Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту батьківства [PERSON] по відношеню до доньки [PERSON] [INFO] . Вимоги мотивовані тим, що позивач [PERSON] проживала однією сім`єю без реєстрації шлбюбу з [PERSON] з серпня 1999 року. Весь цей час вони проживала за адресою : [ADDRESS] . [INFO] у [PERSON] народилася донька [PERSON] . Запис в актовому записі про народження [PERSON] було зроблено у відповідності до вимог ч.1 ст. 135 СК України, в зв`язку з тим, що [PERSON] не наполягав на тому факті, щоб у свідоцтві про народження доньки [PERSON] він був записаний як батько дитини. В той же час [PERSON] визнавав себе біологічним батьком [PERSON] , піклувався про неї, виховував та утримував її . Весь цей період часу позивач, донька [PERSON] та [PERSON] проживали разом, але [INFO] [PERSON] помер. Встановлення факту батьківства потрібно для оформлення спадщини, так -як донька [PERSON] є спадкоємицею першої черги але підтверджуючих документів надати не може . В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заяву з обставин викладених в позовній заяві, наголошуючи на тому, що померлий [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] [INFO] . [PERSON] , [PERSON] , що відповідно є рідним братом та батьком померлого [PERSON] фактично не заперечували щодо обставин викладених [PERSON] . Заслухавши думку учасників судового розгляду дослідивши матеріали справи було встанволено, що [INFO] у [PERSON] народилася донька [PERSON] , відомості про батька дитини були зроблені на підставі ч.1 ст. 135 СК України. За твердженням [PERSON] біологічним батьком [PERSON] є [PERSON] з яким позивач перебувала у шлюбно - сімейних стосунках. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29.08.2022 р. ( актовий запис 1098). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та померлий [PERSON] між собою є близькими родичами. В судове засідання [PERSON] надала звіт ДНК про встановлення спорідненості, що була проведена ENDEAVOR DNA Laboratories, від 23.03.2023 року, де досліджувалися біологічні матеріали [PERSON] та [PERSON] та відповідно до вказаного звіту слідує, що ймовірність збігу спорідненості 99,786958%, що підтверджує те, що неповнолітня [PERSON] та [PERSON] між собою є близькими родичами. Дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, взявши до уваги заперечення відповідача, суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] слід задовольнити з наступних підстав. У відповідності до ч.2, ч. 4 ст. 128 Сімейного кодексу України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 цього Кодексу. Згідно з п. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Запис про батька дитини [PERSON] , відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян слідує, що запис про батька здійснено відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України, а саме за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано зі слів матері, актовий запис № 1199 від 16 травня 2006 роуку. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України Статтею 130 СК України також визначено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Постановою Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12.06.1998 року № 16, згідно зі ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] , знайшли своє обгрунтування в ході судовгоо розгляду та підлягають задоволенню.

Outcome: approved