Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

У лютому 2022 року представник позивача адвокат Переверзєв О.О., представляючи інтереси позивача [PERSON] , звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті спадщину прийняла [PERSON] . Представник позивача звернувся до Носівської державної районної нотаріальної контори в інтересах [PERSON] про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , на земельну ділянку, що розташована на території Ганнівської сільської ради Носівського району Чернігівської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,3564 га, що належала останній, на підставі державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЧН № 042500 виданого 25 листопада 2002 року. Носівською державною нотаріальною конторою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у позивача [PERSON] відсутні відповідні документи, які б підтверджували родинні відносини з [PERSON] . Окрім того, не надано оригіналу правовстановлюючого документу на вищезазначене майно. [PERSON] є рідною тіткою [PERSON] . Батько позивача [PERSON] був рідним братом [PERSON] . Позивач через представника звернулась до Чернігівського обласного архіву, згідно відповідей - інформація - відсутня, а також зверталася до старостату Ганнівської сільської ради про надання відомостей про братів [PERSON] . Згідно відповіді, вбачається, що у [PERSON] було два брати: [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, є доведеним факт родинних зв`язків [PERSON] та [PERSON] як брата та сестри. Саме тому представник позивача звернувся до суду та просив судовим рішенням: - встановити факт родинних відносин, що померла [INFO] [PERSON] є рідною тіткою [PERSON] , [INFO] . - визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 4,3564 га, що розташована на території Ганнівської сільської ради Ніжинського (раніше Носівського) району Чернігівської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді від 10 лютого 2022 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 04 травня 2022 року. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України уведено воєнний стан. Відповідно до розпорядження № 2/0/9-22 від 08 березня 2022 року голови Верховного Суду В. Князєва про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану було змінено територіальну підсудність судових справ Носівського районного суду Чернігівської області, яку відновлено розпорядженням голови Верховного Суду від 04 травня 2022 року № 27/0/9-22. У зв`язку з цим підготовче судове засідання по справі було призначено на 04 серпня 2022 року. 04 серпня 2022 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено до 21 жовтня 2022 року в зв`язку з клопотанням представника позивача [PERSON] . Ухвалою суду від 21 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 16 січня 2023 року. У судовому засіданні 16 січня 2023 року позивач позовну заяву підтримала, просила її задовольнити, пояснила, що вона є донькою [PERSON] . Її батько рано помер, свідоцтво про його смерть не збереглося. У останнього була рідна сестра [PERSON] , яка проживала одиноко у с. Ганнівка Ніжинського (раніше Носівського) району. [PERSON] була їй як дочка. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні 16 січня 2023 року підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у змісті позову, просив їх задовольнити. Указав, що вжитими заходами не вдалося документально підтвердити факт родинних зв`язків між [PERSON] та [PERSON] , а тому такий факт підлягає установленню у судовому порядку. Представник відповідача територіальної громади в особі Макіївської сільської ради в судове засідання не з`явилася, але до початку судового розгляду справи по суті направила до суду заяву, у якій просить розглянути справу за відсутності представника Макіївської сільської ради за наявними в ній матеріалами та дослідженими в судовому засіданні доказами, позовні вимоги визнають і просять їх задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У судовому засіданні 16 січня 2023 року допитана як свідок [PERSON] дала показання, що батько позивача у справі [PERSON] - [PERSON] . У останнього була рідна сестра [PERSON] , яка проживала одиноко у с. Ганнівка Ніжинського (раніше Носівського) району. [PERSON] їздила до [PERSON] та допомагала їй по господарству, називала її тіткою. Коли [PERSON] померла позивач [PERSON] здійснила її поховання. У судовому засіданні 16 січня 2023 року допитаний як свідок [PERSON] дав показання, аналогічні свідка [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 16 січня 2023 року в судовому засіданні оголошено перерву до 24 лютого 2023 року. Протокольною ухвалою суду від 24 лютого 2023 року у судовому засіданні оголошено перерву до 20 березня 2023 року. У судове засідання 20 березня 2023 року позивач, представник позивача [PERSON] не з`явилися, представник позивача надіслав до суду заяву, у якій указав, що позивач та її представник позов підтримують в повному обсязі, розгляд справи просили проводити без їх участі. Суд проводить судове засідання 20 березня 2023 року за відсутності учасників справи та вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу 20 березня 2023 року без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, показання свідків, вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України доказами у цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Отже, у силу вимог ст. ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом установлено, що 25 листопада 2002 року на ім`я [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЧН № 042500, яким передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 4,3564 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ганнівської сільської ради, що підтверджується копією відповідного державного акта (а. с. 16). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 4). Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй земельну ділянку, що вказана вище. З повідомлення відділу ДРАЦС у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) вбачається, що актовий запис про смерть [PERSON] , 1930 р.н., № 34, складений 26.12.2006 виконавчим комітетом Казарівської селищної ради Носівського району Чернігівської області та зберігається в Носівському відділі ДРАЦС у Ніжинському районі Черніггівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Відповідно до відомостей Реєстру місця проживання [PERSON] проживала по [ADDRESS] (а. с. 64). За життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 37). Судом установлено, що до майна померлої [PERSON] Носівською районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області заведена спадкова справа № 302/2007, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 36). Із матеріалів спадкової справи вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] , подавши в установлений ЦК України шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини. Інформації про інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , матеріали спадкової справи не містять (а. с. 35). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивач зверталася до Носівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку після смерті [PERSON] . Однак, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні документи, які б підтверджували родинні відносини [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується постановою нотаріуса № 1071/02-31 від 19 жовтня 2021 року (а. с. 15). Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Пунктом 10 вказаної вище постанови визначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання свідоцтва про право на спадщину в органах, що вчиняють нотаріальні дії. Згідно з копією актового запису про народження № 9 [PERSON] її батьком є [PERSON] (а. с. 102). Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу гр. [PERSON] 22 квітня 1977 року уклала шлюб з [PERSON] . Після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON] (а. с. 6). Відповідно до довідки Державного архіву Чернігівської області Чернігівської ОДА від 26 серпня 2021 року № Т-2053 книги реєстрації первинних актових записів про народження за 1930 рік по с. Сальне та с. Терешківка Ніжинського району Чернігівської області на зберігання до архіву не надходили, і про їх місцезнаходження архів відомостей не має, архів не має можливості надати архівні довідки про народження у 1930 році [PERSON] (а. с. 8). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] помер. Отже, в іншому порядку, крім судового, підтвердити родинні відносини, що [PERSON] є рідною тіткою позивача по лінії батька, неможливо. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення свідків, допитаних у судовому засіданні, які підтвердили родинний зв`язок між [PERSON] та [PERSON] , виходячи з досліджених письмових доказів в їх сукупності та взаємозв`язку, судом достовірно встановлено, що [PERSON] була рідною тіткою [PERSON] . Установлення факту родинних відносин має для позивача юридичне значення. Юридичний факт встановлюється з метою реалізації позивачем спадкових прав після смерті її рідної тітки по лінії батька [PERSON] . Оскільки судом установлено, що [PERSON] була рідною тіткою [PERSON] , з цього слідує, що [PERSON] є спадкоємцем за правом представлення після смерті [PERSON] відповідно до ч. 3 ст. 1266 ЦК України. Як зазначалося вище, [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи до майна померлої [PERSON] . Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні (а. с. 35). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved