Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Вказаний позов вмотивований тим, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.05.2015 року було розірвано. Від вказаного шлюбу з відповідачем мають спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, щодо виховання та належного утримання сина, не проявляє щодо дитини батьківської турботи, не цікавляться життям та здоров`ям, не утримує матеріально, хоча рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.08.2015 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач одна несе витрати по утриманню сина, відповідач жодного разу не надавав матеріальної допомоги. З січня 2018 року позивачка перебувала у цивільному шлюбі з [PERSON] та разом з ним та сином проживають однією сім`єю. 22 березня 2022 шлюб між ними зареєстровано офіційно. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між сином позивачки та її теперішнім чоловіком склалися усталені доброзичливі, гармонійні стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйняттю життя та оточуючих людей. Син позивачки вважає [PERSON] своїм татом, оскільки останній піклується та виховує дитину, як власну. [PERSON] має намір після завершення даної справи усиновити дитину проти чого позивачка не заперечує, що підтверджується його нотаріально посвідченою заявою. Відповідач взагалі не спілкується з дитиною. Ухвалою суду від 31.10.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, в той же час надіслала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просила задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач в судові засідання не з`являвся причини неявки суду не повідомляв, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, шляхом направлення процесуальних документів за вказаною позивачем адресою, яка є місцем його реєстрації, в той же час на адресу суду надіслав відзив в якому вказав, що заявлені позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник третьої особи: Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, в судове засідання не з`явилася. При цьому подала до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Позивач перебувала у шлюбі з відповідачем, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.05.2015 року було розірвано. Від вказаного шлюбу з відповідачем мають спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, щодо виховання та належного утримання сина, не проявляє щодо дитини батьківської турботи, не цікавляться життям та здоров`ям, не утримує матеріально, хоча рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.08.2015 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень п. п. 2, 3 ст. 150 СК України, які кореспондуються з положеннями абз. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. П. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позивачем у такій справі, згідно ст. 165 СК України та абз. 1 п. 18постанови пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», може бути один з батьків. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіку та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав від 30.01.2023 року №102/02/38-440, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 165 СК України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інших заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Позивач одна несе витрати по утриманню сина, відповідач жодного разу не надавав матеріальної допомоги. З січня 2018 року позивачка перебувала у цивільному шлюбі з [PERSON] та разом з ним та сином проживають однією сім`єю. 22 березня 2022 шлюб між ними зареєстровано офіційно. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між сином позивачки та її теперішнім чоловіком склалися усталені доброзичливі, гармонійні стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйняттю життя та оточуючих людей. Син позивачки вважає [PERSON] своїм татом, оскільки останній піклується та виховує дитину, як власну. [PERSON] має намір після завершення даної справи усиновити дитину проти чого позивачка не заперечує, що підтверджується його нотаріально посвідченою заявою. Відповідач взагалі не спілкується з дитиною. Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідач жодного з покладеного законом на батька обов`язків не виконує, він належним чином не піклується про дитину, не спілкується з нею, не проявляє до неї батьківської турботи, не цікавиться її долею, не відвідує, не турбується про фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на виховання, тобто останній у цілому ігнорує факт споріднення з дитиною. Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідача та свідомим нехтуванням батьківськими обов`язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 992,40 грн. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 19, 150, 164, 165 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», п. п. 15, 16, 18 постанови пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та,

Outcome: approved