Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.11.2021 звернувся до суду з позовом до відповідача про припинення права приватної власності на частку у спільній частковій власності та стягнення грошової компенсації. Підставами позову вважає те, що він та [PERSON] колишнє подружжя. [PERSON] , [INFO] , їх дочка. Перебуваючи в шлюбі та проживаючи однією сім`єю, для спільного проживання на підставі договору купівлі - продажу від 11.06.2002 купили на трьох осіб, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках 3 - х кімнатну квартиру в [ADDRESS] , жилою площею 37,4 кв.м. Квартира була заселена сторонами з реєстрацією в ній місця проживання. Рівна часткова власність на квартиру була зареєстрована в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, згідно з чинним на той час законодавством в Монастирищенському виробничому відділку комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднання бюро технічної інвентаризації». В квартирі проведений євроремонт. Квартира утеплена зовні. Витрати на поліпшення квартири понесені ним та [PERSON] . На початку 2021 сумісне проживання в квартирі припинено. [PERSON] та [PERSON] , об`єднавши зусилля, позбавили його права на користування квартирою (власністю), замінили замок у вхідних дверях в квартиру , не давши йому від нього ключа. Його спроби врегулювати питання в позасудовому порядку закінчуються образами та припиненням зі сторони відповідачів. Він вимушений проживати в чужому помешканні, не маючи доступу ні до квартири, ні до сумісного нажитого з [PERSON] майна, ні до особистих речей. [PERSON] та [PERSON] володіють та користуються його 1/3 часткою у спільній частковій власності на квартиру. Він такого права ними позбавлений. 3 - х кімнатна квартира, яка розташована на 5 - му поверсі будинку є неподільною у визначенні ст. 183 ЦК України, тобто відокремити 1/3 частку у вигляді житлової кімнати, кухні, ванни, туалету для цільового призначення, в окрему квартиру неможливо. Проте, йому потрібне житло, для придбання якого потрібні грошові кошти. Відповідачі не погоджуються на сплату грошової компенсації, вимагаючи дарування частки дочці. Ринкова вартість квартири 24 000 доларів США, що еквівалентно станом на дату подачі позову 648 000 грн, 1/3 частка визначається в 216 000 грн. Вважає, що саме таку грошову компенсацію йому мають сплатити відповідачі солідарно або по 108 000 грн кожна з набуттям відповідно права власності на належну йому частку, після чого у відповідного платника може виникнути право власності на 2/3 квартири чи на квартири. Просить стягнути із [PERSON] та [PERSON] грошову компенсацію за належну йому 1/3 частку квартири [ADDRESS] в розмірі 108 000 грн з кожної з припиненням його права приватної власності на частку у цій квартирі та з передачею зазначеної частки у власність відповідачів та стягнути судові витрати. На адресу суду від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшли відзиви на позов, відповідно до яких позовна заява є необґрунтованою, незаконною, поданою з порушенням норм процесуального права та без дотримання норм матеріального права, що обґрунтовується наступним. Сторони у справі мають право власності по 1/3 частці квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується п. 1 договору купівлі-продажу квартири від 11.06.2002, що зареєстрований в реєстрі за №1298, посвідчений приватним нотаріусом Монастирищенського районного нотаріального округу, Черкаської області та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 18431452 від 09.04.2008. Отже, частки даної квартири співвласників є рівними. Вказана квартира складається з трьох жилих кімнат, що також безумовно свідчить про можливість користування квартирою співвласниками, крім того співвідношення вартості, як всієї квартири так і часток квартири унеможливлює задоволення позову про припинення права особи на частку у спільному майні, так як частки є рівними і не являються незначними, задоволення позову порушить рівність прав сторін по справі та стягнення з відповідача вартості рівної частки квартири для відповідача є надмірним фінансовим тягарем. Позивачем не доведено, що спільне володіння і користування майном є неможливим та те, що частка квартири не може бути виділена в натурі. Також відсутні підстави для припинення права особи на частку у спільному майні, так як [PERSON] та [PERSON] не погоджуються та не мають змоги внести вартість цієї частки на депозитний рахунок суду, та за відсутності виконання вказаних вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України, позов не підлягає до задоволення. Отже, відсутні правові підстави припинення права особи на частку у спільному майні з виплатою грошової компенсації, передбачені ст. 365 ЦК України, а тому позовна заява є необґрунтованою та не відповідає нормам матеріального права. Позивачем не підтверджено відсутність у позивача ключа від вхідних дверей квартири, доказів проживання позивача у чужому помешканні, доказів позбавлення відповідачами права користування позивача квартирою та ці обставини ніяким чином не впливають на можливість спільного володіння та користування майном. Таким чином, позивачем не доведено, що частка позивача є незначною і вона не може бути виділена в натурі, а також те, що спільне володіння та користування майном є неможливим та на підставі ч. ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України можливість подання даних доказів позивачем втрачена. Позивач після того як почав проживати окремо, жодного разу і не намагався користуватися своєю частиною в квартирі. Відсутні докази витрат на правову допомогу, квитанція до прибуткового касового ордера без № від 27.12.2020, яка надана позивачем не являється доказом витрат на правову допомогу. Квитанція до прибуткового касового ордера без № від 27.12.2020, не може свідчити про перерахунок витрат на правову допомогу на рахунок адвоката, як особи, яка проводить незалежну професійну діяльність. Просить відмовити у задоволенні позову у даній справі у повному обсязі. Ухвалою суду від 30.11.2023 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 28.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.04.2022 призначено комплексну судово - будівельну експертизу та судово - товарознавчу експертизу, зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 12.07.2022 поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 12.07.2022 погоджено термін виконання експертизи, зупинено провадження у справі. Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати від 10.01.2023 поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 13.02.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 31.03.2023 відмовлено у задоволенні клопотання про призначення повторної судової оціночно-будівельної експертизи. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю, просив його задовольнити з підстав, зазначених у заявах по суті справи. Під час судових дебатів просив стягнути з відповідачів вартість 1/3 частки квартири за визначеною експертом вартістю в розмірі 255 089 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю, просив його задовольнити з підстав, зазначених у заявах по суті справи. Під час судових дебатів просив стягнути з відповідачів вартість 1/3 частки квартири за визначеною експертом вартістю в розмірі 255 089 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги не визнав повністю, просив відмовити у задоволенні позову, з підстав, зазначених у заявах по суті справи. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило. Суд заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] в рівних частках, що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 11.06.2002 серії АЕК № 328251 та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 18431452 від 09.04.2008, Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 7, 8, 119, том 1). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 17.08.2021, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого 17.08.2021 Монастирищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 6, том 1). Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 22.09.2021 в справі № 766/18974/18. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки з спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з урахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів всіх сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі у справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Для припинення права на частку в майні на підставі позову інших співвласників достатньо наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій статті 365 ЦК України обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) в якій зазначено, що відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно з ч. 1 до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21.02.1986 в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності. Позивач, як на підставу задоволення позову посилається на ч. 2 ст. 364 ЦК України, тобто те, що виділ внатурі частки із спільного майна не допускається згідно з законом, річ є неподільною, відповідачі чинять перешкоди у користуванні спірною квартирою, у зв`язку із чим просить стягнути з відповідачів на його користь грошову компенсацію за належну йому 1/3 частини квартири, припинивши його право власності на 1/3 частин квартири в порядку виплати грошової компенсації та визнати за відповідачами право власності на 1/3 частин квартири в порядку виплати грошової компенсації, а відповідачі, як на підставу відмови у задоволенні позову посилаються на ст. 365 ЦК України, а саме на те, що частка позивача не є незначною і не може бути виділена внатурі, стягнення з відповідачів вартості рівної частки квартири для відповідачів є надмірним фінансовим тягарем, спільне володіння та користування майном є можливим та відсутність змоги внести вартість цієї частки на депозитний рахунок суду. Разом з цим, суд вважає, що положення ст. 365 ЦК України, приймаючи до уваги заявлені позовні вимоги, до даних правовідносин не застосовуються. Положення ст. 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач - співвласник майна, вимагає позбавлення права власності на частку майна інших співвласників - відповідачів по справі. Випадки, коли співвласник майна у порядку поділу спільного, часткового майна бажає отримати за належну йому частку в спільному майні від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно, врегульовані статтею 364 ЦК України. Висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема викладені у постановах Верховного Суду України від 19.02.2014 у справі № 6-4цс14 та від 13.01.2016 у справі № 6-2925цс15. Відступу від правових позицій, викладених у вказаних постановах Верховного Суду України, Великою Палатою Верховного Суду здійснено не було. Крім того, питання різниці правозастосування положень статей 364 та 365 ЦК України було предметом розгляду у постанові Верховного Суду від 09.06.2021 у справі № 760/789/19, де судом касаційної інстанції було роз`яснено, що правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно з ч. 2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно з висновком експерта № 1023/2124/22 - 23 від 20.12.2022 відповідно до п. 2.24 ДБН В.2.2-15-2005 "Житлові будинки. Основні положення" та враховуючи розмір частки (1/3), встановлено, що при існуючій площі квартири [ADDRESS] , частка в розмірі 1/3 є не достатньою для задоволення вимог ДБН В.2.2-15-2005 "Житлові будинки. Основні положення". Співставляючи такі фактори, як: внутрішнє об`ємно-просторове та планувальне рішення житлової квартири; вимоги нормативних документів діючих в будівництві, з технічної точки зору поділити в натурі квартиру [ADDRESS] відповідно до ідеальних часток співвласників з подальшим переобладнанням в ізольовані квартири з облаштуванням окремого входу, неможливо, оскільки виходячи з умови виділення кожному з співвласників окремої квартири для ізольованого користування та заселення однією сім`єю, неможливо виконати вимоги пунктів: - 2.21, 2.22 (таблиця 1), 2.24, 2.26, 2.27, 2.28, 2.30 ДБН В.2.-15-2005 "Житлові будинки. Основні положення"; - 8.10, 8.11, 8.12 ДБН В.3.2-2-2009 "Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт"; - 6.28, 6.29 ДБН В.2.5-20-2001 "Газоснабжение". Ринкова вартість квартири [ADDRESS] , станом на час проведення експертизи, становить - 765 267 (сімсот шістдесят п`ять тисяч двісті шістдесят сім) грн (а.с. 202 - 222 том 1). Згідно з технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] , що належить сторонам станом на 08.04.2008 квартира складається з: коридора 7,3 кв.м, туалету 1,4 кв.м, ванної 2,7 кв.м, кімнати 7,3 кв.м, вбудованої шафи 0,2 кв.м, кімнати 13,0 кв.м, кімнати 17, 1 кв.м, кухні 8,0 кв.м, вбудованої шафи 0,7 кв.м, балкону 0,9 кв.м, лоджії 1,7 кв.м, загальною площею 60,3 кв.м, житловою площею 37,4 кв.м. (а.с.122-125, том 1). Таким чином, судом встановлено, що при існуючій площі квартири частка в розмірі 1/3 є недостатньою для задоволення вимог ДБН В.2.2-15-2005 "Житлові будинки» та з технічної точки зору є неподільною, тобто виділ у натурі частки з спільного майна є неможливим, а позивач бажає даного виділу та надає згоду на грошову компенсацію за свою частку, а тому згода відповідачів на виплату грошової компенсації вартості частки позивача не є обов`язковою, що узгоджується із правовою позицію, викладеною у постанові Верховного Суду у справі № 201/425/17, провадження № 61-10425св20 від 02.11.2021. Суд також враховує, що подальше спільне користування вказаною квартирою сторонами є неможливе, при цьому позивач позбавлений можливості будь-яким іншим способом захистити своє право власності, оскільки ні користуватись, ні розпоряджатись належною йому власністю на даний час не має можливості; позивач, без згоди відповідачів, які мають переважне право на купівлю належної позивачу частини квартири, не має можливості відчужити свою частку, оскільки виділ її в натурі без втрати її цільового призначення неможливий, а отже позивач, будучи власником 1/3 частини спірної квартири, позбавлений можливості реалізовувати всі складові права власності на вільне володіння, розпорядження та користування майном, а тому суд вважає за необхідне припинити право власності [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , стягнувши з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/3 частки позивача на квартиру та визнати право власності на 1/3 частку позивача за відповідачами [PERSON] та [PERSON] . Щодо розміру компенсації, суд зазначає наступне. Згідно з резолютивною частиною позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідачів по 108 000,00 грн з кожної. Для визначення вартості спірної квартири позивачем надано звіт про проведення оцінки квартири та висновок експерта, ринкова вартість оцінки спірної квартири в яких відрізняються. Згідно зі звітом про проведення оцінки квартири від 28.12.2021 ринкова вартість 1/3 частки квартири [ADDRESS] становить 202 300 грн, а відповідно до висновку експерта № 1023/2124/22 - 23 від 20.12.2022 ринкова вартість 1/3 частки квартири, становить - 255 089 грн (765 267 грн /3). Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки, частка позивача [PERSON] становить 1/3 частину в спірній квартирі, заяви про збільшення позовних вимог у визначений законом строк та спосіб від позивача та його представника до суду не надходило, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог, тому вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача грошову компенсацію згідно з вимогами позивача в розмірі 108 000,00 грн з кожної, задовольнивши позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Позивач та його представник в судових дебатах просили стягнути з відповідачів 1/3 частку вартості квартири визначену висновком експерта в розмірі 255 089 грн, тобто під час судових дебатів фактично збільшили розмір позовних вимог. Проте, відповідно до ч. 1, 2 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними правами та обов`язками, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно з ч. 5 ст. 49 ЦПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої п.2 ч. 2 та ч. 3, 4 цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду. Оскільки позивачем та представником позивача заяву про збільшення розміру позовних вимог заявлено (усно) під час судових дебатів, що не передбаченого положеннями ЦПК України, тому суд дану заяву до розгляду не приймає, оскільки дана заява подана не у строк та не у спосіб визначений законом. При вирішенні питання про стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір за подачу позову в сумі 2 160,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 2 160,00 грн підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Згідно з п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Так, відповідно до рахунку № 1195 від 22.06.2022 вартість комплексної судово - будівельної експертизи та судово - товарознавчої становить 7 550,80 грн (а.с. 170 том 1). Згідно зі ст. 133 ЦПК України розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Стороною відповідачів клопотань про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами не заявлено, а тому витрати позивача підлягають розподілу між сторонами. Отже, суд вважає, що оскільки позов задоволено повністю, то витрати за проведення комплексної судово - будівельної експертизи та судово - товарознавчої в розмірі 7 550,80 грн підлягають стягненню з відповідачів порівну. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідачів витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 2 580,00 грн з кожного. Згідно з ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, позивачем на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу надано: квитанцію до прибуткового касового ордера № 19 від 27.11.2021, відповідно до якої від позивача [PERSON] прийнято грошові кошти в розмірі 3 000,00 грн на підставі договору про надання правничої допомоги, договір про надання правової допомоги від 27.11.2021, відповідно до якого сума сплати (гонорару), яка виплачується адвокату за надання правничої допомоги та представництво в суді становить 3 000,00 грн, розрахунок розміру витрат на правничу допомогу по оформленню позову, відповідно до якого розмір витрат по оформленню позову становить 3 000,00 грн. Інших доказів позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу не подано(а.с. 9 - 11 том 1). Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Разом з тим, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами та поданими у встановлений ч. 1 ст. 134 ЦПК України строк, що забезпечить сторонам рівні права щодо здійснення їх процесуальних прав та обов`язків. Суд вважає, що оскільки позов задоволено повністю, позивачем надано докази на оплату витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн порівну. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати в сумі 12 710,80 грн: судовий збір в розмірі 2 160,00 грн, витрати за проведення комплексної судово - будівельної експертизи та судово - товарознавчої в розмірі 7 550,80 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн, а всього 6355,40 з кожної (12 710, 80 грн /2). На підставі викладеного та

Outcome: approved