Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

02 грудня 2022 року [PERSON] , звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 (однієї чверті) з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленому для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на її утримання в розмірі 1/4 (однієї чверті) з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з моменту подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трьох років, а саме до [INFO] включно. Мотивуючи тим, що позивачка з відповідачем проживали однією сім`єю. В стосунках між сторонами народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , про що 12 травня 2022 року було складено відповідний актовий запис № 518 Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). З 10.08.2022 року сторони проживають окремо, у зв`язку з розбіжностями пріоритетів у спільному житті та відсутності взаєморозуміння. Дитина проживає разом з матір`ю та знаходить на повному її утриманні. Фактично [PERSON] втратив інтерес до сім`ї, фінансово не забезпечує, не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Позивачка має певні фінансові труднощі, у зв`язку з неможливістю працювати, тому що дитина потребує постійного догляду. Відповідач є фізично здоровим чоловіком працездатного віку, тому має можливість матеріально допомагати. На підставі ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом направлено запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особо щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи. Згідно ч. 7 ст. 187 ЦПК України, з Бишівської сільської ради Фастівського району Київської області отримана інформація про місце реєстрації відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 01 лютого 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У відповідності до ч.8 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, разом з позовною заявою позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила ухвалити рішення на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав та просив задовільнити в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, виданого 12 травня 2022 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), [PERSON] , [INFO] в місті Києві, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження внесено запис №518. Батьками дітей зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з витягу з реєстру територіальної громади № 2023/000373897 від 16.01.2023 року малолітній [PERSON] , [INFO] проживає за адресою матері - [PERSON] , [ADDRESS] . Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття, а відповідно до п.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина у частці від доходу її матері, батька. Статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. В судовому засіданні встановлено, що у сторін від сумісного проживання народилася дитина, яка проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Так як батько дитини, відповідач поданій справі, в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а вона цього потребує, тому суд враховуючи позицію сторін по справі, а також розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, матеріальне становище сторін, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення повноліття дитиною. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років, суд приходить до висновку про задоволення вимоги з огляду на наступне. Відповідно до частини 1, 2 та частини 3 статті 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини 2, 4 статті 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітної дружини, а також дружини, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. До того ж при встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у цивільній справі № 212/1055/18-ц (касаційне провадження № 61-2386сво19). Відповідно до ч. 4ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Дитина фактично проживає з матір`ю, яка ніде не працює та здійснює догляд за дитиною, а тому потребує фінансової допомоги, яку відповідач в змозі надати. Визначаючи розмір аліментів у частці від доходу відповідача, яка має стягуватись на утримання позивача, суд враховує працездатний вік платника аліментів, відсутність даних про його незадовільний стан здоров`я, визнання відповідачем позову та приходить до висновку, що заявлений до стягнення з відповідача на утримання позивача розмір аліментів підлягає задоволенню. На переконання суду, призначення аліментів на утримання позивача у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином трьох років, буде відповідати інтересам сторін, обставинам справи і вимогам Закону. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає доцільним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу на один місяць. На підставі ст.141ЦПКУкраїни з відповідача також слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 2 147,20 грн. за розгляд справи про стягнення аліментів, за кожну з позовних вимог.

Outcome: approved