Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

В квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів за договором позики, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики у розмірі 15\~000(п`ятнадцять тисяч) доларів США у гривні за курсом НБУ на день такої виплати, а також 3% річних за весь час прострочення, що на дату 22.09.2021р. становить 594, 25 доларів США(п`ятсот дев`яносто чотири долари двадцять п`ять центів) та понесені судові витрати. Представник позивача за довіреністю Лопатько С.В. у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказуючи на те що відповідач заперечує факт отримання в позику коштів від позивача. Вислухавши сторін по справі, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Встановлено, що 05 грудня 2019 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 15 000 доларів США та зобов`язався повернути грошові кошти не пізніше 20 грудня 2019 року, про що підписав розписку від 05 грудня 2019 року, оригінал якого зберігається в матеріалах цивільної справи. Вищевказаний договір підписаний особисто [PERSON] , а отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, що свідчать про укладення такого договору відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Однак [PERSON] свої зобов`язання згідно розписки не виконав. Позивач не одноразово звертався до відповідача при особистій зустрічі, та у телефонному режимі, з вимогою повернути гроші, проте відповідач ніяк не реагував. Відповідач заперечує факт отримання в позику коштів від позивача, з огляду на це позивач просив суд долучити до матеріалів справи ще одну розписку від 03.09.2007р., оформлену під час отримання від позивача відповідачем позики в минулому, обґрунтовуючи що ця розписки свідчить про те, що відповідач неодноразово звертався з питанням надання коштів у борг під розписку. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи №1233-22 від 29.07.2022 року, рукописні літерно-цифрові записи та підпис від імені [PERSON] в розписці про отримання грошових коштів в борг у сумі 15\~000 доларів США, що складена 05.12.2019 року виконані саме [PERSON] . Як слідує зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 527 ЦК України, передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у Постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Таким чином, розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, а отже розписка є не лише фактом укладення договору, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику. Верховним Судом України у постанові від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13, постанові від 11.11.2015 року у справі №6-1967цс15 та постанові від 18.01.2017 року в справі №6-2789цс16, Верховним Судом у постанові по справі №707/2606/16-ц провадження 61-28762св18 від 31.10.2018 року зроблений правовий висновок про те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. В постанові Верховного Суду від 06 серпня 2020 року по справі №607/13993/17 вказано, що досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування ст. 1046,\~1047 ЦК України, повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор отримує право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Тому право подати позов про стягнення 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Таким чином, сума 3% річних на дату 22.09.2021р. з суми боргу у розмірі 15\~000(п`ятнадцять тисяч) доларів США, складає 594, 25 доларів США(п`ятсот дев`яносто чотири долари двадцять п`ять центів). Встановивши, що правовідносини сторін випливають з договору позики, позичальник свої зобов`язання в повному обсязі не виконав, в зазначені строки гроші не повернув, суд дійшов висновку, що виникла заборгованість за договором позики, яка підлягає стягненню в судовому порядку. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості по розписці про грошове зобов`язання від 05 грудня 2019 року із сторони [PERSON] перед [PERSON] , відповідач грошові кошти у повному обсязі позивачу не повернув, а тому суд прийшов до висновку, що основний борг по договору позики (розписці) складає 15 000 доларів США, які необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] . Аналізуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України на відповідача покладається сплата грошових коштів за проведення почеркознавчої експертизи у розмірі 9\~060,\~96\~грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 6\~797,30\~грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved