Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

В лютому 2023 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 04 червня 2008 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб в Ридодубівській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 2. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з ним, перебуває на його утриманні і вихованні. Через деякий час після одруження з будь-якого питання сімейного життя почали виникати різні непорозуміння, сварки, взаємні образи. Спільне життя тому стало неможливим, з грудня 2020 року вони проживають окремо. Відповідачка проживає в с. Милівці в своїх батьків, а позивач разом з дочкою в с. Ридодуби Чортківського району. Дочка категорично відмовилась проживати з матір`ю, рідко з нею спілкується. [PERSON] вважає, що їх сім`я розпалася, примирення між ними неможливе, а тому просить шлюб розірвати, неповнолітню дитину залишити проживати з ним, судові витрати покласти на нього. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Камінський М. В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримують, просять задовольнити з вищенаведених мотивів. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнає. Пояснила, що останніми роками з позивачем стали виникати сварки та непорозуміння щодо сімейних відносин, в зв`язку з чим вона залишила позивача і перейшла проживати в с. Милівці Чортківського району. Її батько часто хворіє, а тому вона вимушена займатися його доглядом. Чоловік з дитиною залишилися проживати с. Ридодуби Чортківського району, оскільки дитина навчається там в школі, має друзів, відвідує гуртки. З цих причин дитина відмовилась змінювати місце проживання і залишилася проживати з батьком. Не заперечує щодо залишення дитини проживати з позивачем після розірвання шлюбу. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 04 червня 2008 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрували в Ридодубівській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 2. Вони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Між сторонами часто виникати різні непорозуміння, сварки, взаємні образи. Спільне життя стало неможливим, з грудня 2020 року вони проживають окремо. Відповідачка проживає в с. Милівці в свого батька, а позивач разом з дочкою проживає в с. Ридодуби Чортківського району. Згідно довідки Ридодубівського старостинського округу Білобожницької сільської ради № 9-57 від 7 березня 2023 року в [ADDRESS] в житловому будинку зареєстровані та проживають проживають: [PERSON] , 1960 року народження, [PERSON] , 1955 року народження, разом з ними проживають без реєстраційного обліку [PERSON] , [INFO] , та його дочка [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на його утриманні та вихованні, учениця 8 (восьмого) класу Ридодубівської гімназії .Довідкою Ридодубівської гімназії Білобожницької сільської ради № 6 від 13 березня 2023 року підтверджується те, що [PERSON] дійсно навчається у 8 класі Ридодубівської гімназії Білобожницької сільської ради Тернопільської області. Згідно довідки Милівецького старостинського округу Нагірянської сільської ради Чортківського району Тернопільської області № 87 від 9 березня 2023 року [PERSON] ,1981 року народження, проживає без реєстрації будинку [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] ,1952 року народження. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 вищезазначеного Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом частини третьої статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Вказаного висновку дійшов ВС КЦС у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18. Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2021 року в справі № 339/143/20 звернув увагу на те, що враховуючи, що сторони не зверталися до суду із вимогами про визначення місця проживання дитини з одним із батьків суд, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обґрунтовано в межах доводів та вимог позову про розірвання шлюбу та залишення дитини проживати з матір`ю, встановивши, що дитина до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживала разом з матір`ю, залишив проживати дитину з нею, чим лише констатував проживання дитини, не визначаючи його. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Неповнолітню дитину сторін після розірвання суд залишає проживати з батьком. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнає, суд приходить до висновку про повернення позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 1073,60 гривень згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «РВС БАНК» № 02-1648651/1/С від 02 лютого 2023 року, що становить 536,80 гривень.

Outcome: approved