Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

В жовтні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить суд звільнити його від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , призначених судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2019 року у справі № 127/33461/19 та припинити стягнення вказаних аліментів. Вимоги позову мотивовано тим, що 11 липня 2008 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який розірвано 25 листопада 2019 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області. Від шлюбу мають доньок: [PERSON] та [PERSON] , які народились [INFO] . 20 грудня 2019 року, за заявою відповідача, Вінницьким міським судом Вінницької області було видано судовий наказ № 127/33461/19 про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів у розмірі 1/3 частки заробітку на утримання двох малолітніх дітей. На підставі вказаного судового наказу, державним виконавцем Центрального ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управлення МЮ (м. Хмельницький) постановою від 20 січня 2020 року було відкрито виконавче провадження, щодо примусового виконання. На даним час обставини, які впливають на виплату позивачем аліментів, змінились. Так, в березні 2022 року в зв`язку з початком війни в Україні, порадившись всією сім`єю, було прийнято рішення щодо необхідності виїзду батьків позивача ( [PERSON] та [PERSON] ) разом з малолітніми доньками сторін за кордон у безпеку. Таким чином, за батьківською спільною згодою з 13 березня 2022 року діти сторін проживають у Чехії, перебуваючи під доглядом діда та баби - [PERSON] та [PERSON] . Постійно спілкуючись з доньками та батьками, позивачу відомо про зручні та безпечні умови проживання, виховання та зростання дітей. Діти ходять до школи, відвідують інші дитячі заходи, є прихожанами церкви тощо. При цьому незрозумілою є поведінка відповідача, яка відмовляється від припинення стягування аліментів на свою користь. Досягти компромісу, домовитись щодо мирного вирішення даного є неможливим. Між тим, вищевказані обставини свідчать, що відповідачка проживає окремо від доньок, їх утримання не забезпечує, кошти аліментів витрачає на власний розсуд. З підстав наведених вище, позивач звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 08 листопада 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] вимоги позову підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовільнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні. Разом з тим, нею не заперечувалась та обставина, що з початком війни в Україні, починаючи з березня 2022 року діти сторін проживають у Чехії, перебуваючи під доглядом діда та баби (батьків позивача) - [PERSON] та [PERSON] . Суд, вислухавши думку представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до судового наказу Вінницьким міським судом Вінницької області від 20 грудня 2019 року у справі № 127/33461/19 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, з 12 грудня 2019 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 23). Постановою державного виконавця Центрального ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 20 січня 2020 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного вище судового наказу (а.с. 22). Як вбачається із заяви (довідки) про забезпечення житлом від 20 березня 2022 року, наданої власником житла [PERSON] згідно з законом № 326/1999 Зб. про перебування іноземців на території Чеської Республіки та про зміну деяких законів, з наступними правками, що останній підтвердив своє зобов`язання забезпечити на території Чеської Республіки житлом за адресою: [ADDRESS] , терміном з 20 березня 2022 року до - безстроково, іноземців: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 11, 12). З 25 квітня 2022 року діти сторін [PERSON] та [PERSON] були зараховані до Середньої школи Всетіна, Луг 1544, некомерційної організації та є ученицями 3-го класу, що підтверджується довідками, виданими даним закладом 11 жовтня 2022 року (а.с. 7-10). З урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дітей), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 1 статті 3 Конвенції «Про права дитини» та частин 7, 8 статті 7 СК України усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з обставиною, що має істотне значення. Відповідно до статті 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Згідно частини четвертої статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Суд бере до уваги висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 161/12528/21, відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Судом встановлено, що діти сторін [PERSON] та [PERSON] на даний час не проживають з матір`ю, на користь якої присуджено аліменти, а фактично проживають в Чеській Республіці разом із батьками позивача, які займаються їх вихованням, забезпечують всі необхідні умови для повноцінного розвитку дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Жодних інших доказів стороною відповідача, що могли б спростувати доводи сторони позивача суду надано не було. З огляду на наведене, враховуючи обставини справи, суд вважає, що позивачем належними і допустимими доказами доведено підстави припинення стягнення з нього на користь відповідача аліментів на утримання дітей. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року стягнення та виплата аліментів в новому розмірі, а так само припинення їх стягнення, здійснюється виключно з дня набрання законної сили рішенням суду. Отже слід визначити, що припинення стягнення аліментів починається з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином звільнення позивача від сплати аліментів, які стягуються за судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2019 року до набрання рішенням законної сили у даній справі, є таким що не ґрунтується на вимогах закону, а тому в цій частині вимоги позовної заяви задоволенню не підлягають.

Outcome: partial