Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

У грудні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Шевченківська районна у місті Києві державна адміністрація про визнання батьківства та стягнення аліментів на дітей. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у 2001 році вона познайомилася з відповідачем [PERSON] . З 2002 року по кінець 2004 року вони проживали разом як одна сім`я в м. Кагарлик Київської області, перебували у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство. 27.03.2005 у них народилося двоє дітей (двійня): [PERSON] та [PERSON] . З початку 2005 року сторони не проживали разом, стосунки між ними змінились, та після народження дітей відповідач відмовився подавати спільну із позивачем заяву про реєстрацію народження дітей. За таких обставин запис про народження дітей було зроблено у відповідності до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідач тривалий час піклувався про спільних дітей та надавав матеріальну допомогу але не регулярно. В зв`язку з тим, що відповідач перестав піклуватися дітьми та надавати їм матеріальну допомогу на утримання, позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання батьківства відповідача та стягнення з нього аліментів на утримання спільних дітей. Позивач зазначає, що відповідач є працездатною людиною, має заробіток, працюючи приватним підприємцем, та має можливість надавати грошову допомогу на утримання своїх малолітніх дітей. Тому позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] батьком [PERSON] та [PERSON] [INFO] . Крім того, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 6000 (шість тисяч) грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення дітьми 18 років. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва [PERSON] від 15.01.2019 було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Шевченківська районна у місті Києві державна адміністрація про визнання батьківства та стягнення аліментів на дітей, в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.04.2019 за клопотанням позивача було призначено судово-генетичну експертизу, на вирішення якої було поставлено питання: яка вірогідність (у відсотках) того, що біологічним батьком [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) є [PERSON] . У зв`язку зі звільненням судді [PERSON] , 11.03.2020 було проведено повторний автоматичний розподіл справи за результатами якого було визначено нового суддю для участі у розгляді даної справи, а саме: [PERSON] 01.06.2020 за клопотанням експерта позивач та відповідач були повідомлені телефонограмою про необхідність їх явки разом з дітьми 03.07.2020 до експертної установи для відбору зразків крові, з метою проведення судово-генетичної експертизи. Згідно повідомлення експерта від 14.07.2020 яке надійшло на адресу суду, позивач [PERSON] разом з дітьми 03.07.2020 з`явилась до експертної установи для відбору зразків крові. В свою чергу, відповідач [PERSON] 03.07.2020 не з`явився до експертної установи для відбору зразків крові. У зв`язку з цим експерт просив суд забезпечити явку позивача та відповідача разом з дітьми для відбору зразків крові на 07.08.2020 о 10 год. 30 хв. 11.08.2020 експерт повідомив суд, що проведення експертизи неможливо, так як незважаючи на неодноразові призначення дати відбору зразків крові, [PERSON] на відбір зразків не з`явився. З урахуванням цього експерт повертає ухвалу суду про призначення експертизи без виконання. В судове засідання призначене на 03.03.2021 відповідач не з`явився. 12.04.2021 представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні був повідомлений про призначення справи до розгляду на 19.04.2021, що підтверджується його розпискою в матеріалах справи. Від третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, надійшло до суду клопотання про розгляд справи за відсутності третьої особи. При розгляді справи третя особа просила суд об`єктивно з`ясувати обставини справи та при винесенні судового рішення врахувати найкращі інтереси дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] .. Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.04.2021 за клопотанням сторони відповідача було призначено повторну судово-генетичну експертизу на вирішення якої поставлено питання: чи являється [PERSON] батьком [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] .. 11.08.2021 телефонограмою суд повідомляв позивача, відповідача та представника відповідача про необхідність явки до експертної установи позивача разом з дітьми та відповідача на 13.08.2021 р. о 12 год. 00 хв. для відбору зразків крові. Згідно листа експертної установи від 28.08.2021, проведення експертизи неможливо у зв`язку з тим, що [PERSON] 13.08.2021 на відбір зразків крові не з`явився. 09.09.2021 Шевченківським районним судом м. Києва, повторно на адресу експертної установи було направлено протокольну ухвалу суду від 19.04.2021 про призначення експертизи разом з іншими матеріалами справи. 12.10.2021 сторони по справі листом були повідомлені, про необхідність явки 22.10.2021 р. о 10 год. 30 хв. до експертної установи для відбору зразків крові з метою проведення експертизи. 25.10.2021 експертна установа повідомила суд, що проведення експертизи неможливо у зв`язку з тим, що [PERSON] 22.10.2021 на відбір зразків крові не з`явився. Враховуючи наведене, експертна установа змушена повернути ухвалу до суду без виконання. 22.02.2022 від представника відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та надано йому можливість ознайомитися із матеріалами справи. 24.02.2022 в зв`язку із запровадженням у країні указом президента України військового стану, судове засідання не відбулося. 13.12.2022 сторони були повідомлені про розгляд справи у судовому засіданні на 28.02.2023 о 13 год. 00 хв. Від представника відповідача, до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи призначеної на 28.02.2023 о 13 год. 00 хв. у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні. Розгляд справи було відкладено на 21.03.2023 о 13 год. 15 хв. 20.03.2023 до суду надійшло клопотання від представника відповідача, про відкладення розгляду справи призначеної на 21.03.2023 о 13 год. 15 хв., у зв`язку з неможливістю відповідача за станом здоров`я прийняти участь у судовому засіданні. 21.03.2023 представником позивача було подано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Відповідно до вказаного клопотання позивач підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити, а також не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. 07.03.2023 на електрону пошту суду від третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, при ухвалені рішення по справі представник третьої особи просив суд врахувати найкращі інтереси дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Разом з тим, у відповідності до ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Враховуючи те, що відповідач свідомо неодноразово не з`являвся до експертної установи для відбору зразків крові з метою проведення експертизи, то існують підстави для визнання його батьківства. Вказаний факт узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в його постанові від 15.04.2021 р. по справі № 645/1098/18. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.). Разом з тим, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України»). Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань. Також під час розгляду даної справи інтереси відповідача представляв адвокат. Відповідач будучи обізнаний про наявність судового провадження у розумні інтервали часу не вживав заходів, щоб дізнатися про стан відомого йому судового провадження. Отже, аналізуючи матеріали справи можна прийти до висновку про використання відповідачем методів затягування судового процесу. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Отже, підставою актового запису про народження дитини є заява її матері; запис про батька дитини якої вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини. Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною. Згідно ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Згідно ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно ч. 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: partial