Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер їх батько/чоловік - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої, серед іншого, увійшла земельна ділянка № [NUMBER] площею 1,1827 га (сінокіс), розташовану на території Гостролуцького старостинського округу, Броварського району, Київської області. За життя спадкодавець не встиг оформити право власності на земельну частку, тому нотаріусом було відмовлено позивачам у посвідченні права на спадщину та рекомендовано звернутись до суду. Разом з позовними вимогами позивачі просили суд витребувати у Київському обласному державному нотаріальному архіві копію спадкової справи, номер у нотаріуса 122/1998, спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] . 01.07.2022 постановлена ухвала про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. 20.07.2022 від представника Баришівської селищної ради надійшло клопотання про визнання позовних вимог. Справу просили слухати без їх участі. 02.09.2022 ухвалою суду задоволено клопотання позивачів та витребувано у Київському обласному державному нотаріальному архіві копію спадкової справи, номер у нотаріуса 122/1998, спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] . 15.02.2023 від Київського обласного державного нотаріального архіву надійшла копія спадкової справи, номер у нотаріуса 122/1998, спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідач та позивач в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи були належним чином повідомлені. В матеріалах справи міститься заяви учасників про розгляд справи без їх участі. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. [INFO] помер батько спадкодавець - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 01.06.1997. Факт родинних відносин між спадкодавцем та позивачем [PERSON] підтверджується копією свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 17.09.1983. Позивач [PERSON] та спадкодавець перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 10.03.1969. Після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа №122 Баришівською державною нотаріальною конторою. Як встановлено матеріалами спадкової справи, 08.04.1998 позивачі звернувся до суду з заявами про прийняття спадщини. Інших спадкоємців немає. Так, в законному порядку, позивачам було видано свідоцтва про право на спадщину за законом. Таким чином, у складі спадкового майна [PERSON] залишилася земельна ділянка № [NUMBER] площею 1,1827 га (сінокіс), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території Гостролуцького старостинського округу, Броварського району, Київської області. Нотаріусом було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки на набув за життя права власнсоті на земельну ділянку № [NUMBER] площею 1,1827 га (сінокіс), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території Гостролуцького старостинського округу, Броварського району, Київської області. Питання набуття права власнсоті на земельну ділянку має вирішуватись у судовому порядку. Факт належності [PERSON] спірної земельної ділянки на праві власності підтверджується копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХР №0137011 від 23.12.1996. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. У ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) міститься важливе положення: визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо спадкоємець подав нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) передбачено, що прийняте спадкове майно визнається власністю спадкоємця з часом відкриття спадщини. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13: Судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Відповідно ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. При цьому пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК). Також статтями 15, 16 Цивільного кодексу України, статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд звертає увагу, що в даних конкретних правовідносинах визнання права на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, оскільки існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, враховуючи, що позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку після смерті свого батька, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказане майно не може, тому право позивачів підлягає захисту. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права на спадкове майно, не порушує права та законні інтереси інших осіб. Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved