Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

19.01.2023 за підсудністю із Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 11.09.2020 між сторонами укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] у борг кошти у розмірі 192058,70 грн., що є на день підписання договору еквівалентом 6900 доларів США. Відповідно до п. 2 договору позики сторони домовились про те, що договір є безпроцентним, остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 11.12.2020, що підтверджується заявою позикодавця, підпис на якій має бути засвідчено нотаріально (продовження цього терміну допускається за додатковим погодженням між сторонами). Повернення позики позичальник зобов`язується здійснити у місті Києві готівкою у гривнях за комерційним курсом на день повернення за вказаним у договорі графіком. Відповідач кошти не повернув, обіцяв повернути гроші ще до 24.02.2022, а потім почав уникати зустрічей та розмов. Просить стягнути із [PERSON] 6900 доларів США. Ухвалою суду від 23.01.2023 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 23.01.2023 заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Постановлено накласти арешт на машиномісце-реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1099014880000, адреса: [ADDRESS] ; гараж [NUMBER] ; опис об`єкта: загальна площа (кв.м.) 6.1, що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Заборонено [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, вчиняти будь-які дії щодо машиномісця-реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1099014880000, адреса: [ADDRESS] ; гараж 76 А; опис об`єкта: загальна площа (кв.м.) 6.1. Позивач у судове засідання не з`явився, 22.03.2023 до канцелярії Вільнянського районного суду Запорізької області надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило. За таких обставин, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи за відсутності учасників справи та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які є в матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. У матеріалах справи міститься договір позики, укладений сторонами 11.09.2020, за умовами якого позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальнику гроші в сумі 192058,70 грн., що є еквівалентом 6900 доларів США по курсу НБУ на день підписання цього договору. Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору. Відповідно до п. 2 договору позики сторони домовились про те, що договір є безпроцентним, остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 11.12.2020, що підтверджується заявою позикодавця, підпис на якій має бути засвідчено нотаріально (продовження цього терміну допускається за додатковим погодженням між сторонами). Повернення позики позичальник зобов`язується здійснити у місті Києві готівкою у гривнях за комерційним курсом на день повернення за вказаним у договорі графіком. У вказаний строк відповідач свої зобов`язання не виконав. Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. За приписами ст. 1046 ЦК України, договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Вказана особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику, що кореспондується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду від 24.02.2016 у справі № 6-50цс16. Статтею 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право-обов`язковість договору. Тобто, із укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: 1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; 2) розірванні договору в судовому порядку; 3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; 5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду), що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17. Суд, аналізуючи зміст абз. 1 ч. 1 ст. 1046, абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, дійшов висновку, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду від 04.07.2018 у справі № 14-134цс18 вказано, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч. ч. 1,2 ст. 89 ЦПК України суд, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, встановивши, що одержаних в позику коштів відповідач не повернув, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Із урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2523,24 грн.

Outcome: approved