Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи - Служби у правах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно його неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обґрунтувала тим, що 29.12.2006 року між сторонами було укладено шлюб, який на підставі заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27.12.2016 року розірвано. За період шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивачка, відповідач [PERSON] довгий період часу страждає наркотичною залежністю, що стало причиною розірвання шлюбу. Відповідач [PERSON] не цікавиться життям. Також, позивачка вказує про те, що [PERSON] був притягнений до кримінальної відповідальності, передбаченої ст.309 ч.1 КК України у вигляді 1 року 6 місяців обмеження волі, відповідно до Вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 28.04.2014 року у справі № 523/3032/14-к, та Вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 13.04.2017 року, у справі № 523/3163/17. Також, відповідач [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності. Відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16.04.2020 року у справі № 523/597/20 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для дитини відповідного віку, починаючи із 10.01.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Однак, відповідач, протягом усього періоду ухиляється від сплати аліментів, що підтверджується розрахунком по сплаті аліментів від 11.09.2020 року, виданого старшим державним виконавцем Другого Суворовського ВДВС у місті Одесі ПМУЮ Дойчевою В.Ю., згідно якого станом на 10.09.2020 року заборгованість складає 15 419 грн. 35 коп. Також, позивачка вказує про те, що дитина проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Позивачка піклується про дитину, намагається забезпечити їй якісне харчування, дозвілля, лікування та догляд, купує одяг, предмети побуту тощо. Відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Дані обставини стали підставою для звернення до суду. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18.12.2020 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 02.03.2021 року на12год. 30хв. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 03.11.2021 року на 10год. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти винесення заочного рішення, також просила суд розгляд справи проводити за її відсутності (арк.сп.118). У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У судове засідання представник третьої особи - Служби у справах дітей Одеської міської ради не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обгрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що між [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27.12.2016 року було розірвано (арк.сп.11). За період шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , яке видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №8437 (арк.сп.12). Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16.04.2020 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, поинаючи з 10.01.2020 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (арк.сп. 36). Відповідно до розрахунку по сплаті аліментів від 11.09.2020 року, наданого Другим Суворовським ВДВС м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), станом на 10.09.2020 року заборгованість по сплаті аліментів складає 15 419,35 грн. (арк.сп.37). Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається про те, що відповідач [PERSON] неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, що підтверджується Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 28.04.2014 року, справа № 523/3032/14- к (арк.сп.19-22), Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 13.04.2017 року, справа № 523/1363/17 (арк.сп. 13-17), Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 27.08.2018 року, справа № 523/11119/18, про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП (арк.сп. 23-25), Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 16.10.2018 року, справа №523/12577/18 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП (арк.сп.26-30), Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 11.10.2018 року, справа № 523/9829/18 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП (арк.сп. 30-32). Ст. 51 Конституції України гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч. 6 ст. 7 СК України рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Відповідно до вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Це узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08 липня 2003 року, рішення у справі «Цаунеггер проти Німеччини» від 03 грудня 2009 року). Стаття 150 СК України встановлює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ст. 180 СК України та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років. Згідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. У відповідності до положення пунктів 15 та 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід застосовувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Виходячи із змісту ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним із батьків, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченні інтересів дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-05-3/129вх від 31.05.2021 року, встановлено про те, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, має бути позбавлений батьківських прав щодо дитини. Тому, Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради згідно ст. 164 Сімейного Кодексу України, Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] щодо його малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . При вирішення спору про позбавлення батьківських прав одного з батьків, судом береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. При таких обставинах, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи - Служби у правах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved