Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

У липні 2022 року [PERSON] звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення вихідної допомоги та з урахуванням уточнень від 25.07.2022 (а.с. 16-19) просить стягнути з Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини на його користь: \~заборгованість по заробітній платі у розмірі 11882,39 грн.; \~середній заробіток за весь період затримки розрахунку, починаючи з 04.07.2022 по день фактичного розрахунку; \~вихідну допомогу у розмірі трьох середніх заробітків, що складає 44919,39 грн., а також понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 992,40 грн. В обґрунтування позову зазначено, що у період з 13.05.2021 по 30.06.2022 позивач знаходився у трудових відносинах із відповідачем, що підтверджується записами у трудовій книжці [NUMBER] . Відповідачем була нарахована, але не виплачена позивачу заробітна плата у розмірі 11882,38 грн. Підтвердженням факту існування заборгованості є відповідна довідка № 120 від 06.07.2022. 30.06.2022 наказом № 49-к від 30.06.2022 позивач був звільнений з Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Вказаним наказом також була передбачена виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 11 календарних днів. У порушення положень ч. 1 ст. 116 КЗпП України, у день звільнення позивача відповідач письмово не повідомив його про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів. Також позивач зазначає, що під час його роботи бухгалтерією Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини у порушення вимог ст. 110 КЗпП України та ч.\~1 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» не видавались табуляграми про заробіток. На підставі ст. 44 КЗпП та враховуючи вищенаведене, [PERSON] вважає, що має право на отримання вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку. Крім цього, згідно з положенням ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, виходячи із середньоденної заробітної плати у розмірі 680,60 грн. Ухвалою суду від 27.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Не погоджуючись із позовними вимогами, Запорізька районна державна лікарня ветеринарної медицини направила до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що позивачу дійсно через відсутність жодного фінансування Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини було розраховано, проте не виплачено заборгованість по заробітній платі, яка станом на 01.07.2022 становила 11882,38 грн. Після відновлення та проведення відповідних асигнувань, позивачу нараховано та виплачено заробітну плату в сумі 11882,38 грн., отже позовні вимоги в частині невиплати заробітної плати не підлягають задоволенню. З огляду на те, що підприємство фактично нарахувало, проте не змогло здійснити розрахунок з [PERSON] у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань та повним зупиненням проведення розрахунково-касового обслуговування за бюджетними програмами, винна поведінка відповідача відсутня, а отже відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Крім цього, на думку представника відповідача, позивачем не надано до суду доказів про порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору. Оскільки стаття 44 КЗпП України не передбачає виплату працівникові при звільненні за ч. 1 ст. 38 КЗпП України вихідної допомоги у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку, а розповсюджується саме на частину 3 цієї статті, вимоги щодо виплати [PERSON] вихідної допомоги не підлягають задоволенню. З огляду\~на викладене,\~представник відповідача\~просить у\~задоволенні позовних\~вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. У письмових поясненнях позивач [PERSON] зазначив, що посилання відповідача на той факт, що підприємство на час його звільнення не мало бюджетних асигнувань не звільняє його від відповідальності. Запорізька районна державна лікарня ветеринарної медицини мала можливість провести розрахунок у повному обсязі зі спеціального рахунку організації. Позивач вказав, що строк затримки по виплаті суми при звільненні слід рахувати з наступного дня після не проведення зазначених виплат по дату фактичного розрахунку, а саме по 19.08.2023. У судовому засіданні 28.09.2022 позивач [PERSON] позов підтримав частково, не підтримавши вимоги щодо стягнення заробітної плати, яка йому була виплачена. В обґрунтування своєї позиції позивач надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. У подальшому позивач участі у розгляді справи не приймав, у заяві від 28.03.2023 просив розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні 28.09.2022 проти задоволення позову заперечувала з підстав, зазначених у відзиві. У подальшому представник відповідача участі у розгляді справи не приймав. У заяві від 28.03.2023 представник відповідача [PERSON] просив розглянути справу за його відсутності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вислухавши доводи позивача, представника відповідача та дослідивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Трудовою книжкою серії [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] , [INFO] , підтверджується, що позивача було прийнято на посаду юриста Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини з 13.05.2021 на підставі наказу № 17-к від 12.05.2021 (а.