Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

[PERSON] у жовтні 2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, просила суд стягнути з відповідача на її користь відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 889103,60 грн., моральної шкоди - 500000 грн, здійснити розподіл судових витрат. Позивач обґрунтовувала заявлені вимоги тим, що 23 вересня 2015 року [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER] , на вулиці Отакара Яроша у м. Харкові, порушив вимоги пунктів 10.1,10.4 Правил дорожнього руху України, здійснив зіткнення з автомобілем марки «Porsche Panamera», реєстраційний номер [NUMBER] , яким вона, керувала, внаслідок чого належний їй автомобіль пошкоджено. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2016 року визнано винним у скоєнні ДТП є [PERSON] . Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення стосовно [PERSON] , закрито у зв`язку з закінченням строку притягнення особи до адміністративної відповідальності. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2016 року постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2016 року змінено; виключено з мотивувальної та резолютивної частин постанови суду першої інстанції висновки щодо визнання та доведеності вини [PERSON] у скоєнні ДТП. В іншій частині постанова суду першої інстанції залишена без змін. Згідно з висновком судового експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса від 05 квітня 2016 року № 9450 розмір завданої шкоди власнику транспортного засобу марки «Porsche Panamera» становить 889103,60 грн, розмір завданої моральної шкоди [PERSON] визначено в 500 000 грн. Правовими підставами позову [PERSON] зазначила положення статей 16, 22, 23, 1166, 1187, 1188 ЦК України. [PERSON] у лютому 2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] як третя особа, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, просила стягнути з останньої на свою користь 430959,98 грн на відшкодування завданої майнової шкоди. [PERSON] обґрунтовувала заявлені вимоги тим, що належний їй на праві власності автомобіль марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , під час зіткнення із автомобілем «Porsche Panamera», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керувала [PERSON] , перебував у нерухомому стані. Зважаючи на наведене, [PERSON] вважала, що особою, яка перебувала за кермом її автомобіля, не здійснювалась діяльність, що становить джерело підвищеної небезпеки, на відміну від діяльності [PERSON] , яка у момент настання дорожньо-транспортної пригоди керувала транспортним засобом, що перебував у русі. Правовими підставами позову [PERSON] зазначила правила статті 1187 ЦК України. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2017 року позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] до [PERSON] про стягнення відшкодування майнової шкоди об`єднано в одне провадження з позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2017 року позов [PERSON] задоволено повністю, судом стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 889103,60 грн, на відшкодування моральної шкоди - 500 000 грн. Суд стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 6890 грн. У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] відмовлено. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 20 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року скасовані рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.09.2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 20.12.2017 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Верховний Суд дійшов переконання, що суди першої та апеляційної інстанцій розглянули спір з порушенням норм процесуального права, не дослідили зібрані докази у справі, не надали їм належної оцінки, не навели мотивів врахування одних доказів та відхилення інших, а тому постановлені судові рішення не відповідають критеріям обґрунтованості та правомірності, висновки, які вони зробили, є передчасними. Враховуючи, що усунути допущені порушення Верховний Суд не вправі через обмеження, запроваджені законом, справедливим та підставним є направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 31.10.2018 року справа надійшла в провадження судді Аркатової К.В. Учасники процесу в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи сповіщені належним чином. Враховуючи викладене, тривалість перебування справи в провадженні суду, достатність часу для реалізації права на подачу доказів у справі, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 23 вересня 2015 року з вини [PERSON] , який, керуючи автомобілем «Mersedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER] , по вулиці Отакара Яроша в м. Харкові, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем «Porsche Panamera», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою старшого слідчого відділу ДТП Слідчого управління Головного управління національної поліції в Харківській області Національної поліції України від 19 травня 2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 12015220010000389 від 24 вересня 2015 року закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2016 року визнано, що винним у скоєнні ДТП є відповідач. Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП стосовно [PERSON] , закрито у зв`язку з закінченням строку притягнення його до адміністративної відповідальності. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2016 року постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2016 року змінено; виключено з мотивувальної та резолютивної частин постанови суду першої інстанції висновки щодо визнання та доведеності вини [PERSON] у скоєнні ДТП. В іншій частині постанова суду першої інстанції залишена без змін. Ухвалою суду від 09.04.2019 року витребувані з Головного управління національної поліції в Харківській області матеріали кримінального провадження № 12015220010000389 за ч.1 ст.286 КК України, яке закрито 19.05.2016 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Висновок експертизи може бути відповідним доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. У разі коли висновок експертизи наданий стороною (зокрема, як додаток до позовної заяви), тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися судом виключно як письмовий доказ, що підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, враховуючи характер матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз`яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про призначення проведення судової експертизи. Ухвалою суду від 17.12.2019 року по даній справі призначена комплексна судово транспортно-трасологічна, автотехнічна експертиза, дорожньо-технічна та фототехнічна експертиза і експертиза матеріалів та засобів відео-, звукозапису, проведення якої доручено експертам ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, з попередженням експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384,385 КК України. Надані для проведення експертизи матеріали цивільної справи № 638/16054/16-ц та матеріали кримінального провадження №12015220010000389. Згідно висновку експертів № 3544/3545/5376/18564/18565 від 22.12.2020 року, що проведений на підставі ухвали суду від 17.12.2019 року, в даній дорожньо - транспортній ситуації водій автомобіля «Порше» [PERSON] не мала технічної можливості зупинитися до автомобіля «Мерседес», та тим самим попередити з ним зіткнення шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування, тобто шляхом виконання нею вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. Гальмівний шлях автомобіля «Порше» в умовах місця ДТП, при швидкості руху 60 км/год, становить 23,9 м. В даній дорожньо - транспортній ситуації в діях водія [PERSON] не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням ДТП. У даній дорожньо - транспортній ситуації водій автомобіля «Мерседес» [PERSON] повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п.10.1 і 10.4 Правил дорожнього руху України. У даній дорожньо - транспортній ситуації технічна можливість запобігти зіткненню автомобілів «Порше» та «Мерседес» для водія автомобіля «Мерседес» [PERSON] визначалась виконанням ним вимог п.п.10.1 і 10.4 Правил дорожнього руху України, для чого він не мав будь - яких перешкод технічного характеру. У даній дорожньо - транспортній ситуації дії водія [PERSON] не відповідали вимогам п.п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням дорожньо - транспортної пригоди. Внаслідок ДТП автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, розмір завданої майнової шкоди становить 889103,60 грн, що з`ясовано на підставі висновку судового експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса від 05 квітня 2016 року № 9450, проведеного за матеріалами здійсненого досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015220010000389 від 24 вересня 2015 року. Внаслідок ДТП, спричиненої [PERSON] , позивачу завдано легкі тілесні ушкодження (висновок судово-медичної експертизи від 09 грудня 2015 року 35279-АЯ/15, матеріали кримінального провадження № 12015220010000389, том 1, а.с. 209-211), а саме: синці, закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку з лікворно-гіпертензивним, вестибуло-атаксичним, астено-невротичним синдромом. Крім того, у зв`язку із наведеними обставинами змінився нормальний уклад життя позивачки, вона перебувала у нервовій напрузі, була змушена витрачати час на відновлення пошкодженого автомобіля. Щодо відшкодування майнової шкоди Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За правилами частин першої та другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] про відшкодування майнової шкоди у розмірі 889103,60 грн, суд вважає доведеними наявність вини [PERSON] у настанні ДТП, а також факт дотримання Правил дорожнього руху іншим учасником пригоди, [PERSON] , на підставі висновку комплексної судово транспортно-трасологічної, автотехнічної експертизи, дорожньо-технічної та фототехнічної експертиз і експертизи матеріалів та засобів відео-, звукозапису, проведення якої доручено експертам ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, що складено судовим експертами Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені Заслуженого професора М.С.Бокаріуса 22.12.2020 року № 3544/3545/5376/18564/18565. Як зазначено у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року, відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. У разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Зазначеною постановою також роз`яснено, що цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Автомобіль «Мерседес» використовувався відповідачем за цільовим призначенням. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Такі обставини встановлені постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.07.2016 по справі № 638/10456/16-п. Виходячи із викладених підстав, позовні вимоги третьої особи [PERSON] до [PERSON] задоволенню не підлягають. Щодо відшкодування моральної шкоди Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Суд вважає доведеним факт заподіяння моральної шкоди у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої істотно пошкоджено транспортний засіб позивачки та завдані легкі тілесні ушкодження, вона була позбавлена можливості користуватись автомобілем, вимушена витрачати час на пошук альтернативних заходів для пересування, відновлення фізичного здоров`я, що також супроводжувалось моральними стражданнями, відновленням психо-емоційного стану та спричинило зміну звичного способу її життя. Враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, зважаючи на вимоги розумності і справедливості, суд вважає визначити розмір моральної шкоди в сумі 50 000 грн.. Щодо розподілу судових витрат (судового збору) Згідно вимог статей 141, 264 та 265 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення по суті, вирішує питання про розподіл судових витрат. Відповідно до вимог частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, виходячи з розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 4616 гривень.

Outcome: partial