Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить суд стягнути на її користь з відповідача пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 32198,24 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Турійського районного суду Волинської області у справі № 169/372/21 з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання сина в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.05.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач аліменти не сплачує, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 30 листопада 2022 року, розмір якої становить 20989,52 грн. на момент звернення до суду заборгованість складає 17989,52 грн. Ухвалою суду від 19 січня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Відповідач відзив на позовну заяву не подавав, позовні вимоги під час проведення підготовчого судового засідання не визнав. Ухвалою суду від 13 лютого 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Будь-яких інших процесуальних дій по справі не вчинялося. Позивач [PERSON] дала суду заяву, якою просила розгляд справи здійснювати за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити його повністю. Відповідач [PERSON] надав суду заяву, якою просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, пояснив, що позовні вимоги не визнає. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступних висновків. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до положень статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 12.03.2013 року виконавчим комітетом Тойкутської сільської ради Ковельського району Волинської області відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 08 вересня 2021 року у справі № 169/372/21 відповідача зобов`язано до сплати аліментів на користь позивача на утримання їх неповнолітнього сина в розмірі 2000 грн., щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 31 травня 2021 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист, який звернуто позивачем до виконання до Ковельського відділу державної виконавчої служби (а.с. 8). Однак, аліменти на утримання дитини відповідач не сплачує, станом на 31 грудня 2022 року (граничний період на який посилається позивач) заборгованість по аліментам складає 17989,52 грн., що вбачається з розрахунка наданому суду Ковельським ВДВС у Ковельському районі Волинської області ЗМУЮ (а.с. 36). Відповідно до Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» у редакції, що діє на час спірних правовідносин, він визначав охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини. У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При обчисленні пені за прострочення сплати аліментів застосовується правова позиція, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (№ в ЄДРСР 81573936) та постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі № 711/679/21 (№ в ЄДРСР\~102704816). Ця правова позиція також підтверджена, відповідно до Постанови КЦС ВС від 09.11.2022 у справі № 754/4461/21 (№ в ЄДРСР 107251600) та Постанови КЦС ВС від 27.04.2022 у справі № 496/2457/19 (№ в ЄДРСР 104165180). Суд приймає розрахунок здійснений позивачем при обрахуванні суми пені 50159,56. Однак позивач просить стягнути 32198,24 грн, оскільки враховує положення ст. 196 ч. 1 СК України. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п.22 роз`яснив, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Оскільки факт наявності заборгованості зі сплати аліментів станом підтверджується належними доказами - розрахунком заборгованості, і відповідачем не спростовано вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів позивачу у вказаний період, суд доходить висновку, що вказана заборгованість виникла з вини відповідача і вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими. Доказів відсутності вини відповідача у несплаті аліментів останній суду не подав і судом їх не здобуто. Таким чином, позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів підлягають частковому задоволенню. Оскільки суд враховує, що розмір пені обмежений розміром заборгованості на який нараховується пеня, а сукупний розмір заборгованість відповідача по сплаті аліментів з травня 2021 року по грудень 2022 року становить 17989,52 грн., то наявні підстави для стягнення відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів за період з травня 2021 року по грудень 2022 року в розмірі 17989 грн. 52 коп. Судові витрати відносяться на рахунок відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial