Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «БМ БУД» про стягнення: заборгованості по невиплаченій заробітній платі за період з лютого 2022 року по день звільнення 08 червня 2022 року у розмірі 27062,87 грн.; середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 55377,63 грн.; компенсації втрат частини доходу у зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 3023,52 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. Свої зменшені вимоги позивач обґрунтовує тим, що у період часу з 25 лютого 2021 року по 08 червня 2022 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем ТзОВ «БМ БУД». Згідно наказу №88-К від 08.06.2022 [PERSON] була звільнена із займаної посади за згодою сторін. На момент звільнення відповідачем не виплачено усі належні до сплати виплати, на думку позивача заборгованість по заробітній платі становить 27062,87 грн. Зазначена затримка у виплаті заробітної плати призвела до порушення її законних прав та інтересів, як при безпосередньому звільненні так і у наступний період. Згідно розрахунку, середній заробіток за час затримки заробітної плати за період з 08.06.2022 по 05.01.2023 складає 55377,63 грн. Крім того, компенсація втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати з врахуванням\~індексу цін становить 3023,52 грн. Також, позивач в обґрунтування заподіяної їй моральної шкоди, вказує на те, що у зв`язку із порушенням її законних прав вона зазнав душевних страждань. З врахуванням наведеного просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 січня 2023 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. 17 лютого 2023 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області витребувано у ТзОВ «БМ БУД» підтверджуючі документи про перебування [PERSON] у трудових відносинах з відповідачем ТзОВ «БМ БУД» (наказ про прийняття та звільнення), розрахунок заборгованості по невиплаченій заробітній платі та належних виплатах при звільненні, довідку про заборгованість по заробітній платі та довідку про середньомісячну заробітну плату позивача [PERSON] . \~ \~ \~ \~07.03.2023 до суду надійшло письмове клопотання представника відповідача із долученими на виконання ухвали суду від 17.02.2023 документами. \~ \~ \~ \~У клопотанні представник відповідача позовні вимоги визнав в частині стягнення 18262,87 грн. - заборгованість по невиплаченій заробітній платі при звільненні та вказав, що позивач має право нарахувати середній заробіток на період з 09.06.2022 по 09.12.2022 (131 робочий день). У задоволенні решти позовних вимог просив суд відмовити. 16.03.2023 представник позивача [PERSON] адвокат Коцюба Н.Я. подала заяву про зменшення розміру позовних вимог. Крім того, 16.03.2023 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив у якій вона вказує, що під час перебування позивача у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього не здійснювалась виплата заробітної плати [PERSON] починаючи з лютого 2022 року по день її звільнення. Згідно Форми ОК-5, виданої позивачу ПФУ, вбачається, що відповідачем було нараховано за лютий 8790,10 грн., за травень 9169,40 грн., за червень 4582,18 грн., за березень та квітень заробітна плата не нараховувалась. З наданої відповідачем довідки про заборгованість по заробітній платі за період з лютого по червень місяць 2022 року вбачається, що з врахуванням часткової виплати за лютий місяць, відпустки без збереження заробітної плати за квітень та виплат по сплаті ПДФО та військового збору, ТОВ «БМ БУД» заборгувало позивачу 18262,87 грн. Проте, у даній довідці абсолютно відсутні будь-які відомості по нарахуванню та виплаті заробітної плати за березень 2022 року. Відповідно, оскільки відповідачем не спростовано боргу по виплаті заробітної плати за березень 2022 року, заборгованість за березень 2022 року по невиплаченій заробітній платі становить 8800,00 грн. (що є посадовим окладом позивача). Таким чином, заборгованість по невиплаченій заробітній платі становить 27062,87 грн. (18262,87 грн. + 8800,00 грн. = 27062,87 грн.). Згідно довідки ТзОВ «БМ БУД» про середньомісячну заробітну плату [PERSON] , середньоденний заробіток позивача складає 422,73 грн. Таким чином, враховуючи період затримки розрахунку, то середній заробіток за час затримки розрахунку становить 55377,63 грн. (131 робочий день х 422,73 грн. =55377,63 грн.). Також, сума компенсації втрати частини доходу, яку відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача у зв`язку з порушенням строків виплати та суми невиплаченої заробітної плати складає 3023,52 грн., виходячи з розрахунку: (27 062, 87 грн. (сума нарахованого та невиплаченого доходу) х 103,1% (індекс інфляції у червні 2022 року) х 100,7% (індекс інфляції у липні 2022 року) х 101,1% (індекс інфляції у серпні 2022 року) х 101,9% (індекс інфляції у вересні 2022 року) х 102,5% (індекс інфляції у жовтні 2022 року) х 100,7% (індекс інфляції у листопаді 2022 року) х 100,7 % (індекс інфляції у грудні 2022 року) = 30 086,39 грн. (сума доходу з врахуванням компенсації). Крім того, у результаті протиправних дій відповідача позивач зазнала душевних страждань та просить стягнути компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Представник позивача [PERSON] адвокат Коцюба Н.Я. у судовому засіданні підтримала зменшені позовні вимоги у повному обсязі з підстав, які наведені у позові та відповіді на відзив. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «БМ БУД» - адвокат Яворський А.В. в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить наступного висновку. Згідно ч. 1ст. 4\~ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд встановив, що [PERSON] була прийнята на посаду інженера-будівельника з 25 лютого 2021 року, що підтверджується наказом ТОВ «БМБУД» № 29К від 24.02.2021. Згідно наказу № 88К від 08.06.2022 року [PERSON] було звільнено з займаної посади з 08.06.2022 згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Згідно довідки ТзОВ «БМБУД» про заборгованість по заробітній платі № БМБ00000003 від 14.02.2023, перед позивачем станом на день звільнення ТзОВ «БМБУД» має заборгованість з виплати заробітної плати із відрахуванням ПДФО та військового збору у загальному розмірі 18262,87 грн. Із вказаної довідки вбачається, що за лютий 2022 року [PERSON] нараховано 10386,20 грн. з яких виплачено 1168,05 грн., за березень та квітень 2022 року відсутній нарахований дохід, за травень 2022 року нараховано 9169,40 грн., за червень 2022 року нарахований дохід становить 4582,18 грн. Суд встановив, що середньоденна заробітна плата позивача становить 422,73 грн. (довідка ТзОВ «БМБУД» про середньомісячну заробітну плату). З 01 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року [PERSON] перебувала у відпустці без збереження заробітної плати у зв`язку з чим 01.04.2022 ТзОВ «БМБУД» видано наказ №4-бз про надання відпустки. Крім того, відповідно до наказу № 16-В про надання відпустки від 02.05.2022, [PERSON] перебувала у щорічній відпустці з 05.05.2022 по 28.05.2022. Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У відповідності до ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. За приписами статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Як передбачено ч.1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, в день звільнення позивача відповідач не здійснив виплату належних коштів, що є порушенням ч.1ст. 116 КЗпП України. Отже, оскільки відповідачем не виплачено позивачу заробітну плату при звільненні, яка згідно довідки про заборгованість по заробітній платі № БМБ 00000003 від 14.02.2023 становить 18262,87 грн., така підлягає стягненню з відповідача на її користь. Суд вважає недоведеними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заробітної плати за березень 2022 року у розмірі окладу 8800,00 грн., оскільки не долучено жодних доказів на підтвердження розміру окладу [PERSON] та здійснення позивачем трудової діяльності і виконання посадових обов`язків у ТзОВ «БМ БУД» в березні 2022 року. Натомість, із довідки № БМБ 00000003 від 14.02.2023, яка видана ТзОВ «БМ БУД» убачається, що позивачу не нараховувався дохід за вказаний період. Щодо позовної вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, судом встановлено наступне. У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація відповідно до\~ст.117 КЗпП України\~повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Отже, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені вст. 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18), за змістом приписів статей 94, 116, 117\~КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Згідно із п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,\~установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до абз. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100\~(надалі Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню, а середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період (п.8 Порядку). Згідно з пунктом 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку при звільненні, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка відповідно до пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Середньоденний заробіток позивача складає 422,73 грн., зазначений розмір середньоденної зарплати сторонами не оспорюється. Як установлено судом, остаточний розрахунок при звільненні з позивачем проведений не був, що не заперечується представником відповідача, у зв`язку з чим, затримка розрахунку при звільненні за період, в межах якого просить стягнути компенсацію позивач, становить 131 робочий день. Згідно розрахунку, який зазначений представником позивача, середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі, становить 55377,63 грн. (422,73 грн. х 131 робочий день = 55377,63 грн.). Оскільки відповідачем зазначений розрахунок не спростовано, суд при вирішення спору по суті приймає до уваги розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати по заробітної плати, який зазначено позивачем, та розрахунок якого відповідає\~Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних\~вимог в частині\~стягнення з ТзОВ\~«БМ БУД»\~на користь позивача, середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати у сумі 55377,63 гривень, внаслідок чого задовольняє позовні вимоги в цій частині. Щодо позовної вимоги про стягнення компенсації, у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до\~ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата. Перелік таких доходів наведено в пункті 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159. Відповідно до\~ст. 34 ЗУ «Про оплату праці»\~компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до пункту 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Нарахування компенсації провадиться один раз безпосередньо перед виплатою заборгованості із заробітної плати. Виплачується компенсація в місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць (пункт 5 Порядку № 159). Представник позивача надала розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати, проте суд відхиляє його, оскільки за основу при обчисленні бралась заборгованість по заробітній платі у сумі 27062,87 грн., яку суд задовольнив частково. Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період: IIc\~(103,10 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(101,10 : 100)\~x\~(101,90 : 100)\~x\~(102,50 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~= 1.11172221 Інфляційне збільшення: 18\~262,87 x 1.11172221 - 18\~262,87 =\~2\~040,37 грн. Щодо вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених відповідними статтями Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди, у тому числіст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до ст.237-1\~КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За приписами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд встановив, що у зв`язку з невиплатою заробітної плати, позивач позбавлена матеріального забезпечення свого життя, поставлена в скрутне становище, вимушена докладати додаткових зусиль не тільки для організації свого життя, а й для матеріальної підтримки свого життя. Надавши оцінку доказам в частині вирішення спору про відшкодування моральної шкоди, характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеню вини відповідача, який завдав моральної шкоди позивачу, суд вважає встановлений факт понесеної моральної шкоди позивачем, що виявився у душевних стражданнях, яких вона зазнав у зв`язку із невиплатою їй відповідачем коштів, виходячи із принципу розумності та справедливості, розмір моральної шкоди суд оцінює у 2500,00 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а в іншій частині позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди слід відмовити. На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов [PERSON] задоволено частково, суд, згідно до положень\~ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 927,83 грн., виходячи з розрахунку: (розмір задоволених позовних вимог 78180,\~87 грн.) * 1073,60 грн. (сума сплаченого судового збору) / 90464,02 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 927,83 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial