Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

У серпні 2022 року [PERSON] звернулась до Київської міської ради, треті особи: Обслуговуючий кооператив «Садово-дачне товариство «Стадне», [PERSON] , з позовом про встановлення права власності на 2/3 частини садового будинку в порядку спадкування. В позовній заяві вказувала, що після смерті [INFO] сина - [PERSON] - залишилось спадкове майно - садовий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у кооперативі «Садово-дачне товариство «Стадне», членом якого він був з 22.12.2004 по 19.08.2019. Будинок позначений на плані технічного паспорту літерою «А», загальною площею 232,7 кв.м, з якої 107,5 - житлова площа, 125,2 - допоміжна площа, з господарськими будівлями та спорудами - відкрита веранда - (а1), ганок (а 3), вбиральня (Б1), літній душ (В1), сарай (Г1), ворота №2, хвіртка №3, огорожа №4. Посилалась на те, що вона є спадкоємцем за законом та прийняла спадщину шляхом подання 10.10.2019 заяви про прийняття спадщини до Шостої Київської державної нотаріальної контори. Однак, Постановою від 06.11.2020 державним нотаріусом Капелькою Н.М. було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на зазначений будинок, через відсутність у матеріалах спадкової справи документів, які посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно. Просила визнати право власності на 2/3 частини садового будинку [ADDRESS] , «Садово- дачного товариство «Стадне». Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.09.2022 позовну заяву залишено без руху та надано строк заявникові на усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 06.09.2022 позовна заява повернута [PERSON] , оскільки вимоги ухвали від 25.08.2022 нею не виконані в повному обсязі. Постановою Київського апеляційного суду від 21.11.2022 ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 06.09.2022 скасована, справа повернута до Дарницького районного суду м. Києва для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Ухвалою від 07.12. 2022 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Одночасно витребувано з Шостої Київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 564/2019. 25.01.2023 розгляд справи відкладено у зв`язку з неотримання судом копії спадкової справи № 564/2019 з Шостої Київської державної нотаріальної контори. Ухвалою суду від 28.02.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. У судовому засіданні позивач просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. На запитання суду пояснила, що право власності на будинок підтверджується технічним паспортом. Представник Відповідача - Київської міської ради в судове засідання не з`явився, своїм правом надати відзив на позовну заяву не скористався. Про час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Третя особа- Обслуговуючий кооператив «Садово-дачне товариство «Стадне» просило розглядати справу без участі їх представника. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку. Згідно ч. З ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З урахуванням викладеного суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності інших учасників справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали спадкової справи №564/2019 ( номер у спадковому реєстрі - 64815344), вислухавши вступне слово позивача, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, суд вважає, що в позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Актовий запис № 1869. Спадкоємцями за законом згідно довідки про склад спадкоємців від 10.09.2020 № 2971/02-14, виданої державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Капелькою Н.М., є мати - [PERSON] , батько - [PERSON] , який помер [INFO] та дружина померлого - [PERSON] . Родинні та сімейні зв`язки також підтверджені повним витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актових записів про народження від 17.10.2019 № 00024264808 та Свідоцтвом про укладення шлюбу від 08.07.1995 [NUMBER] . що містяться в матеріалах спадкової справи №564/2019. Постановою державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори від 06.11.2020 [PERSON] відмовлено в видачі свідоцтва про право власності на садовий будинок, розташований у [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю у спадковій справі документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно, та неможливістю підтвердити належність цього нерухомого майна померлому [PERSON] . Згідно інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 16.09.2020 садовий будинок [ADDRESS] , на праві власності не зареєстрований. Довідкою КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 01.10.2020 СБ-2020 № 641 про показники об`єкта нерухомого майна встановлено, що будинок має такі показники - загальна площа -232,7 кв.м. Та додатково відзначено, що документи, які надають право на виконання будівельних робіт садового будинку з господарськими будівлями до Бюро не надавались. Відповідно до Довідки СДТ «Стадне» від 25.09.2020, наданій на запит нотаріуса, [PERSON] був членом вказаного садово-дачного товариства з 22.12.2004 по 19.08.2019. Також, СДТ «Стадне» зазначає про відсутність інформації щодо належності вказаного будинку [PERSON] , а також не має інформації про сплату [PERSON] будь-яких грошових коштів щодо оплати вказаного садового будинку. До позовної заяви також приєднаний технічний паспорт на дачний будинок [ADDRESS] .Замовником технічної інвентаризації вказана [PERSON] . Технічний паспорт має примітку, що схема розташування будівель і споруд не посвідчує права власності чи користування ділянкою. Межі ділянки, які зазначені пунктиром, огорожі не мають та вказані замовником. Технічний паспорт виконаний станом на 06.11.2019. Відмовляючи в задоволенні позову суд виходить з наступного. При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, (стаття 1218 ЦК України). За змістом статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу. За загальним правилом статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 331 ЦК України регулює питання набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва: право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом відповідно до положень ч.І ст. 376 ЦК України, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, затвердженого проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України) Частиною третьою статті 331 ЦК України визначено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177- 179, 182 цього кодексу, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Не набувають такого права і спадкоємці цих осіб. Право власності на об`єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім`я спадкодавця або спадкоємця та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва. Така правова позиція вкладена у Постанові Верховного Суду від 27.05.2021 у справі № 127/5819/20. Самочинно збудоване майно не підлягає легалізації через правову процедуру спадкування (подібні висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 09.06.2020 у справі № 347/2273/17 та Постанові Верховного суду від 02.12.2020 у справі № 288/1718/19). Правова позиція щодо того, що самочинна забудова не є об`єктом права власності викладена Верховним Судом України у постановах від 04.12.2013 у справі № 6-1 ЗОцсІЗ, від 30.09.2015 у справі № 6-286цс15та підтверджується усталеною практикою Верховного Суду (справи №№ 334/4070/17 (61-10552св19), 552/2691/16-ц (61-12св17), 127/26186/16 (61-44319св18), 347/2273/17 (61-45856св18)). Відповідно до ч. 5 статті 12 ЦПК України суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Натомість роль суду зводиться до керування ходом судового процесу; роз`яснення у випадку необхідності учасникам судового процесу їхніх процесуальних прав та обов`язків, наслідків вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК (п. п. 1, 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України). Позивач не надала доказів, що померлому [PERSON] належить на праві власності або користування земельна ділянка на якій здійснена забудова, відсутні докази, що таке будівництво здійснювалось відповідно до вимог чинного містобудівного законодавства. Навпаки, в довідці БТІ вказано, що документи, які надають право на виконання будівельних робіт садового будинку з господарськими будівлями до Бюро не надавались. Відсутні докази, що спірний об`єкт введено в експлуатацію та зареєстровано за спадкодавцем. Таким чином, Позивач не надала необхідних доказів, які б дозволили суду вважати власником вказаного будинку померлого [INFO] [PERSON] . На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а. також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про необхідність відмовити позивачу в задоволенні позову повністю за недоведеністю позовних вимог. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір в разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed