Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в якому просила позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] , та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що малолітній [PERSON] перебуває на первинному обліку Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як дитина, позбавлена батьківського піклування. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 липня 2018 року малолітній [PERSON] , [INFO] , був відібраний від батьків - [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав, дитину передали органам опіки та піклування для подальшого влаштування. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 29.08.2018 № 555 «Про надання дітям статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування» малолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Дитину передано на виховання та спільне проживання до прийомної сім`ї, де він перебуває з 24.09.2018 по цей час. Прийомна сім`я не отримує ніякої матеріальної допомоги на придбання одягу, ліків, іграшок та інших необхідних речей для хлопчика. Батьки дитини, [PERSON] , [PERSON] ні до Департаменту служб у справах дітей, ні до ССД по Слобідському району з питання повернення дитини на виховання, не зверталися, в результаті чого Комісією з питань захисту прав дитини у серпні 2019 року було розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьків батьківських прав, та подано до суду відповідний позов. В ході розгляду справи батько дитини помер, і рішенням суду від 14.07.2020 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 15.04.2021 року, позов про позбавлення [PERSON] батьківських прав залишено без задоволення. [PERSON] було роз`яснено, вимоги діючого законодавства України щодо повернення дитини на виховання та попереджено про наслідки невиконання батьківських обов`язків у вигляді позбавлення батьківських прав повторно. [PERSON] не змінила свого ставлення до дитини, злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що стало підставою для звернення до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , про що повторно видане свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 08.12.2017 року (а.с. 10). Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17 червня 2020 року [PERSON] помер [INFO] (а.с. 21). Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 липня 2018 року позов Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до [PERSON] , [PERSON] про відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав задоволено, вирішено відібрати малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , у батьків - [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав, передавши дитину органам опіки та піклування для подальшого влаштування. (а.с. 14-15). Згідно з рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 29.08.2018 № 555 «Про надання дітям статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування» малолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 16). Згідно з Розпорядженням Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області від 21.09.2018 № 388 «Про утворення прийомної сім`ї [PERSON] та [PERSON] та передачу на виховання і спільне проживання малолітнього [PERSON] » малолітнього [PERSON] передано на виховання та спільне проживання до прийомної сім`ї, де він перебуває з 24.09.2018 по цей час (а.с.17-20). Прийомна сім`я ніякої матеріальної допомоги на придбання одягу, ліків, іграшок та інших необхідних речей для хлопчика від матері дитини не отримує. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.07.2020 позовну заяву Департаменту служб про позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення аліментів - залишено без задоволення (а.с. 22-23). Постановою Харківського апеляційного суду від 15.04.2021 рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.07.2020 залишено без змін (а.с. 24-30). Згідно письмової заяви [PERSON] від 02.11.2021 року, останній пояснив, що не хоче проживати із рідною матір`ю (а.с. 32). Із письмових пояснень прийомних батьків - [PERSON] та [PERSON] вбачається, що мати дитини [PERSON] останній раз бачилась з дитиною 15 квітня 2021 року на засіданні Харківського апеляційного суду м. Харкова. З квітня 2021 року по жовтень 2021 року [PERSON] , не передавала ніяких подарунків, одягу, взуття та шкільного приладдя. Жодного разу не відвідувала навчальний заклад, в якому навчається хлопчик, та не спілкувалася з його класним керівником про успішність свого сина та його поведінку. На день народження [PERSON] [PERSON] обіцяла приїхати і привезти подарунок та торт, але не приїхала і навіть не подзвонила та не привітала дитину. [PERSON] сказав, що мати «брехунка» та сказав, що більше ніколи не буде їй вірити. За час перебування малолітнього [PERSON] в прийомній сім`ї [PERSON] , станом здоров`я сина не цікавилася, не виявила бажання забрати дитину додому (а.с. 33). Відповідно до висновку № 657 від 24.11.2021 року, Департамент служб у справах дітей Харківської міської, який діє від імені органу опіки та піклування, вважає за доцільне побавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 7-9). Із відповіді начальника ВП № 3 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області вбачається, що протягом 2022 року проявів асоціальної поведінки з боку [PERSON] , [PERSON] зареєстровано не було. Згідно з довідкою Нововодолазького ліцея № 3 Нововодолазької селищної ради Харківської області, [PERSON] навчається у ліцеї з жовтня 2018 року, для хлопця створені усі необхідні умови для навчання та проживання, він забезпечений усім необхідним шкільним приладдям, батьки-вихователі займаються вихованням дитини, приділяють належну увагу навчанню, вихованню, зовнішньому вигляду дитини, тримають тісний зв`язок із класним керівником, відвідують батьківські збори. Із інформації дільничного лікаря-педіатра вбачається, що прийомні батьки [PERSON] своєчасно звертаються за медичною допомогою і належним чином виконують рекомендації лікарів з профілактики та лікування захворювань у дитини. Відповідно до довідки, виданої Харківським обласним центром соціальних служб 17.06.2022 року, прийомні батьки [PERSON] та [PERSON] пройшли курс підвищення виховного потенціалу. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Положеннями ст.150 СК України, встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти. Відповідно до ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, за приписами п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, і судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що перешкоди для виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків - відсутні. Відповідач байдужа до життя, стану здоров`я та розвитку своєї дитини, не цікавиться її життям. Тривалий час без поважних причин ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та її утриманню, у зв`язку з чим позовні вимоги представника позивача про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, наявності у відповідача інших дітей, стан здоров`я дитини, вважає за необхідне визначити розмір аліментів у частці від доходу відповідача з урахуванням вимог позивача у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше мінімального розміру, встановленого ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Таким чином, враховуючи те, що відповідач [PERSON] ухиляється від виховання сина [PERSON] , не виконує своїх батьківських обов`язків, не створює дитині належні та безпечні умови існування, свідомо нехтує своїми обов`язками, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Питання про судові витрати, суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved