Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

Представник відповідача, [PERSON] , у судовому засіданні, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав, вимоги в частині стягнення аліментів визнав частково, надав відзив на позовну заяву, просив про розгляд справи без його участі та участі відповідача, про що надав письмову заяву. Позивач у судове засідання не явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала, просила їх задовольнити, відповіді на відзив до суду не направила. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копії паспортів сторін та їх і/н; свідоцтво про шлюб; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія довідки АТ КБ «Приватбанк» від 12.01.2022р.; копії чеків; лист відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 26.12.2022р. № 3832; лист відповідь АТ КБ «Приватбанк» Судом в ході судового розгляду справи, встановлено, що позивач просила розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] та стягнути з нього аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з 2008р. проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільних відносин у них народилась донька - [PERSON] , [INFO] . 18.09.2015р. сторони уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 112. Від подружніх відносин у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя у них не склалося, за останній час спільного подружнього життя позивача з відповідачем поступово погіршувалося. Між нами виникали сварки по різним причинам, через що створювалась постійна нетерпимість у відносинах одного з одним, недовіра, відсутність взаєморозуміння, втрата почуття кохання, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Фактично сторони припинили шлюбні відносини з лютого 2021р., подружніх стосунків не підтримують, тривалий час проживають окремо. Таким чином, вже тривалий час сторони подружніх відносин не підтримують, сумісного господарства не ведуть. У ситуації, що склалася, шлюб із відповідачем носить суто формальний характер, позивач наполягала на його розірванні. Після припинення спільних відносин діти залишились проживати з позивачем, до певного часу відповідач матеріально допомагав дітям, однак з грудня 2021 року припинив надавати кошти на утримання дітей та з того часу син та донька знаходяться на утриманні позивача. Позивач зазначила, що відповідач є здоровою, працездатною особою, має постійний неофіційний дохід, періодично працює у КП «Будова» та за кордоном у Германії на посаді «машиніст баштового крана». Відповідач має можливість матеріально утримувати дітей на достатньому рівні, що підтверджується табелем обліку за вересень та червень 2021 року, розмірами переказів з Германії (2500-3000 євро). В період перебування за кордоном відповідач надавав кошти на утримання дітей, що підтверджуєтеся довідкою АТ «Приват банк» від 12.01.2022 року щодо руху коштів за останній рік. Діти ростуть та розвиваються, для нормального розвитку дітей необхідні їжа, одяг та у разі необхідності ліки, заробітна плата няні, оренда житла, комунальні послуги, витрати на які становить біля 40 000 грн., однак сама задовольняти потреби дітей вона не в змозі, тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі по 10000 грн. на кожну дитину щомісячно з подальшою індексацією. Вивчивши матеріали справи, надані документи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу та про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення аліментів на дітей. Суд приходить до висновку, що сім`я сторін практично розпалася, її збереження неможливе, шлюб існує формально і підлягає розірванню. Суд також вважає, що застосування заходів щодо примирення подружжя, передбачених ст. 111 СК України, в даній ситуації буде неможливим, оскільки сторони тривалий час не проживають разом, зацікавленості в збереженні сім`ї не проявляють, між подружжям втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально-правові підстави шлюбу. Згідно із ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. У\~ст. 150 СК України\~визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, з 2008р. сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільних відносин у них народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Сторони 18.09.2015р. офіційно зареєстрували шлюб. Вже в офіційному шлюбі в них народився син - [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи слідує, що відповідач дійсно є батьком малолітніх дітей, діти після розпаду сім`ї проживають з позивачем знаходяться на її утриманні. Крім того, встановлено, що відповідач також допомагав дітям матеріально і фінансово перебуваючи за кордоном, щомісячно перераховував грошові кошти на банківську карту позивача. В ході судового розгляду справи, представник відповідача надав відзив на позовну заяву, де зазначив, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних про розірвання шлюбу та заперечує проти задоволення в повному обсязі вимог, щодо стягнення аліментів. Так, відповідач не згоден із розміром аліментів, він вважає правильним та справедливим зменшити розмір аліментів на утримання дітей шляхом присудження на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що у разі стягнення судом з відповідача розміру аліментів в сумі 20000 грн. щомісячно, який для нього є непосильним, це призведе до порушення його прав та інтересів. Відповідач, вважає його неприйнятливим для нього, явно завищеним, оскільки переважно у місті Рені та Ренійській громаді здебільшого заробітна плата працюючої дорослої людини не досягає позначки у 10000 грн., так само, як і мінімальний розмір, встановлений державою для дитини. Оскільки, відповідно до\~ст. 180 СК України\~відповідач зобов`язаний утримувати своїх малолітніх дітей, суд вважає, що вимоги про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню. Так, відповідно до ч. 1\~ст. 184 СК України\~якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За приписами ч. 2ст.\~182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.п.3 п.17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, суд враховує, що ст. 7 \~ЗУ «Про\~Державний бюджет\~України на\~2023рік» установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. На підставі ч. 2ст. 182 Сімейного кодексу України, в редакції Законів № 2901-IV від 22.09.2005 року, № 2037-VIII від 17.05.2017 року, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що встановлено у\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". З матеріалів справи вбачається, що позивач несе витрати на утримання дітей, що зумовлені потребами в одязі, продуктами харчування, засобами гігієни, а також розвитку, тощо. Суд вважає, що відповідач нарівні з позивачем зобов`язаний нести витрати на утримання дітей та забезпечувати їхній гідний рівень життя. Враховуючи, що позивач просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, при цьому відповідач офіційно не працевлаштований, постійного доходу не має, суд погоджується, що за таких обставин можливо визначити спосіб виконання відповідачем обов`язку по утриманню дитини у твердій грошовій сумі. Тому враховуючи те, що відповідач не надав суду відомостей щодо свого матеріального стану, стану здоров`я, наявності у нього інших утриманців, а також беручи до уваги виникнення у позивача витрат на утримання дітей, що зумовлені потребами в одязі, продуктами харчування, засобами гігієни, розвитку, та те, що позивачем не надано до суду доказів на підтвердження її матеріального стану, понесення нею інших витрат на утримання дітей, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 5000 грн. на кожну дитину щомісяця з подальшою індексацією. Під час подачі позовної заяви позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до п.3 ч.1\~ст. 5 ЗУ "Про судовий збір". Оскільки, суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача\~підлягає стягненню\~на користь\~держави судовий\~збір в\~розмірі 992,40\~грн.\~ \~

Outcome: partial