Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 12592,94 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 26.12.2017 між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та [PERSON] укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Г-10785-17, згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 21,2 кв.м із інд.приміщення 10-1, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Договір укладений на строк до 25 грудня 2020 року. Позивач зазначив, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 23.10.2019 розірвано договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) Г-10785-17 від 26.12.2017 та зобов`язано [PERSON] повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлового приміщення напівпідвалу, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 21,2 кв.м. Позивач стверджує, що орендовані приміщення були повернуті лише 09.12.2021, відтак у відповідача існує заборгованість із сплати орендної плати та неустойки в сумі 12592,94 грн. Просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30.01.2023 відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 20.02.2023 відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву покликається на те, що він не використовував об`єкт оренди після набрання рішенням суду від 23.10.2019, відтак у нього відсутній обов`язок щодо сплати орендної плати. Окрім того, відповідач зазначив, що розрахунок заборгованості є нікчемним, а борг надуманим та безпідставним. Також відповідач стверджує, що позивачем пропущено строк позовної давності. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27.02.2023 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 20.03.2023 відповідач [PERSON] подав до Галицького районного суду м. Львова зустрічну позовну заяву до Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, в якому просить визнати припиненим договір оренди від 26.12.2017 за №Г - 10785 - 17, укладеного між ним та Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради з дня набрання законної сили рішення Галицького районного суду м. Львова у справі №461/4450/19, а саме з 28.02 2020. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22.03.2023 зустрічну позовну заяву [PERSON] до Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання договору оренди припиненим повернуто позивачу. Сторони у справі про судовий розгляд даного позову повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Виклик сторін до суду був здійснений шляхом скерування судових повісток на їх поштову та електронну адресу. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до частини першої статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Відповідно до частини 3 статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Судом встановлено, що 26.12.2017 між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та [PERSON] , укладено Договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) Г-10785-17, згідно якого позивач здав, а відповідач прийняв в користування нежитлове приміщення напівпідвалу, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 21,2 кв.м /а.с.4-5/. Пунктом 1 договору оренди передбачено, що приміщення надане в оренду для господарських потреб. Згідно п. 4.1 Договору, такий укладений на термін до 25.12.2020. Пунктом 7.1.2 Договору визначено обов`язок орендаря сплачувати орендну плату своєчасно і в повному обсязі. Розділом 5 Договору врегульовано питання розміру орендні плати та порядку розрахунків. Пункт 5.6 Договору передбачає, що орендна плата сплачується орендарем на рахунок орендодавця не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць. Відповідно до п.5.1 Договору, розмір орендної плати за перший місяць оренди склав 285,55 гривень. без ПДВ. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється порядку, визначеному чинним законодавством України (п. 5.4 Договору). Відповідно до п. 5.8 Договору, несплата орендної плати в повному обсязі протягом трьох місяців з дня закінчення строку платежу є підставою для дострокового розірвані договору оренди. Згідно п.4.12 п.п.4.12.4 Договору, чинність Договору припиняється внаслідок взаємної згоди сторін або за рішенням суду. Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 23.10.2019 у справі №461/587/23 позов начальника Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради Свистун І.В. до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Замку», Львівське комунальне підприємство «Агенція ресурсів Львівської міської ради» про розірвання договору орендизадоволено. Розірвано договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) Г-10785-17 від 26.12.2017 року, укладений між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та [PERSON] . Зобов`язано [PERSON] повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлового приміщення напівпідвалу, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 21,2 кв.м. Стягнуто з [PERSON] на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради 10 609 гривень 38 копійок, з яких 4 846 гривень 38 копійок становить заборгованість орендну плату та 5 763 гривень 00 копійок судового збору /а.с.11-13/. У даній справі з відповідача стягнуто заборгованість за період з 31.05.2018 по 30.04.2019 в розмірі 4 846 гривень 38 копійок. Згідно відомостей відображених на офіційному веб-порталі «Судова влада України» вказане рішення набрало законної сили 28.02.2020. Відтак, договір оренди Г-10785-17 припинив свою дію внаслідок його розірвання в судовому порядку. Факт звільнення відповідачем нежитлових приміщень підтверджується копією акта приймання - передачі від 09.12.2021, згідно якого [PERSON] передав приміщення ЛКП «Агенція ресурсів ЛМР» /а.с.6/. З довідки Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради вбачається, що позивачем нараховано відповідачу заборгованість з орендної плати та неустойки в сумі 12592,94 грн./а.с.7/. Окрім того, з довідки голови ОСББ «На Замку» Бублик Т.С. вбачається, що нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 21,2 кв.м з індексом приміщення 10-1, ніким не використовується, до 09.12.2021 року вхід в приміщення був повністю затягнутий плівкою та забитий дошками мешканцями квартири [ADDRESS] . Також, головою ОСББ повідомлено, що представники Львівської міської ради не зверталися щодо доступу до цього приміщення /а.с.27/. Згідно наданої позивачем довідки № 4-2302-38484 від 16.12.2022 заборгованість [PERSON] перед Управлінням комунальної власності станом на 13.12.2022 складає 12592,94 грн., з яких заборгованість зі сплати орендної плати за період 01.05.2019 по 28.02.2020 (день набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору оренди) становить 3928,65 грн., та заборгованість зі сплати неустойки за період з 28.02.2020 по 09.12.2021 (повернення об`єкта оренди) становить 8667,29 грн./а.с. 7/. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальні. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності. Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена статтею 258 ЦК України. Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Як убачається з матеріалів справи, договір оренди №Г-10785-17, за яким підлягає стягненню з відповідача заборгованість в розмірі 3928,65 грн. за період з 01.05.2019 по 28.02.2020, припинив свою дію внаслідок його розірвання в судовому порядку 28.02.2020, тобто з часу набрання рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23.10.2019 законної сили. Враховуючи, положення Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, з огляду на те, що Кабінетом Міністрів України карантин встановлено з 12 березня 2020 року, суд дійшов висновку, що позов Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до [PERSON] подано з дотриманням строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене, оскільки обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається лише до припинення договору оренди, суд вважає, що позов Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради слід задоволити частково, стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість з орендної плати за період з 01.05.2019 по 28.02.2020, тобто до часу його розірвання, в розмірі 3928,65 грн. Що стосується позовних Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради в частині стягнення з [PERSON] неустойки у зв`язку з невиконанням обов`язку останнього щодо повернення орендованого майна, то такі не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Статтею 785 ЦК України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користуванняріччю за час прострочення. Отже, відповідно до ст. 614 ЦК України, для застосування наслідків, передбачених ч.2 ст.785 цього Кодексу, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання. Тобто повинні бути встановлені обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав. За приписами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Неустойка згідно із ч.2 ст.785 ЦК України розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди). Водночас неустойка за ч.2 ст.785 ЦК України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном. Неустойка, стягнення якої передбачено ч.2 ст.785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України. При цьому, право наймодавця вимагати оплати неустойки відповідно до ч.2 ст.785 ЦК України та обов`язок наймача сплачувати таку неустойку зберігається до моменту повернення наймачем наймодавцю орендованого майна. Винятком з такого правила можуть бути зокрема підтверджені належними доказами неправомірні дії (бездіяльність) наймодавця, спрямовані на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно та оформити повернення наймачем орендованого майна. Встановлено, що 09.12.2021 [PERSON] здав, а ЛКП «Агенція ресурсів ЛМР» прийняло нежитлове приміщення площею 21,2 кв.м, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , про що складено акт приймання-передачі /а.с.6/. Однак, як убачається з матеріалів справи, [PERSON] не використовував зазначене приміщення для ведення господарської діяльності та не користувався цим приміщенням, що підтверджується довідкою голови ОСББ «На Замку» Бублик Т.С . Окрім того, суд враховує той факт, що Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 на території України встановлено карантин та державні установи працювали в закритому режимі, що могло перешкоджати відповідачу вчасно передати орендоване майно наймодавцю. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не можеґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача неустойки за договором оренди після його розірвання та наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за орендну плату в розмірі 3928,65 грн. Відтак, позов Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до [PERSON] підлягає до часткового задоволення. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 837,33 грн. (з розрахунку 3928,65 грн./ 12592,94 грн. х 2684 = 837,33 грн.).

Outcome: approved