада не є власником спірного майна до ухвалення судом рішення про визнання спадщини відумерлою, однак в силу закону на неї, покладено обов`язок по захисту прав територіальної громади, що свідчить про наявність законного інтересу який полягає в тому, щоб майно, яке може бути визнане відумерлою спадщиною, не було незаконно виведено зі спадкової маси, оскільки від цього залежить подальша можливість переходу такого майна у власність територіальної громади. Вказане узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 641/1689/15-ц (провадження № 61-34143св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 640/17297/15-ц (провадження № 61-5251св19). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 522/11473/15-ц (провадження № 61-47178св18) зроблено висновок, що прокурор має право в інтересах держави витребувати квартиру із чужого незаконного володіння на підставі статті 388 ЦК України у поєднанні із вимогами статті 1218 ЦК України. У постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 760/12445/18 (провадження № 61-19302св19) вказано «спадщина, яка відкрилась після смерті [NUMBER] та складається з квартири [ADDRESS] є відумерлою, тому відповідно до статей 388 та 1277 ЦК України має бути передана територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради». У постанові від 09 лютого 2022 року у справі № 640/23065/14 (провадження № 61-1456св21) Верховний Суд дійшов висновку про те, що наявні правові та фактичні підстави для визнання квартири [ADDRESS] відумерлою спадщиною та передання спадкового майна (спірної квартири) у власність територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради. За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, враховуючи те, що судом визнано спадщину відумерлою, суд приходить до висновку висновку про те, що перехід відумерлої спадщини у власність територіальної громади відповідає вимогам закону та здійснюється в інтересах суспільства, оскільки створює умови для реалізації повноважень та виконання завдань Харківською міською радою щодо передачі житла у користування найменш забезпеченим та найбільш соціально вразливим категоріям мешканців територіальної громади. З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи встановлені судом обставини під час розгляду даної справи, заперечення відповідачів щодо необгрунтованості позовних вимог є безпідставними. Непритягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 12017220460002613 винної особи не спростовує висновків суду щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування рішень про державну реєстрацію права власності, а також визнання спадщини відумерлою та передачу її у власність територіальної громади. Не знайшла свого підтвердження і заява про застосування позовної давності, оскільки за вимогами ч.1 ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, порушення права відбулося 22.09.2017 року, а позов подано 17 грудня 2018 року. Питання про розподіл судового збору суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь Харківської обласної прокуратури судовий збір у сумі 15 082 грн. 62 коп. в рівних частках, тобто по 7 541 грн. 30 коп. з кожної.

Outcome: approved