Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

25 серпня 2022 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Кредобанк» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № CL-269466 у розмірі 203 533,02 грн., судовий збір та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 27147,4776 грн. 01 вересня 2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася повторно, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзив до суду не подала. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого: Судом встановлено, що 06 березня 2020 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CL-269456, за умовами якого відповідач отримав від позивача кредит у сумі 204962,13 гривень на строк до 05 березня 2025 року (п.2.1, 2.3 Кредитного договору). У відповідності до п.3.1 цього договору, кредит видається позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням Позичальника, яке міститься в п.2.4 кредитного договору. Згідно п. 4.1 Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 35 % річних, а п.4.2. цього договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360»,за ставкою, визначеною у п.4.1.цього договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору. Відповідно до п. 6.1 Кредитного договору, Позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі та в порядку і строки (терміни), передбачені Кредитним договором та/або додатками до нього. Відповідно до п. 6.9 Кредитного договору, Банк у випадках, передбачених п. 3.3. Кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє Позичальника. Відповідно до п. 6.10. Кредитного договору, позичальник зобов`язаний після отримання письмової вимоги Банку, передбаченого п.6.9. Кредитного договору, усунути порушення умов Кредитного договору, вказаних у повідомленні протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення Банку. Позивач виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, що підтверджується меморіальними ордерами №13362473, №13362476, №13362486, №13362481, №13362489, №13362493, №13362496, №13362498, №13362510, №13362524, №13362547 від 06.03.2023 (а.с.14-24). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.ч.1,2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно вимог ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В статті 610 ЦК України, зазначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідач [PERSON] , згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за вищезгаданим Кредитним договором, свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконує, внаслідок чого, станом на 22.11.2021 року загальна сума заборгованості становить 203\~533,02 гривень, яка складається з: 181\~747,99 гривень сума заборгованості за кредитом; 21\~785,03 гривень сума заборгованості за відсотками (а.с.12-13). Матеріалами справи також встановлено, що позивачем вживались заходи для досудового врегулювання спору, зокрема відповідачу направлено досудову вимогу від 26 жовтня 2021 року щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором. Проте заборгованість відповідачем не погашена, що підтверджується рухом коштів по рахунку з 06.03.2020 по 22.11.2021 (а.с. 25-31). Враховуючи наведене вище, встановивши, що позивач надав відповідачу кредит, а відповідач в порушення умов договору належним чином своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконує, внаслідок чого станом на 22.11.2021 року має заборгованість за кредитом у розмірі 203\~533,02 грн., яка в добровільному порядку відповідачем не погашена, беручи до уваги те, що позивачем вживалися заходи до погашення відповідачем суми заборгованості в досудовому порядку, проте такі бажаних результатів не дали, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору на суму 3\~053,00 гривень. Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (стаття 133 ЦПК України). Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №9901/350/18 та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, постанові від 26 травня 2020 року у справі №908/299/18 та постанові від 08 червня 2021 року у справі №550/936/18. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо. На підтвердження понесення банком витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано копії договору про надання правової допомоги, укладеного 01 вересня 2021 року між АТ «Кредобанк» та АО «Юридична компанія «Аксіліум», свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та довіреності №12201 від 26 жовтня 2021 року. Відповідно до п. 4.2 вказаного договору, сума гонорару Виконавця визначається у відсотках від сум, що фактично зараховані на погашення заборгованості, переданої виконавцю в обслуговування, в результаті вжиття виконавцем заходів, визначених у п. 1.3. цього Договору, під час Строку обслуговування, з врахуванням пунктів 3.1.-3.2. цього Договору, у розмірі, визначеному пунктом 4.4. цього Договору. Відповідно до п. 4.4.1 вказаного договору сторони погодили, що розмір гонорару виконавця визначається в залежності від етапів роботи, на якій відбулося погашення заборгованості кожного із боржників у відсотках від суми погашення, зокрема у випадку погашення заборгованості на етапі судової процедури гонорар становить 13%. У свою чергу у розділі «Визначення термінів» договору від 01 вересня 2021 року сторони узгодили, що заборгованість, яка погашена за участю виконавця це сума коштів, що надійшла від боржників (третіх осіб) на рахунки, вказані клієнтом, в рамках виконання зобов`язань за кредитними договорами, починаючи з моменту отримання виконавцем реєстру боржників в електронному вигляді у форматі XLS, і до настання обставин, визначених цим договором. Зважаючи на викладене, оскільки сума заборгованості за кредитним договором № CL-269466 від 06 березня 2020 року відповідачем не сплачена, то в АТ «Кредобанк» не виникло обов`язку щодо оплати отриманих послуг згідно п.4.1. договору, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача суми гонорару в розмірі 13% від ціни позову суперечить умовам укладеного договору про надання правової допомоги. Додатково до сум, вказаних у пункті 4.4.1. цього договору клієнт сплачує гонорар у фіксованих сумах за наступні дії: за підготовку та подання до суду позовної заяви - 400 грн, за представництво в судовому процесі суду першої інстанції (за весь процес) - 500 грн; за отримання рішення суду - 500 грн, за подання апеляційної скарги - 400 грн, за подання касаційної скарги - 400 грн (п. 4.4.2. договору про надання правової допомоги). Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу, які підтверджені належними доказами, є гонорар у фіксованій сумі 400,00 грн за підготовку та подання до суду позовної заяви, а також 500,00 грн за представництво в судовому процесі суду першої інстанції та 500,00 грн. за отримання рішення суду. Враховуючи викладене, розподіляючи судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 1400,00 гривень та судовий збір в розмірі 3053,00 гривень.

Outcome: approved