Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом та просять постановити рішення, яким визнати за ними право власності на частки будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , як за членами колишнього колгоспного двору та як за спадкоємцями після смерті спадкодавців: [PERSON] , померлого [INFO] , [PERSON] , померлої [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що вони, позивачі, були членами колгоспного двору та є спадкоємцями за законом померлих членів колгоспного двору й не можуть оформити право власності в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, тому звертаються до суду за захистом своїх прав та інтересів. Ухвалою суду від 12.12.2022 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження На виконання вимог ухвали суду Арцизькою державною нотаріальною конторою Одеської області 21.01.2023 року надано копію спадкової справи щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] . А також надано копію спадкової справи щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] . Позивачі заявляли клопотання про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача - Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області до суду надав заяву від 22.12.2022 року, якою позовні вимоги визнані відповідачем\~у повному обсязі, та заявлено клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Оскільки сторонами по справі було подано заяви про розгляд справи за їх відсутності, судом у відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі на підставі наявних документів в матеріалах справи. Відповідно до ст. 206 ЦПК України Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи визнання відповідачем позову без застережнь, й таке визнання не суперечить закону не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб,\~суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення\~позовних\~вимог за наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташований за адресою: [ADDRESS] на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входили: голова двору [PERSON] , дружина [PERSON] , син [PERSON] , невістка [PERSON] , онучка [PERSON] , онук [PERSON] , онук [PERSON] , що підтверджується довідкою Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області від 28.07.2022 року за №859. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час\~ законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.\~ Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР).\~ Положеннями пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. В силу зазначених вимог, позивачі та померлий фактично є власниками зазначеного домоволодіння в рівних частках як члени колгоспного двору. Судовим розглядом встановлено, що позивачі мали намір зареєструвати право власності на свої частки зазначеного домоволодіння, однак їм було відмовлено у реєстрації права власності в зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують набуття позивачами права власності на частки житлового будинку за названою адресою (а.с.41,43,44,46). Позивач [PERSON] змінила дівоче прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » на підставі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 06.02.2010 року Червоноармійською сільською радою Болградського району Одеської області, актовий запис № 02 (а.с.33). Померла [PERSON] змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » на підставі свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії [NUMBER] виданого 06.03.2003 року Відділом РАГС Болградського РУЮ Одеської області, актовий запис № 3 (а.с.21). Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із подальшими змінами і доповненнями. Відповідно до абзацу першого частини другої статті 18 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. Згідно п.9 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. У відповідності з п.п.23, 24 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування. За результатом розгляду заяви державний реєстратор, уповноважена особа невідкладно повертає заявникові оригінали документів, поданих для державної реєстрації (крім заяви, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, інших заяв, що подавалися суб`єкту державної реєстрації прав або нотаріусу, та документа, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав), видає витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав у паперовій формі (у разі його формування у паперовій формі) чи у разі відмови у проведенні державної реєстрації прав - рішення державного реєстратора щодо відмови в державній реєстрації прав у паперовій формі (за бажанням заявника). На заяві, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, заявником у довільній формі зазначаються відомості про отримання документів у повному обсязі та проставляється власний підпис. Згідно п.42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Разом з цим, п.43 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з по господарської книги; 2) виписка з по господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Враховуючи наявність рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, суд приходить до висновку, що позивачі реалізували своє право на захист в позасудовому порядку, внаслідок виникли підстави для звернення з даним позовом до суду. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивачі будучи власниками кожний окремо 1/7 частки житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS] не можуть зареєструвати право власності в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються їх права як власників, що підлягають захисту в судовому порядку. А відтак вимоги позивачів в цій частині є обґрунтованими, доведеними, та такими, що підлягають задоволенню. [INFO] помер [PERSON] , запис акту про смерть №3 від 05.01.2005 року, складений Червоноармійською сільською радою Болградського району Одеської області, на підставі якого видано свідоцтво про його смерть серії [NUMBER] (а.с.22). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить також: - 1/7 частка житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою:\~ [ADDRESS] . Спадкоємцем за законом першої черги були дружина померлого - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим Червоноармійським бюро РАГС 18.11.1949 року, актовий запис № 44 (а.с.20), та син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Червоноармійським бюро ЗАГС Болградського району Ізмаїльської області на підставі актового запису № 218 (а.с.11). На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] в спадковому домоволодінні проживали і були зареєстровані: дружина [PERSON] , син [PERSON] , а також невістка та онуки, що підтверджується довідкою Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області №1319 від 12.06.2019 року (а.с.24). З повідомлення Арцизької держнотконтори вбачається, що згідно довідки зі Спадкового реєстру спадкова справа №356/07 щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] , щнаходиться на зберіганні в Одеському державному нотаріальному архіві. Свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцям видавалося (а.с.64-68). Крім того, приватним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу [PERSON] на частку домоволодіння після смерті батька [PERSON] померлого [INFO] було відмовлено в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на домоволодіння на ім`я спадкодавця, що підтверджується постановою від 30.10.2019 року (а.с.41). У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно\~ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.\~ Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину\~ на\~ нерухоме\~ майно.\~\~ Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що\~ право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд вважає, що позивач [PERSON] та його мати [PERSON] , як спадкоємці за законом першої черги після смерті чоловіка (батька) на підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, шляхом спільного проживання зі спадкодавцем, набули право на це майно, тобто кожний на 1/14 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] , запис акту про смерть №85 від 01.11.2010 року, складений Червоноармійською сільською радою Болградського району Одеської області, на підставі якого видано свідоцтво про її смерть серії [NUMBER] (а.с.78). Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/7 частина житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка належала їй як члену колгоспного двору, та 1/14 частина будинку, яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] . Спадкоємцем за законом першої черги є її син [PERSON] ,\~позивач\~ по справі, який проживав з нею на момент її смерті та прийняв спадщину фактом сумісного проживання, що підтверджується довідкою Кубейської сільської ради № 855 від 28.07.2022 року (а.с.27). З матеріалів спадкової справи № 267-Б/2019, заведеної Київською державною нотаріальною конторою у місті Одеса, щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.69-81) вбачається, що з заявою від 18.07.2019 року до нотаріуса про прийняття спадщини за законом звернувся її син, позивач [PERSON] . Однак, згідно постанови від 18.07.2019 року нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку домоволодіння після смерті матері [PERSON] (а.с.43). Таким чином, позивач [PERSON] , як спадкоємець за законом\~ своєчасно прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті матері [PERSON] . На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, позивач набув право на це майно, тобто на 3/14 (1/7+1/14) частин житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] , запис акту про смерть №596 від 27.08.2019 року, складений Болградським районним відділом ДРАЦС Головного ТУЮ в Одеській області, свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.28). Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить також: - 1/7 частка житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою:\~ [ADDRESS] . На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] в спадковому домоволодінні проживали і були зареєстровані: чоловік [PERSON] , донька [PERSON] та син [PERSON] , а також онуки, що підтверджується довідкою Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області №1007 від 06.09.2022 року (а.с.30). З матеріалів спадкової справи №56Б/2020, заведеною Київською державною нотаріальною конторою у місті Одеса, щодо майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що з заявами про прийняття спадщини за законом після смерті матері до нотаріуса [INFO] звернулися двоє синів померлої позивачі [PERSON] та [PERSON] . Чоловік [PERSON] та донька [PERSON] 25.02.2020 року подали до нотаріальної контори заяви про відмову від прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцям не видавалося. Родинні відносини спадкодавця та спадкоємців підтверджується: -свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим Червоноармійської сільською радою Болградського району Одеської області 06.03.2003 року на підставі актового запису № 72 від 05.08.1986 року (а.с.15); - свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим Червоноармійської сільською радою Болградського району Одеської області 05.07.1979 року на підставі актового запису № 71 (а.с.18). Проте, державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] позивачам [PERSON] та [PERSON] на частку домоволодіння було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на домоволодіння, що підтверджується постановою від 18.10.2022 року (а.с.44). У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно\~ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.\~ Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину\~ на\~ нерухоме\~ майно.\~\~ Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що\~ право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд вважає, що позивачі [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці за законом першої черги після смерті матері на підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, набули право на це майно, тобто на 1/14 частину кожний житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Разом з цим їх право порушено, вони позбавлені можливості в позасудовому порядку реалізувати у повному обсязі свої спадкові права, хоча володіють всіма необхідними законними підставами для цього, оскільки за час свого життя спадкодавець не зареєстрував набуте ним право. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 22 вересня 2021 року по справі\~№ 227/3750/19. З огляду на зазначене, позивачі згідно вимог чинного законодавства успадкували\~ дане право, яке підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання права власності на вказане майно в порядку спадкування. При цьому суд враховує факт визнання позовних вимог відповідачем. \~ \~ \~ \~ У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ч. 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи безпосередньо дослідив докази у справі. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачами відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. Підсумовуючи усе вище викладене, суд вважає позовні вимоги позивачів цілком обґрунтованими, та приходить до висновку про їх задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved