Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

I. Стислий виклад позовної заяви 20 лютого 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Миколаївської селищної\~ради Сумського\~району Сумської\~області про\~визначення додаткового\~строку для\~подання заяви\~про прийняття\~спадщини,\~який у\~подальшому уточнив.\~Свої вимоги\~мотивує тим,\~що [INFO] помер\~його рідний\~дід по\~лінії батька\~ [PERSON] .\~За життя\~останній склав\~заповіт,\~яким заповів\~йому земельні\~ділянки,\~загальною площею\~4,109\~га,\~розташовані на\~території Тучненської\~сільської ради\~Білопільського району\~Сумської області\~з кадастровими\~номерами 5920689200010020011\~та 5920689200020030163,\~право власності\~на які\~посвідчене державним\~актом серії\~СМ №052103\~від 30\~червня 2004\~року.\~Спадщину після\~смерті [PERSON] \~в установлений\~законом строк\~не прийняв\~через те,\~що на\~території м.\~Суми та\~Сумської області\~існували карантинні\~обмеження та в подальшому з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан на всій території України. Разом з цим позивач зазначає, що також є спадкоємцем [PERSON] за законом на частину спадщини, що не охоплена заповітом, оскільки його батько та син спадкодавця, [PERSON] , помер [INFO] . На даний час він бажає переоформити спадщину, яка залишилася після смерті діда на себе, але внаслідок пропуску визначеного законом строку для подання заяви про прийняття спадщини позбавлений такої можливості. Посилаючись на\~викладені вище\~обставини,\~ [PERSON] \~просить визначити\~йому додатковий\~строк для\~подання заяви\~про прийняття\~спадщини за\~заповітом та\~за законом\~після смерті\~ [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] ,\~тривалістю три\~місяці. ІІ. Процесуальні дії в справі Ухвалою від 22 лютого 2023 року відкрито провадження в справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з викликом учасників справи на 15 березня 2023 року. В п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву, а третій особі пояснення щодо позову. Разом з цим у приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Сумської області Хоменко О.В. витребувано спадкову справу №55/2023 від 15 лютого 2023 року відносно [PERSON] , який помер [INFO] , номер у Спадковому реєстрі 70272212 (а. с. 18-19). Ухвалою суду від 15 березня 2023 року до участі в справі в якості співвідповідача залучена [PERSON] , у зв`язку з чим підготовче засідання відкладено, співвідповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву (а. с. 50-51). ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився. Адвокат Верещагін Д.Б., який представляє інтереси позивача на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВМ №1032732 від 16 лютого 2023 року, подав клопотання, в якому просить розглянути справу за його відсутності та ухвалити рішення у підготовчому засіданні, позов підтримує (а. с. 49). Представник першого\~відповідача \~Миколаївської селищної\~ради Сумського\~району Сумської\~області в\~підготовче засідання\~не з`явився, відзив на позов не подав. Селищний голова надіслав лист про розгляд справи без часті їх представника (а. с. 22-23). Співвідповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, подала нотаріально посвідчену заяву про визнання позову, в якій вказує, що наслідки визнання позову нотаріусом їй роз`яснені та зрозумілі. Разом з цим від [PERSON] надійшла також заява, в якій вона просить розглянути справу без її участі та ухвалити рішення в підготовчому засіданні, позов визнає (а. с. 52-53). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Хоменко О.В. у підготовче засідання не з`явилася без повідомлення причин, про час день та місце проведення підготовчого засідання повідомлена належним чином (а. с. 20). Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Інші клопотання та заяви, пов`язані з розглядом справи, від учасників судового процесу не надходили. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз`яснено, що в разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову відсутні, отже суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні за наявними матеріалами, У зв`язку з неявкою у підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом Суд установив, що [INFO] в с. Тучне Сумського району Сумської області помер дід позивача та співвідповідача по лінії батька [PERSON] (а. с. 31, 34, 38-40). Батько позивача [PERSON] - [PERSON] , помер [INFO] , а батько співвідповідача [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] , тобто раніше за свого батька [PERSON] , що підтверджується повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00038442516 та №00038442497 від 09 лютого 2023 року (а. с. 36-37). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли, зокрема, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4.109 га в межах згідно з планом, розташована на території Тучненської сільської ради, з кадастровими номерами 5920689200010020011 та 5920689200020030163, право власності на яка посвідчене державним актом серії СМ №052103, виданим Білопільською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження голови №72 від 13 лютого 2004 року, зареєстрованим у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №182 (а. с. 11). Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Тучненської сільської ради Білопільського району Сумської області 19 жовтня 2016 року, [PERSON] заповів вищевказану земельну ділянку своєму онуку [PERSON] - позивачу в справі. Також цим заповітом [PERSON] заповів своїй онуці [PERSON] - співвідповідачу в справі, земельну ділянку, загальною площею 4.014 га, розташовану на території Тучненської сільської ради Білопільського району Сумської області, з кадастровими номерами 5920689200010020010, 5920689200010010047 та 5920689200010010046, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії СМ №052104, виданого Білопільською районною державною адміністрацією 30 червня 2004 року (а. с. 31 зворотній бік). За інформацією старостинського округу №2 Миколаївської селищної ради від 03 лютого 2023 року, [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав один за адресою: [ADDRESS] . Заповіт від імені померлого, посвідчений секретарем виконавчого комітету Тучненської сільської ради 19 жовтня 2016 року за №83, не скасовувався. Арешт на майно не накладався (а. с. 32). 15 лютого 2023 року приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу Хоменко О.В. за заявами [PERSON] та [PERSON] заведена спадкова справа №55/2023 після померлого [INFO] [PERSON] , зареєстрована в Спадковому реєстрі за №70272212 (а. с. 43). Постановою приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Хоменко О.В. від 15 лютого 2023 року [PERSON] та [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини (а. с. 41-42). V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановленим судом фактам відповідають цивільно-правові відносини, що виникають із спадкування, щодо порядку прийняття спадщини та продовження строків для прийняття спадщини, які регулюються Конституцією України та Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, яким є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Відповідно до ст. 1245 ЦК України, частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч. 1 ст. 1258 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. VІ. Висновки суду Виходячи з системного аналізу вищенаведених положень законодавства, наданих суду доказів, які не викликають сумнівів у їх допустимості та достовірності, суд дійшов до наступних висновків. Встановлено, що позивач з об`єктивних причин не мав можливості вчасно звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , спочатку через карантинні обмеження, які існували на території м. Суми та Сумської області, а в подальшому, з 24 лютого 2022 року, у зв`язку з введенням на всій території України воєнного стану, що суд визнає поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому суд враховує правовий висновок Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2020 року у справі №130/2517/18, в якому ВС зазначає, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі №6-496цс17. З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі №484/3221/17 (провадження №61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі №263/1221/17 (провадження №61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі №642/2539/18-ц (провадження №61-5609св19). Враховуючи обставини справи, наявність заповіту на користь позивача як спадкоємця майна [PERSON] , наведені позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, які суд визнає поважними, а також враховуючи, що перший відповідач у справі Миколаївська селищна рада заперечень проти позову [PERSON] не подала, а другий відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала повністю, суд відповідно до положень ч. 3 ст. 1272 ЦК України дійшов до висновку про наявність правових підстав для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та ухвалення рішення про задоволення позову у підготовчому судовому засіданні, виходячи з вимог ст. ст. 200, 206 ЦПК України. Задовольняючи позов, суд також виходить з того, що визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб. Також, суд враховує правовий висновок Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2020 року у справі №130/2517/18, в якому ВС зазначає, що виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». На підставі викладеного

Outcome: approved