с. 133-143). Відповідно до наказу Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини № 49-к від 29.06.2022 [PERSON] звільнено з посади юриста Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини з 30.06.2022 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України. Даним наказом передбачена виплата компенсації за невикористану відпустку за період з 13.05.2021 і по день звільнення, що становить 11 календарних днів (а.с. 10). Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Приписами ст. 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Згідно з положеннями ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що у день звільнення [PERSON] , у порушення вимог ст.\~116 КЗпП України, Запорізька районна державна лікарня ветеринарної медицини не виплатила останньому заробітну плату. За змістом довідки Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини № 120 від 06.07.2022 сума заборгованості перед [PERSON] станом на 01.07.2022 складає 11882,38 грн. (а.с. 8). Відповідачем в обґрунтування неможливості своєчасного розрахунку з позивачем зазначено, що Запорізька районна державна лікарня ветеринарної медицини є державним підприємством з підпорядкуванням ГУ Держпродспоживслужбі України в Запорізькій області та належить до сфери управління Мінекономіки України. Відповідне фінансування відповідача проводиться Державною казначейською службою. Листом Міністерства економіки України, з метою виконання розпорядження Кабінету Міністрів України № 311-р від 26.04.2022 «Про передачу бюджетних призначень, передбачених Міністерства економіки у 2022 році» та здійснення корегування проведених з початку бюджетного періоду касових видатків, залишків невикористаних бюджетних асигнувань і перенесення планових показників, призупинено з 08.07.2022 проведення розрахунково-касового обслуговування за певними бюджетними програмами. (а.с. 57). На підтвердження відсутності фінансування установи відповідачем надано копії виписок по рахункам Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини (а.с. 48-53) та реєстри бюджетних фінансових зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів (а.с.\~54-56). Під час розгляду даної справи в суді, 19.08.2022 відповідачем було здійснено виплату заборгованості із заробітної плати [PERSON] , що підтверджується копією виписки від 23.08.2022 по банківській картці АТ КБ «Приватбанк», яка належить [PERSON] (а.с. 121) та визнається сторонами. Враховуючи дану обставину та заяву позивача від 28.03.2023, у якій він зазначає, що не підтримує позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, на теперішній час відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, яка після звернення до суду була виплачена позивачу. Приписами ст. 117 КЗпП України встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995. Відповідно до вказаної постанови за розрахунковий період для визначення середньомісячної заробітної плати беруться виплати за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Позивача було звільнено 30.06.2022, отже, середньоденна заробітна плата має обчислюватись виходячи із його заробітної плати без виключення сум відрахування на податки та збори за квітень та травень 2022 року та її діленням на кількість відпрацьованих днів за цей період. За змістом довідки № 155 від 18.11.2022 Запорізької районної\~державної лікарні\~ветеринарної медицини розмір середньомісячної заробітної плати [PERSON] за квітень-травень 2022 року складає 12606,78 грн. Середньоденна заробітна плата за вказаний період склала 586,36 грн. В уточненій позовній заяві позивач визначив, що середній заробіток підлягає стягненню з 04.07.2022 по день фактичного розрахунку відповідача по заробітній платі, тобто по 19.08.2022. Так, у липні (починаючи з 04 числа) було 20 робочих днів, а у серпні (до 19 числа включно) 15 робочих днів. Сумарно 35 робочих днів. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить: 35\~днів\~х\~586,36 грн./день = 20522,60 грн. Відповідачем надано до суду контррозрахунок середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь [PERSON] , однак суд сприймає його критично, оскільки у ньому наявні арифметичні помилки. Відповідачем не надано суду табель обліку робочого часу за вказані місяці, з якого суд міг би взяти відомості щодо фактично відпрацьованих днів, тому при здійсненні розрахунку та визначенні кількості робочих днів за період затримки розрахунку, який визначений позивачем з 04.07.2022 по 19.08.2022, суд керується відповідними листами Міністерства соціальної політики, якими встановлено норми тривалості робочого часу. Не може суд погодитись й з твердженням представника відповідача щодо відсутності вини Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини в невиплаті позивачу заробітної плати, оскільки відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 доведення відсутності вини у несвоєчасному розрахунку при звільненні покладається на роботодавця. При цьому відсутність у роботодавця коштів сама по собі не виключає його відповідальності. Безпідставними є й посилання представника відповідача у додаткових письмових поясненнях від 23.03.2023 на те, що відповідач на підставі ч. 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Жодного документального чи іншого підтвердження тому, що саме внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили позивачу вчасно не була виплачена заробітна плата, у матеріалах справи немає. Отже, існування даних обставин відповідачем не доведено. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Велика Палата Верховного Суду 06.06.2019 ухвалила постанову у справі №\~761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), в якій відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.2016 у справі за провадженням № 6-113цс16. Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. На думку Великої Палати Верховного Суду, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, дотримання принципу справедливості під час здійснення правосуддя є необхідним, що закріплено як на національному, так і на міжнародному рівні; дотримання даного принципу і засади цивільного судочинства є безумовно необхідним і під час прийняття судового рішення і у даній справі. Виходячи з принципів розумності, справедливості, пропорційності, врахувавши наведеним вище критерії, суд вважає за доцільне частково задовольнити позовні вимоги про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування у розмірі 11000,00 грн. Стосовно позовних вимог щодо стягнення з Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини на користь [PERSON] суми вихідної допомоги у розмірі трьох середніх заробітків суд зазначає наступне. Відповідно до\~положень ст.\~44\~КЗпП України,\~при припиненні\~трудового договору\~з підстав,\~зазначених у\~п.\~6\~ст.\~36\~та п.\~1,\~2\~і 6\~ст.\~40,\~п.\~6\~ч.\~1\~ст.\~41\~цього Кодексу,\~працівникові виплачується\~вихідна допомога\~у розмірі\~не менше\~середнього місячного\~заробітку;\~у разі\~призову або\~вступу на\~військову службу,\~направлення на\~альтернативну (невійськову)\~службу (п.\~3\~ст.\~36)\~ у\~розмірі двох\~мінімальних заробітних\~плат;\~внаслідок порушення\~роботодавцем законодавства\~про працю,\~колективного чи\~трудового договору,\~вчинення мобінгу\~(цькування)\~стосовно працівника\~або невжиття\~заходів щодо\~його припинення\~(ст.\~38\~і 39)\~ у\~розмірі,\~передбаченому колективним\~договором,\~але не\~менше тримісячного\~середнього заробітку;\~у разі\~припинення трудового\~договору з\~підстав,\~зазначених у\~п.\~5\~ч.\~1\~ст.\~41,\~ у\~розмірі не\~менше ніж\~шестимісячний середній\~заробіток. Як видно з наказу Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини № 49-к від 29.06.2022, [PERSON] звільнено з посади юриста Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини з 30.06.2022 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, що кореспондується з ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Згідно з приписами ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Суд констатує, що стаття 44 КЗпП України не передбачає виплату працівникові при звільненні за ч. 1 ст. 38 КЗпП України вихідної допомоги у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку, а розповсюджується саме на частину 3 цієї статті. Умовами Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Запорізької районної державної лікарні ветеринарної медицини на 2021-2023 роки зі змінами та доповненнями, засвідчена належним чином копія якого разом з відповідними додатками міститься в матеріалах справи (а.с. 74-115), не передбачено виплату вихідної допомоги працівникам при звільненні за ч. 1 ст. 38 КЗпП України. З мотивів викладених вище, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми вихідної\~допомоги у\~розмірі трьох\~середніх заробітків не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог. З матеріалів справи видно, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір за вимоги про стягнення середнього\~заробітку за\~час затримки\~розрахунку при\~звільненні та\~стягнення вихідної\~допомоги у розмірі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією №\~62449646 від 25.07.2022. Як зазначив позивач у поясненнях від 05.09.2022, з відповідача остаточно підлягають стягненню суми у розмірі 34030,00 грн. та 44919,39 грн., а разом 78949,39 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, підлягає стягненню судовий збір у розмірі: (992,40 грн. х 11000,00 грн.) / 78949,39 грн. = 138,27 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial