Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Представник АТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 16287.94 грн.: відсотків за обліковою ставкою НБУ у розмірі 4192,7 грн. за період з 31.01.2020 по 31.10.2020 та втрати від інфляції за весь час прострочення у розмірі 12095,24 грн., які складається з 9508,04 грн. - нарахування інфл.втрат + 2587,20 грн. - нарахування 3% річних за період з 30.11.2020 по 28.02.2022, а також судові витрати. Мотивує тим, що [PERSON] звернувся до AT КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 07.06.2019, згідно якої отримав у користування кредитний ліміт у розмірі 82000.00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не виконав умови договору щодо повернення використаного кредитного ліміту та сплати відсотків за користування кредитним лімітом, а позивач звернувся із позовом до суду щодо стягнення кредитної заборгованості. Відповідно рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області по справі 559/2625/20 від 03.02.2022 стягнуто з [PERSON] тіло кредиту та відмовлено щодо стягнення інших нарахувань. ІІ.\~Заяви,\~клопотання та\~інші процесуальні\~дії у\~справі Ухвалою суду від 17.03.2023 справу призначено до розгляду в спрощеному провадження без виклику сторін. Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи (а.с.44-46). Відповідач 23.02.2023 отримав копію позовної заяви та повідомлення про розгляд справи (а.с.46). Заяв по суті справи до суду від сторін не надходило. ІІІ.\~Фактичні обставини,\~встановлені судом. Судом встановлено, що 07.06.2019 [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.\~6,\~7).\~Картку по\~кредиту [PERSON] \~відкрито 07.06.2019\~зі строком\~дії до\~05/22,\~одночасно згідно\~з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, виданою АТ КБ "Приватбанк", 10.06.2019 [PERSON] встановлено кредитний ліміт в розмірі 82 000,00 грн, який 12.03.2020 зменшено до 0,00 грн. (а.с.8). Як доказ у цій справі подано виписку по рахунку за договором №б/н [PERSON] станом на 09.01.2023. Але період у цій виписці зазначено з 21.07.2015 до 01.06.2020. З виписки судом встановлено, що з моменту видачі картки і збільшення кредитного ліміту, [PERSON] використав з цієї суми лише 3563,69 грн. (в основному на продукти харчування), а поклав на погашення заборгованості по картці майже в десять разів більше 34630,69 грн. Банк же списав і автоматично зарахував у борг в період дії кредитного ліміту як щомісячні комісії за обслуговування картки та за використання ліміту: 33355,66 грн. поки діяв кредитний ліміт для [PERSON] та ще 6149,38 грн. за наступних три місяці, коли кредитного ліміту вже не було. При цьому, востаннє [PERSON] використав кредитні кошти 02.12.2019, знявши в банкоматі 105 грн., а після того лише погашав: 03.01.2020 6000 грн., 21.01.2020 3000 грн., 17.02.2020 2500 грн., 29.02.2020 відбулось автоматичне погашення простроченої заборгованості в сумі 150,59 грн. і все. В загальному за весь період виписки залишок після операції вказано -80544,66 грн (а.с.9-25). Розрахунки же нарахування відсотків за обліковою ставкою НБУ та інфляційних втрат, 3% річних подано за період з 31.01.2020 до 28.02.2022, при цьому кожного місяця в розрахунку зазначено тіло кредиту в сталому розмірі - 64680,53 грн. В підсумку в цьому розрахунку вказано суму нарахування відсотків за обліковою ставкою НБУ - 10341,78 грн., а інфляційних втрат та 3% річних відповідно 4204,2 грн. (а.с.26). Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області у справі №559/2625/20 від 03.02.2022 встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконав умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 20.08.2020 утворилась заборгованість, що згідно розрахунку позивача, становить 80 544,66 грн., а саме: - заборгованість за простроченим тілом кредиту - 64 680,53 грн.; - заборгованість за простроченими відсотками - 15 864,13 грн. Тобто, Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав позичальник у борг), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками. Судом встановлено, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що узгоджується з висновками висловленими у правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19. Тому суд стягнув з відповідача тіло кредиту у розмірі 64680,53 грн, а щодо стягнення відсотків в позові відмовлено. Згідно даних в ЄДРСР рішення набрало законної сили 10.03.2022 (а.с.4-5). IV. Норми права, які застосував суд. Відповідно до ст.\~611\~ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.\~611\~ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст.\~625\~цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 %річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048\~ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625\~цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Аналогічний правовий висновок викладено упостанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року (справа № 912/1120/16). Відповідно до правових висновків викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28березня 2018 року (справа № 444/9519/12),від 04липня 2018року (справа № 310/11534/13-ц),від 3 1жовтня 2018 року (справа№ 202/4494/16-ц) якщо кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625\~ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). З ухваленням рішення суду від 03.02.2022 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором на користь АТ КБ «Приватбанк» не припинилися правовідносини та тривають до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625\~ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст.\~78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно частин 1-3 ст.\~83\~ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст.\~83\~ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Між АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] дійсно\~існували договірні\~відносини з приводу отримання кредиту відповідачем №б/н від 07.06.2019, строк якого мав діяти згідно строку дії картки до 05/22. Проте банк скористався правом на дострокове повернення коштів, коли звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] станом на 20.08.2020. 03.02.2022 судом ухвалено рішення №559/2625/20, яким позовні вимоги задоволено частково і вирішено стягнути з [PERSON] заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором №б/н від 07.06.2019 в розмірі 64680 грн., згідно мотивувальної частини, - це станом на 20.08.2020. Відповідно в стягненні заборгованості за відсотками суд відмовив. Враховуючи наведене, стягнення основної суми боргу припиняє право користування кредитними коштами, у зв`язку з чим кредитор АТ КБ «Приватбанк» втрачає право на отримання відсотків за користування кредитом. Наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору, а право на отримання відсотків за користування кредитними коштами не можливе за межами договору. Також неправильно ставити в залежність період користування кредитними коштами від моменту ухвалення рішення суду, а не з часу, коли позивач вирішує, що пора достроково припинити договорі, оскільки тоді неможливо забезпечити дію принципу правової визначеності - невідомо коли буде ухвалено рішення суду і відповідно який ж тобі буде період користування кредитними коштами. Позивач вирішує достроково припинити кредитний договір в момент звернення до суду і надає відповідні докази заборгованості (як в справі №559/2625/20 докази станом на 20.08.2020), а не в момент ухвалення рішення. Крім того, в розрахунках, наданих позивачем, що стосуються і охоронної норми про стягнення відсотків за обліковою ставкою НБУ, і інфляційних втрат та 3% річних, за основу взято тіло кредиту розміром, що визначив суд у рішенні станом на 20.08.2020 - 64680 грн, проте таке тіло кредиту не могло існувати в попередні місяці з січня по липень 2020 року включно, адже з виписки по рахунку, що надано в цій справі, з`ясовано, що з 01.01.2020 і до 01.06.2020 (далі даних немає) нараховані суми боргу та відсотків збільшувались. Також вимога про стягнення нарахованих відсотків за обліковою ставкою НБУ після 20.08.2020 є безпідставною, а в період до цього часу цей відсоток не підтверджується наданими доказами, бо обрахована на суму боргу, що виник станом на 20.08.2020, проте не існував з 01.01.2020. Окрім цього, обґрунтовуючи, що фактично зобов`язання не виконане і необхідно застосувати охоронну норму ст. 625 ЦПК України, позивач не надав доказів, що це зобов`язання дійсно не виконане, що банк звертався з відповідною вимогою, а відповідач в добровільному порядку відмовився сплачувати кошти, що є потреба в судовому захисті прав позивача, який до суду із другим позовом звернувся майже через рік після ухвалення рішення за першим. Так, суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за час невиконаного зобов`язання, проте, що це право порушено, суду не доведено. Суд зауважує, що сторони мають поводитись добросовісно. Під час дії кредитного договору №б/н від 07.06.2019 зі встановленим кредитним лімітом у 82 000,00 грн з 10.06.2019 до 12.03.2020, боржник [PERSON] фактично використав лише 3563,69\~грн. (в основному на продукти харчування), а сплатив на\~погашення заборгованості\~по картці\~майже в\~десять разів\~більше \~34630,69\~грн. Решту суми банк автоматично списав з картки і зарахував у борг [PERSON] . І суд ухвалив стягнути тіло цього ж кредиту №б/н від 07.06.2019 в розмірі 64680 грн з [PERSON] на користь банку. Тобто, людина за використання de facto коштів у розмірі 3563.69 грн., de jure відповідає, з врахуванням прострочення виконання зобов`язання, в розмірі 99310,69 грн., що майже в 28 разів перевищує суму реально використаного кредиту. За таких умов видається, що банк уже відшкодував собі усі фактичні і можливі втрати, і не вбачається та суду не доведено подальше порушення прав банку, що підлягали би судовому захисту. Тому, в задоволенні позову суд відмовляє. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed