Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» (далі - відповідач, ТОВ «ФІНФОРС»), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича (далі - третя особа-1, Приватний нотаріус Колейчик В.В.), Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (далі - третя особа-2, Приватний виконавець Дорошкевич В.Л.), в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений 13.03.2020 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., що зареєстрований в реєстрі за № 3270, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНФОРС» заборгованості у розмірі 13 678,50 грн., таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача збитки у вигляді витрат по оплаті юридичних послуг у розмірі 15 800,00 грн.; та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 19.09.2017 року на підставі договору № 108435-А вона отримала кредитні кошти у розмірі 5 000,00 грн. У подальшому їй стало відомо про наявність заборгованості перед ТОВ «ФІНФОРС», проте підстави та порядок виникнення такої заборгованості позивачу невідомі, оскільки жодного кредиту у ТОВ «ФІНФОРС» вона не отримувала, письмової вимоги про сплату боргу відповідачем їй не надсилалося. Крім того, позивач дізналася про відкрите 26.03.2020 року Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. виконавче провадження № 61657812 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 13.03.2020 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., що зареєстрований в реєстрі за № 3270 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНФОРС» заборгованості у розмірі 13 678,50 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки його вчинено з порушенням процедури, передбаченої Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, нотаріус не пересвідчився у направленні боржнику та одержанні останнім письмової вимоги про усунення порушень; нотаріусу не було надано виписки з рахунку боржника та нотаріус не пересвідчився у наявності безспірної заборгованості. За таких обставин, позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Крім того, позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача, що полягають у постійних телефонних дзвінках представників ТОВ «ФІНФОРС» з метою спонукання до погашення заборгованості, позивачу завдано моральних страждань та емоційного стресу, оскільки [PERSON] вимушена терпіти приниження з боку представників відповідача, пояснювати своєму оточенню з приводу існування заборгованості, їй заподіяно моральну шкоду, яку остання оцінює у розмірі 10 000,00 грн. Також у зв`язку з відсутністю у позивача спеціальних знань у сфері права, вона була змушена звернутися за професійною юридичною допомогою в юридичну компанію, в касу якої було сплаченою 15 800,00 грн., які позивач вважає своїми збитками, спричиненими з вини відповідача. Також позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у ВП № [NUMBER] на підставі виконавчого напису № 3270, вчиненого 13.03.2020 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНФОРС» заборгованості у розмірі 13 678,50 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2021 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.08.2021 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича, Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та судове засіданні для розгляду справи по суті призначено на 25.01.2022 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.08.2021 року заяву позивача про забезпечення позову повернуто заявнику. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.01.2022 року витребувано у Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. документи, на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 13.03.2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 3270, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНФОРС» заборгованості у розмірі 13 678,50 грн.; витребувано у позивача копію кредитного договору № 108435-А від 19.09.2017 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.01.2022 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання та витребуванням доказів, на підставі п. п. 1, 4 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 11.08.2022 року. 11.08.2022 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному та судове засідання призначено на 14.11.2022 року. 14.11.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Бородіна А.В. надійшла заява, в якому останній просить провести судове засідання, призначене на 14.11.2022 року, без фіксування технічними засобами. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.11.2022 року, у зв`язку неявкою в судове засідання представника відповідача, на підставі ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 20.03.2023 року. 20.03.2023 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Бородіна А.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Крім того, представник позивача просив суд приєднати до матеріалів справи на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 25.01.2022 року копію кредитного договору № 108435-А від 19.09.2017 року. В судове засідання 20.03.2023 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, а представник позивача у заяві від 20.03.2023 року просив розглядати справу за відсутності позивача його представника, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Суд встановив, що 19.09.2017 року між [PERSON] (далі - Позичальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» (далі - ТОВ «СС ЛОУН»; Позикодавець) укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 108435-А (далі - Договір). Відповідно до п. п. 2.1. Договору, Кредитодавець надає Позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та проценти за користування кредитом відповідно до умов Договору, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та строк. Як визначено у п. п. 2.1.1. - 2.1.2. Договору, сума кредиту - 5 000,00 грн. Термін платежу - 17.10.2017 року. Згідно п. п. 2.1.3. - 2.1.4. Договору, плата за користування кредитом у вигляді процентів складає 1,33% в день. Річна відсоткова ставка за кредитом складає 478,8%. Сукупна вартість кредиту для Позичальника, з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладанням Договору складає 138,57% від суми кредиту/6 928,50 грн. Відповідно до п. п. 3.4.1. Договору, Позичальник зобов`язаний не пізніше дати, вказаної у п. п. 2.1.2. Договору, повернути кредит у повному обсязі, сплатити проценти за користування кредитом у порядку, визначеному Договором та Додатковими угодами до нього. 13.10.2017 року між [PERSON] та ТОВ «СС ЛОУН» було укладено Додаткову угоду № 1 (далі - Додаткова угода № 1) до договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 108435-А від 19.09.2017 року, відповідно до п. 1. якої, сторони домовилися продовжити строк кредитування та викласти п. п. 2.1.2. Договору в наступній редакції: «Термін платежу - 11.11.2017 року». 13.03.2020 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 3270, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНФОРС» заборгованість за кредитним договором № 108435-А від 19.09.2017 року, укладеним між [PERSON] та ТОВ «СС ЛОУН», за період часу з 26.04.2018 року по 20.01.2020 року у розмірі 13 678,50 грн., яка складається з: 5 000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 1 928,50 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 6 750,00 грн. - строкова заборгованість за штрафами і пенями. На підставі постанови Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. від 26.03.2020 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 13.03.2020 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., що зареєстрований в реєстрі за № 3270. Згідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Як визначено у ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Згідно пп. пп. 1.1, 1.2 п. 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пп. 3.1 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктом 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, встановлено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Як визначено у пп. 3.4 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. В силу вимог пп. 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662. Так, відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, у частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «КБ «ПриватБанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14. В свою чергу, відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (в редакції на момент вчинення виконавчого напису), для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Суд вважає за необхідне зазначити, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Верховним Судом у постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) зроблено правовий висновок про те, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та неустойки у виконавчому написі зроблено відповідачем одноособово без урахування та позиції позивача. Жодного повідомлення позивачу від нотаріуса не надсилалося. Так, належними доказами є первинні облікові документи, оформлені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» та Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 року № 566. Розрахунок заборгованості є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача. Документами, які підтверджують безспірність заборгованості, не можуть бути розрахунок заборгованості чи довідка про існування заборгованості, складені банком. Останні є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача. Натомість, доказів надання приватному нотаріусу належним чином оформленої засвідченої виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості до матеріалів справи не долучено. При цьому, відповідачем не спростовано належними, достатніми та допустимими доказами вказаних обставин. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази направлення боржнику вимоги стягувача про усунення порушень за кредитним договором № 108435-А від 19.09.2017 року та одержання її боржником. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16, посилаючись на приписи статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» зазначила, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень, відтак, позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису, вчиненого 13.03.2020 року Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., що зареєстрований в реєстрі за № 3270, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНФОРС» заборгованості у розмірі 13 678,50 грн., таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Згідно ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В силу положень п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальним правилом моральну шкоду відшкодовує особа, яка її завдала, за наявності її вини. Аналогічного підходу дотримується і Верховний Суд, що знайшло своє відображення у його постанові від 19.09.2019 року у справі № 335/10080/15-ц (провадження № 61-10703св18). У постанові від 23.09.2019 року у справі № 638/10448/14-ц (провадження № 61-23506св18) Верховний Суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не обґрунтовано належними доказами, що їй було завдано моральну шкоду, не зазначено у чому саме вона полягає, не доведено, що моральна шкода була завдана саме протиправними діями відповідача, а також, що наявний причинно-наслідковий зв`язок між такою шкодою і протиправними діяннями ТОВ «ФІНФОРС». За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Також не підлягає задоволенню позовна вимога щодо стягнення з відповідача збитків у вигляді витрат по оплаті юридичних послуг у розмірі 15 800,00 грн. з огляду на наступне. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На підтвердження заподіяння збитків позивач надала до суду копію договору про надання юридичних послуг № К-182, укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична служба Консул», відповідно до умов якого вартість юридичних послуг складає 15 800,00 грн. та копії фіскальних чеків про сплату 15 800,00 грн. Разом з тим, суд зазначає, що з огляду на зміст позовної заяви позивач ототожнює поняття збитків (майнова шкода) з витратами на оплату правової допомоги. Проте, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України. Процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц (провадження № 14-400цс18), від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) та від 29.05.2019 у справі № 489/5045/18 (провадження № 14-191цс19). Разом з тим, витрати на оплату юридичних послуг у розмірі 15 800,00 грн. не є збитками у розумінні ч. 2 ст. 22 ЦК України. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Ураховуючи викладене, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача збитків у вигляді витрат по оплаті юридичних послуг у розмірі 15 800,00 грн. відсутні, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подачу позову до Печерського районного суду м. Києва сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією № 1063180525 від 06.08.2021 року. З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача підлягає судовий збір у розмірі 908,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial