Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

У листопаді 2021 року позивачка в особі представника адвоката - Таргонія В.М. звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на поховання у розмірі 10870 грн., та моральну шкоду у розмірі 250 000,00 грн. В обгрунтування позовних вимог посилаютьсяна те, що 23.12.2020 року в м. Миколаєві, на вул. Чкалова в районі будинку № 60, трамвай № 2061 КТМ-5, під керуванням водія [PERSON] , здійснюючи перевезення за міським маршрутом № 6 «Промзона - Центральний ринок», скоїв наїзд на гр. [PERSON] , [INFO] , який від отриманих травм помер. 23.12.2020 року за фактом ДТП відкрито кримінальне провадження №12020150000000363 за ч.2 ст.286 КК України. 24.12.2020 року на підставі постанови слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області була призначена та проведена судово-медична експертиза по кримінальному провадженню №12020150000000363. Постановою слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області від 30.07.2021року кримінальне провадження закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України. Внаслідок вищевказаного позивачці завдано матеріальну та моральну шкоду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2021 року головуючого по справі визначено суддю Гуденко О.А. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.12.2021 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.10.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом належним чином, відзиву на позов не подав. Згідно ч.1ст.280 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.4ст. 223 ЦПК Україниу разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з неявкою позивача, відповідача, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положеннямст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Відповідно дост.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.1ст.13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданимвідповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Так згідно ч.1,2 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання , а також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п. 8,9 ч.2 ст. 16 ЦК способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальний порядок та підстави відшкодування матеріальної та моральної шкоди визначені статтями 1166,1167 ЦК. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю ( т. 1168 ЦК). За змістом ч.1,2 ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Частиною третьою ст.1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання. Судом встановлено, що 23.12.2020 рокуприблизно о 07.40 год. в м. Миколаєві, на вул. Чкалова в районі будинку № 60, сталась ДТП за участю трамваю «КТМ - 5» маршруту №6, бортовий номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , яка скоїла наїзд на пішохода (чоловіка позивачки) [PERSON] , [INFO] , який від отриманих тілесних ушкоджень (тяжкі) помер у приміщенні ЛШМД м. Миколаєва. 23.12.2020 року за фактом ДТП відкрито кримінальне провадження №12020150000000363 за ч.2 ст.286 КК України. 24.12.2020 року на підставі постанови слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області була призначена та проведена судово-медична експертиза по кримінальному провадженню №12020150000000363. Постановою слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області від 30.07.2021року кримінальне провадження закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України. Позивачка, [PERSON] є дружиною загиблого, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, [NUMBER] від 07.02.1970 року. Судом встановлено, що станом на 23.12.2020 року,власником трамвая № 2061 КТМ -5 є Комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс», що підтверджується листом відповідача №871/45 від 02.07.2021року. Судом також встановлено, що на час дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] перебувала у трудових відносинах з КП ММР «Миколаївелектротранс». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Згідно ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Даних про те, що транспортний засіб ( трамвай), що перебуває на балансі відповідача , був забезпечений полісом за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - відповідачем суду не надано. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Позивачка постійно перебуває у напруженому стані, адже думки про смерть чоловіка не залишають її навіть до теперішнього часу, вона переносить моральні страждання пов`язані з вимушеними змінами у її житті, внаслідок чого позивачка втратила нормальний, спокійний сон, погіршився стан її здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно роз`яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в Україні, у тому числі частиною другою статті 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпції моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди. Так, відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 30.07.2021 року , в діях водія трамвая «КТМ-5» борт номер [NUMBER] не вбачається невідповідності вимогам ПДР України.Дії водія трамвая з технічної точки зору не знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП. Вказана ДТП сталася внаслідок порушення пішоходом [PERSON] вимог п. 4.7 ПДР України, пішоходи повинні переходитит проїзну частину по пішохідних переходах, в разі їх відсутності - на перехрестях по лінії тротуарів або узбіч. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 р. у справі № 345/3335/17, у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 р. у справі № 445/370/19. Відповідач не довів належними та допустимими доказами, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. А отже, наявні підстави для відшкодування КП ММР «Миколаївелектротранс» моральної та матеріальної шкоди позивачці. Між тим, розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 250 000,00 грн., на думку суду достатніми доказами не обґрунтований та не відповідає фактичним обставинам справи. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи. Таким чином, при визначенні розміру моральної шкоди, спричиненої позивачеві, суд виходить із вимог ст. 1167 ЦК України, характеру правопорушення та вимог розумності і справедливості, наявності причинно-наслідкового зв`язку між настанням ДТП та діями самого потерпілого, суд вважає, що дана позовна вимога підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача КП ММР «Миколаївелектротранс» підлягає стягненню 20 000,00 грн. моральної шкоди на користь позивачки. Щодо вимог позивачки про відшкодування витрат на поховання, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, з огляду на положення ст.1166 ЦК, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Відповідно до ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Згідно ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Відповідно до договору - замовлення на організацію та проведення поховання та квитанції б/н від 26.12.2020 року позивачкою понесені витрати на на поховання в розмірі 10870,00 грн.,що підлягають стягненню з відповідача. За правилами частини першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в разі часткового задоволення позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Поряд з цим, відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, оскільки позивач при зверненні до суду судового збору не сплачувала, так як звільнена від його сплати, та матеріали справи не містять доказів понесення інших судових витрат позивачкою, слід стягнути з відповідача судовий збір на користь держави пропорційно до задоволених позовних вимог. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов [PERSON] до Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївелектротранс» про відшкодування шкоди завданої смертю фізичної особи необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.,та витрати на поховання в розмірі 10870,00 грн., На підставі викладеного і

Outcome: partial