Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

25 липня 2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого у них [INFO] народився син [PERSON] . Після припинення з відповідачем шлюбних відносин вона разом із сином проживала за адресою: [ADDRESS] , однак починаючи з 2018 року вона з дитиною проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , у цій квартирі створені всі умови для проживання та розвитку неповнолітньої дитини. На сьогоднішній день рішення суду щодо визначення місця проживання сина необхідно для встановлення її родині статусу багатодітна сім`я, у зв`язку із чим вона звернулась на адресу суду із цим позовом та просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з нею. 31 серпня 2022 року на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання фізичної особи-відповідача. Ухвалою судді від 10 жовтня 2022 року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду за правилами загального позовного провадження і відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 21 лютого 2022 року постановлено про заміну третьої особи, залучено до участі у справі в якості третьої особи Служба у справах дітей Кам`янської міської ради. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, подав суду заяву про проведення підготовчого засідання за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи Служба у справах дітей Кам`янської міської ради у підготовче засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до таких висновків. Судом установлено, що сторони з 11 серпня 2006 року по 10 листопада 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відповідними свідоцтвами про шлюб серії [NUMBER] від 11 серпня 2006 року та про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 10 листопада 2009 року, наданими суду у засвідчених позивачем копіях. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про його народження, наданим суду у засвідченій позивачем копії. 18 грудня 2018 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , про що Південним районним у місті Кам`янське відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис за № 297 та видано свідоцтво про шлюб. Після державної реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] змінено на " [PERSON] ". Відповідно до акту проживання без реєстрації [ADDRESS] , виданого комісією у складі техніків КП КМР "Добробут" Кам`янської міської ради в присутності сусідів і наданого суду у засвідченій позивачем копії, за адресою: [ADDRESS] , проживають: [PERSON] , [INFO] , та фактично проживають без реєстрації: [PERSON] , [INFO] , та діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти постійно мешкають разом із батьками, про що свідчать сусіди. Судом установлено, що на підставі рішення 23 сесії VIII скликання Кам`янської міської ради № 667/23-VIII від 30 вересня 2022 року "Про перейменування вулиць, провулків, проспектів, бульварів, площ, скверів тощо Кам`янської міської територіальної громади, назви яких пов`язані з державою-агресором та/або її союзниками, під час дії воєнного стану", вулицю Глаголєва в м. Кам`янське було перейменовано на вулицю Сержанта Коновалова. Неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , з 11 листопада 2022 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідним Витягом з реєстру територіальної громади № 2022/001114616 від 11 листопада 2022 року. Так, відповідно до висновку Виконавчого комітету Кам`янської міської ради про визначення місця проживання неповнолітнього № 8вих-20/154 від 14 березня 2023 року, рада вважає визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] є доцільним. До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права, а саме. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Наявність такого договору, укладеного між батьками, судом не установлено. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Визначення місця проживання дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні. У судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що батьком неповнолітнього [PERSON] [PERSON] не доведено наявність об`єктивних обставин перешкоджання у безпосередньому спілкуванні з сином, та не встановлено будь-яких маніпуляцій зі сторони матері дитини [PERSON] , які направлені на обмеження прав батька щодо безпосередньої участі у вихованні дитини. При цьому слід звернути увагу на наступне. Частиною першою статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989року, ратифікованої\~Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991року\~встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 155СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до\~ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Суду подано достатньо даних про те, що позивач має можливість забезпечити розвиток дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, визначення місця проживання дитини з матір`ю не буде перешкодою для батька дитини у спілкуванні з нею. Аналізуючи викладене, ураховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та їх задоволення, визначення місця проживання дитини з матір`ю, у даній конкретній ситуації відповідає інтересам дитини, саме таке рішення найкраще збереже його зв`язки із сім`єю. Разом з тим, відповідно до\~ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, на підставі ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 496\~грн. 20 коп. (а.с.\~1), решта суми підлягає відшкодування з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved