Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] 13 жовтня 2022 року звернулася до Котовського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] , та просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи свої позовні вимоги вказала, що позивачка є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі по даній справі це колишній чоловік позивачки та його співмешканка, які за даною адресою не проживають з 2015 року, особистих речей в будинку не мають, комунальні платежі не сплачують і в утриманні житла участі не беруть. Реєстрація відповідачів в будинку створює перешкоди у належному їй праві володіння, користування та розпорядження житловим будинком, тому є необхідність для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком. Позивачка в судове засідання не з`явилася. Надала заяву, згідно якої просила розглянути справу у її відсутності, на позовних вимогах наполягала. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, проте судові виклики на судові засідання повернулись із зазначенням «Адресат відсутній за вказаною адресою». Іншими належними даними про місце перебування чи роботи відповідачів суд не володіє. Згідно ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, виклик відповідачів було здійснено на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Котовського міськрайонного суду Одеської області, що є належним повідомленням про дату, час та місце проведення судового засідання. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі ухвали Котовського міськрайоного суду Одеської області від 30.07.2015, справа № 505/5347/14-ц, про визнання мирової угоди, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.09.2015. Відповідачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані в житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] з 09 лютого 2001 року та 14 липня 2015 року. Факт того, що відповідачі у вказаному житловому будинку не проживають підтверджується довідкою Голови квартального комітету від 04.10.2022, відповідно до якої [PERSON] та [PERSON] , дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та фактично за даною адресою не проживають з 2015 року. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до цієї норми закону відповідачі зобов`язані були зареєструватись за новим постійним місцем проживання протягом 10 днів з дня переїзду до цього постійного місця проживання. Тому суд вважає, що реєстрація відповідачів за адресою: [ADDRESS] , є формальною, без наміру їх фактичного проживання в цьому будинку. Відповідно вони втратили право на користування цим будинком, оскільки добровільно припинили користування вказаним будинком та переселилися на інше місце свого проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 391\~ЦК\~України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так як судом встановлено, що відповідачі в спірному жилому приміщенні відсутні більше року без поважних на те причин, спільним побутом з позивачкою не пов`язані, домовленості між ними та позивачкою, як власником житла, щодо порядку використання жилого будинку відсутні, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком. Рішення суду про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком і є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку за місцем реєстрації.

Outcome: approved