Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті її сина [PERSON] , [INFO] , який на її думку помер [INFO] у м. Маріуполь, Донецької обл., Україна. В обґрунтування заяви вказувала, що 15.03.2022 року втратила зв`язок із сином [PERSON] . В той же час, заявниця зазначає що разом із сином [PERSON] евакуювалась з м. Маріуполь до більш безпечнішого місця, однак [PERSON] загинув. Також заявник вказує, що звернулася до Оболонського УП ГУНП у м. Києві та повідомила, що 15.03.2022 року втратила зв`язок із сином [PERSON] , який перебував за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь. На підставі даної заяви Оболонським УП ГУНП у м. Києві було відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 115 КК України. 14.03.2023 року СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві старший лейтенант поліції Красносільський А.С. повідомив заявнику, що станом на 14.03.2023 року місцезнаходження зниклого [PERSON] не встановлено. На підставі вищевикладеного заявник звернулася до Оболонського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві, які повідомили, що для підтвердження факту смерті не надано документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, отримати свідоцтво про смерть у відділі ДРАЦС неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України (в зоні бойових дій), на якій неможливо отримати медичний документ, який може бути прийнятий відділом ДРАЦС для здійснення реєстрації смерті відповідно до спи 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Заявник позбавлена можливості в позасудовому порядку здійснити реєстрацію смерті сина та отримати відповідне свідоцтво про смерть, а тому звернулась до суду із відповідною заявою. Заявник у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду повідомлялась належним чином. Представники Оболонського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду заяви повідомлялись належним чином, причин неявки до суду не повідомили. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку. Так, відповідно до ч. 8 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. За змістом статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, заявник не надала суду будь-яких доказів на підтвердження факту смерті [PERSON] , [INFO] (лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерську довідку про смерть (форма №106-1/о). Посилання заявника на відкрите кримінальне провадження, яке підтверджує що місцезнаходження зниклого громадянина [PERSON] не встановлено, не є підставою для встановлення факту смерті вказаного громадянина. Більше того, обґрунтування заяви є непослідовним і нелогічним з огляду на пояснення про втрату зв`язку із особою, в той же час, про спільну евакуацію разом із повідомленням про зникнення особи безвісти та її розшук. Суд звертає увагу заявника, що порядок визнання фізичної особи безвісти відсутньою або оголошення її померлою визначено Главою 4 Розділу IV ЦПК України і не є тотожними з поняттям і процедурою встановлення факту смерті особи. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що у задоволенні заяви потрібно відмовити.

Outcome: dismissed