Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-12 00:00:00

1. Короткий виклад вимог пред`явленого позову. У червні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позов, в обґрунтування кого зазначила, що 29 травня 1996 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Під час шлюбу 18 червня 2010 року сторони придбали квартиру [ADDRESS] . В подальшому на підставі рішення Ревненської сільської ради Бориспільського району №19-2-VІІІ від 19 листопада 2015 року було перейменовано ряд вулиць в с. Ревне Бориспільського району та упорядковано нумерацію господарств. Так, буд. [ADDRESS] після перейменування став буд. [ADDRESS] . Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 3 серпня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано. Спірна квартира була придбана під час шлюбу. Ця обставина свідчить про те, що вказаний об`єкт нерухомого майна є спільною сумісною власністю сторін. Тому [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку в квартирі [ADDRESS] , та визнати за [PERSON] право власності на іншу 1/2 частку у вказаному об`єкті нерухомого майна. 2. Інформація про рух цивільної справи. Ставлення учасників процесу до пред`явленого позову. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 червня 2022 року (а.с.19) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим [PERSON] , була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Семенюті О.Ю. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 14 липня 2022 року (а.с.26-27) позов, пред`явлений [PERSON] , було залишено без руху. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 26 серпня 2022 року (а.с.39-40) було задоволено клопотання [PERSON] та відстрочено їй сплату судового збору в розмірі 5410 гривень 10 копійок до ухвалення судового рішення у справі судом; відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 20 січня 2023 року (а.с.157) підготовче провадження було закрито та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримує позов та наполягає на його задоволенні. Відповідач та його представник [PERSON] не визнають позов та заперечують проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень посилаються на те, що квартира [ADDRESS] була придбана за особисті кошти [PERSON] . Доходи подружжя не дозволяли їм акумулювати кошти та придбати квартиру. Відповідач продав надану йому службову квартиру [ADDRESS] , і за ці грошові кошти він придбав спірний об`єкт нерухомого майна. Квартира [ADDRESS] є особистою приватною власністю відповідача. Тому [PERSON] та його представник [PERSON] просять суд відмовити у задоволенні позову. 3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 29 травня 1996 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис №146. Після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище « [PERSON] ». На підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 жовтня 1998 року (а.с.94) за [PERSON] внаслідок приватизації було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Ця обставина підтверджується копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №23146849 від 26 червня 2009 року (а.с.95). 28 травня 2009 року [PERSON] уклала з [PERSON] попередній договір купівлі-продажу квартири (а.с.138-139), за яким сторони зобов`язалися в строк до 21 червня 2010 року укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Також сторони погодили, що продаж зазначеного об`єкта нерухомого майна буде вчинено за ціною 229970 гривень 00 копійок, на підтвердження намірів на виконання умов договору [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 7930 гривень. 17 липня 2009 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу жилої квартири (а.с.116-117), за яким [PERSON] відчужив у власність [PERSON] за квартиру [ADDRESS] . Продаж означеної квартири вчинено за 2259 гривень 00 копійок. 18 червня 2010 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири (а.с.140-141), за яким [PERSON] відчужила у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Продаж вказаного об`єкта нерухомого майна вчинено за 33128 гривень 00 копійок. 25 червня 2010 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на вказану квартиру. Ця обставина підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №296402581 від 26 січня 2022 року (а.с.14). [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27 грудня 2012 року виконавчим комітетом Мартусівської сільської ради Бориспільського району Київської області (а.с.15). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 3 серпня 2020 року (а.с.9-10) шлюб між сторонами було розірвано, а також [PERSON] було відновлено прізвище « [PERSON] ». На підставі рішення Ревненської сільської ради Бориспільського району №19-2-VІІІ від 19 листопада 2015 року (а.с.11-13) було перейменовано ряд вулиць в с. Ревне Бориспільського району та упорядковано нумерацію господарств. Так, [ADDRESS] була перейменована на [ADDRESS] . Спірні правовідносини регулюються главою 8 «Право спільної сумісної власності подружжя» СК України. 4. Норми права та стала судова практика, якими керується суд при вирішення спору. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18), у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляду за дітьми, хвороба) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її оспорює. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що квартира [ADDRESS] , що на тепер розташована по [ADDRESS] , була придбана в період часу, протягом якого [PERSON] перебувала в шлюбі з відповідачем. [PERSON] та його представник [PERSON] зазначали, що спірна квартира є особистою приватною власністю відповідача. Дійсно, квартира [ADDRESS] була особистою приватною власністю [PERSON] відповідно до п.4 ч.1 ст.57 СК України, оскільки була житлом, набутим відповідачем за час шлюбу внаслідок приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України відповідач та його представник [PERSON] не подали доказів на підтвердження того, що грошові кошти, отримані [PERSON] внаслідок продажу квартири [ADDRESS] були спрямовані ним на придбання квартири [ADDRESS] , і що квартира придбавалась лише за ці кошти. Крім того, продаж квартири було вчинено відповідачем 17 липня 2009 року за 2259 гривень 00 копійок, а спірний об`єкт нерухомого майна був придбаний 18 червня 2010 року за 33128 гривень 00 копійок, що безумовно свідчить про недостатність грошових коштів, отриманих після відчуження однієї квартири для придбання іншої. Також зі змісту п.10 договору купівлі-продажу від 18 червня 2010 року (а.с.140) вбачається, що [PERSON] склала та подала приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В. заяву, в якій вона надала її чоловіку [PERSON] згоду на купівлю квартири [ADDRESS] . Аналіз зазначених обставин свідчить про те, що відповідач не спростував презумпцію спільності власності подружжя на майно, яке набуте сторонами в період шлюбу, а тому квартира [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності сторін. Обставини, які могли бути підставою для відхилення від засади рівності часток подружжя, не встановлені. Це свідчить про те, що в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю сторін, [PERSON] набула право власності на 1/2 частку в означеному об`єкті нерухомого майна. З огляду на це суд висновує, що за [PERSON] належить визнати право власності на 1/2 частку в квартирі [ADDRESS] . Однак диспозицією норми, викладеної в ч.1 ст.4 ЦПК України, передбачено, що особа має право на звернення до суду виключно за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів, а не інших осіб. Ця обставина свідчить про те, що [PERSON] не має права вимагати визнати за [PERSON] право власності на іншу 1/2 частку у спірній квартирі. Тому у задоволені позову в частині цієї вимоги [PERSON] слід відмовити. 7. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст.136 ЦПК України якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. Зі змісту звіту про експертну грошову оцінку квартири [ADDRESS] , виконаного ТОВ «Тектоареал» (а.с.64-65), вбачається, що ринкова вартість цього об`єкта нерухомого майна становить 684600 гривень 00 копійок, ціна позову 342300 гривень 00 копійок (684600 :2). Отже, [PERSON] за подання позовної заяви майнового характеру мала сплатити судовий збір у розмірі 3423 гривень 00 копійок, що складає 1 відсоток ціни позову. Встановлено, що [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 992 гривні 40 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією від 10 червня 2022 року (а.с.1). Пред`явлений [PERSON] позов задоволено, тому з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати в розмірі 992 гривень 40 копійок. Сплату залишку суми судового збору було відстрочено позивачу до ухвалення судового рішення у справі судом. Оскільки судові витрати в розмірі 2430 гривень 60 копійок (3423,00 992,40) [PERSON] не були сплачені, тому вони стягуються з відповідача за судовим рішенням у дохід держави.

Outcome: partial