Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Підстави заявлених позовних вимог. [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка первісно посилалась на наступні обставини. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06.03.2017р. було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіна Тетяна Олександрівна про визнання договору дарування недійсним, застосування наслідків недійсності правочину справа № 523/9443/16-ц. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 12.07.17р. рішення залишено в силі. Згідно з п.7 Постанови Верховного суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику», згідно ст.216 ЦК України, суд розглядаючи справу про визнання правочинів не дійсними, може застосувати реституцію , як наслідок оспорюваного правочину та інші наслідки недійсності оспорюваного правочину. У зв`язку з тим, що договір дарування на підставі якого позивачка отримала у власність частину домоволодіння був визнаний недійсним, а за час перебування у власності частини будинку позивачка утримала будинок, проводила ремонтні роботи, то у неї наявні матеріальні збитки у розмірі 57000 гривень, які вона просила стягнути з відповідачки. В процесі розгляду справи представник позивача подала заяву про зміну позовних вимог наступного змісту. Так 16.02.2015 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір дарування 3/4 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіною Т.О. та зареєстрований в реєстрі за №289 (а.с 6-7). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06.03.2017 р. (а.с. 185-186, цивільної справи №523/9443/16-ц), яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12.07.2017 р. (а.с. 187-188 цивільної справи №523/9443/16-ц) та Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.07.2019 р. (а.с. 208-211 цивільної справи №523/9443/16-ц) в цивільній справі №523/9443/16-ц визнано недійсним нотаріально посвідчений договір дарування, укладений 16.02.2015 р. між сторонами у справі, застосовано наслідки недійсності правочину, повернуто право власності [PERSON] та визнано за нею право власності на 3/4 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , та в цілому складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 41,6 кв.м., житловою площею 26,1 кв.м.; житлового будинку літ. «Б» загальною площею 28,2 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м; літ. «Д» - літньої кухні; літ. «Е» - вбиральні; №1-4 огорожі; розташованих на земельній ділянці площею 458 кв.м., право власності та/або право користування на яку не оформлене. У зв`язку із вчиненням недійсного правочину від 16.02.2015 p., [PERSON] завдано збитків на загальну суму 51 516,2 грн ., які включають у себе наступні документально підтверджені витрати: 1.Витрати, пов`язані з підготовкою та укладенням нотаріально посвідченого договору дарування частини домоволодіння від 16.02.2015 р. на суму 27 814,2 грн.: 1.1.Плата за вчинення нотаріальної дії - посвідчення договору дарування частки домоволодіння від 16.02.2015 р. у сумі 6152,70 грн., що підтверджується довідкою 3564/01-16 від 15.11.2016 р.(а.с. 76 цивільної справи №523/9443/16-ц); 1.2.Плата за інвентаризацію в БТІ у сумі 578 грн. (даний факт може бути підтверджено замовленням у КП «БТІ ОМР» №438787.93.14 від 09.04.2014 р. банківською квитанцією № 48304420 від 09.04.2014 р.(а.с. 41,43 цивільної справи №523/9443/16-ц); 1.3.Військовий збір у сумі 4865 грн.(даний факт може бути підтверджений банківською квитанцію від 14.06.2016 р.(а.с. 44 цивільної справи №523/9443/16-ц,а.с. 11 розглядуваної справи); 1.4.Держмито у сумі 16 218, 50 грн.(даний факт може бути підтверджений банківською квитанцією від 14.06.2021 р.(а.с.44 цивільної справи №523/9443/16-ц). 2.Витрати пов`язані із ремонтом та утриманням домоволодіння, що виступало об`єктом договору дарування від 16.02.2015 р. на суму 11 436 грн.: 2.1.Будівельні матеріали з доставкою на адресу: [ADDRESS] у сумі 1160 грн., (даний факт підтверджений накладною б/н від 27.04.2016 р.(а.с. 46 цивільної справи №523/9443/16-ц); 2.2.Матеріали для ремонту на загальну суму 10101 грн.(копія розрахункового документу з Епіцентру від 25.09.2015 р.(а.с.50 цивільної справи №523/9443/16-ц); 2.3.Доставка матеріалів (Епіцентр) на загальну суму 175 грн. (сто сімдесят п`ять грн.) (даний факт може бути підтверджений актом прийняття робіт від 25.09.2015 р.(а.с. 49 цивільної справи №523/9443/16-ц). 3.Витрати пов`язані зі сплатою комунальних платежів за електроенергію за домоволодіння, що виступало об`єктом договору дарування від 16.02.2015 р. на загальну суму 4945 грн. (даний факт може бути підтверджений довідкою з Приватбанк від 19.08.2016 p., відповідними квитанціями, копії яких наявні в матеріалах справи(а.с.81- 82 цивільної справи №523/9443/16-ц). 4.3емельний податок на домоволодіння, що виступало об`єктом договору дарування від 16.02.2015 р. у розмірі 154 грн. та 7 грн. комісія банківської установи (копії відповідних квитанцій наявні в матеріалах справи(а.с.82-83 цивільної справи №523/9443/16-ц). 5. Витрати, пов`язані із установкою пам`ятника на могилу дочки відповідачки в сумі 7160 грн. (даний факт може бути підтверджений копією замовлення №97/2, яке наявне в матеріалах справи(а.с. 45,84 цивільної справи №523/9443/16-ц). Всього на загальну суму у розмірі 51516 гривень 20 копійок, які позивач просить стягнути з відповідача. Позиція відповідача. Відповідачка позовні вимоги не визнала у повному обсязі. Відповідно до поданого відзиву відповідачка посилалась на наступні обставини. Так, дійсно, у липні 2016 року [PERSON] , звернулась в суд з позовом до [PERSON] , третя особа- приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіна Т.О., про визнання договору дарування недійсним, застосування наслідків недійсності правочину. Позовна заява була мотивована тим, що договір дарування від 16 лютого 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено внаслідок помилки з її боку та під впливом тяжкої для [PERSON] обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки за короткий проміжок часу померли цивільний чоловік та дочка. [PERSON] вважала, що укладаючи договір з [PERSON] , вона буде зобов`язана її доглядати та піклуватись про неї. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06.03.2017 року позовні вимоги [PERSON] - задоволені. Надалі [PERSON] звернулась до Апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06.03.2017 року. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12.07.2017 року, рішення Суворовського районного суду залишено без змін. 29 липня 2019 року Постановою Верховного суду було залишено без задоволення касаційну скаргу [PERSON] та рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06.03.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12.07.2017 року було залишити без змін. За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК). По-перше, приймаючи рішення про звернення до суду, у 2016 році, відповідач зрозуміла, що потрібно звертатись до суду, після того, як [PERSON] , наголошувала, що [PERSON] не власник будинку і не має жодних прав на нього. Тобто укладаючи договір дарування, [PERSON] помилялась відносно наслідків дарування, вона вважала, що [PERSON] буде зобов`язана доглядати за нею, що не передбачено договором дарування, крім того [PERSON] , уклала договір дарування під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних для себе умовах. По-друге, позивачка вказує у позові, щодо утримання домоволодіння та його поліпшення на протязі двох років, це твердження не відповідає дійсності. В підтвердження надаємо фотокартки домоволодіння, які зроблені станом на 30.01.2020 рік. Відповідачка стверджує, що жодних ремонтів позивачка не робила. В той же час, на території домоволодіння наявні будівельні матеріали, які були завезені позивачкою. Однак відповідачка ніколи не чинила перешкод для того, щоб позивачка забрала дані матеріали. Окрім того, оскільки відповідачка, помилялась, щодо природи договору, а позивачка скористалась її станом, то вона не повинна повертати їй будь-які кошти. Пояснення сторін в судовому засіданні. В процесі розгляду справи представники позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачка в процесі розгляду справи позовні вимоги не визнала у повному обсязі. В останнє судове засідання не заявилась, про розгляд справи була повідомлялась за місцем реєстрації. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що 16 лютого 2015р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, відповідно до якого [PERSON] безоплатно передала у власність [PERSON] 3/4 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , та в цілому складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 41,6 кв.м., житловою площею 26,1 кв.м.; житлового будинку літ. «Б» загальною площею 28,2 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м; літ. «Д» - літньої кухні; літ. «Е» - вбиральні; №1-4 огорожі; розташованих на земельній ділянці площею 458 кв.м.. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06.03.2017р. у цивільній справі №523/9443/16-ц, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12.07.2017 р., та Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.07.2019р. було визнано недійсним нотаріально посвідчений договір дарування, укладений 16.02.2015 р. між сторонами у справі, застосовано наслідки недійсності правочину, повернуто право власності [PERSON] та визнано за нею право власності на 3/4 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , та в цілому складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 41,6 кв.м., житловою площею 26,1 кв.м.; житлового будинку літ. «Б» загальною площею 28,2 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м; літ. «Д» - літньої кухні; літ. «Е» - вбиральні; №1-4 огорожі; розташованих на земельній ділянці площею 458 кв.м.. Вищевказаними рішенням судів встановлено, що [PERSON] не мала наміру передати вказану частину домоволодіння у власність відповідачу на безоплатних умовах та здійснила вказаний правочин під впливом тяжких для неї обставин і на вкрай невигідних умовах. Суд вважає доведеним, що [PERSON] укладаючи договір дарування, помилялася щодо наслідків такого договору, вважала, що [PERSON] буде зобов`язана доглядати за нею. Між тим таких наслідків договір дарування не передбачає. Згідно ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Оскільки [PERSON] , укладаючи договір дарування, помилялася відносно наслідків дарування, вважала, що [PERSON] буде зобов`язана доглядати за нею, що не передбачено договором дарування, крім того уклала вказаний договір під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних для себе умовах, суд вважав, що вимоги про визнання цього договору дарування недійсним підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правові підстави ухваленого рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно ч. 2 ст. 229 ЦК України у разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Частиною 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. У відповідності до ч. 2 ст. 233 ЦК України при визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину. Необхідно відзначити, що у рішенні Суворовського районного суду м.Одеси 06.03.2017р. у цивільній справі №523/9443/16-ц, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12.07.2017 р., та Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.07.2019р. не встановлено обставин, які свідчать про неправомірність дій обдарованої особи, тобто, що позивачка [PERSON] скористалася тяжкою обставиною. У позовній заяві у справі 523/9443/16-ц позивачка [PERSON] також посилалась на те, що договір укладено внаслідок помилки з її боку та під впливом тяжкої для позивачки обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки за короткий проміжок часу померли її цивільний чоловік та дочка, позивачка втратила засоби до існування та вона вважала, що укладаючи договір з відповідачкою, відповідачка буде зобов`язана доглядати позивачку та піклуватися про неї. Отже фактично [PERSON] уважала, що вона укладає договір довічного утримання, згідно з яким, [PERSON] буде за нею доглядати та утримувати. На підставі викладеного, суд проходить до висновку, що є підстави для застосування положення ч. 2 ст. 229 ЦК України, оскільки відсутні докази того, що [PERSON] скористалася тяжкою обставиною для [PERSON] .. В судовому засіданні встановлено, що в результаті визнання недійсним договору дарування, [PERSON] були заподіяні матеріалі збитки, які пов`язані з оформлення договору дарування, а також утриманням майна, яке перебувала у неї у власності. До таких витрат належать: 1. Витрати, пов`язані з підготовкою та укладенням нотаріально посвідченого договору дарування частини домоволодіння від 16.02.2015 р. на суму 27 814,2 грн.: -Плата за вчинення нотаріальної дії - посвідчення договору дарування частки домоволодіння від 16.02.2015 р. у сумі 6152,70 грн., що підтверджується довідкою 3564/01-16 від 15.11.2016 р.(а.с. 76 цивільної справи №523/9443/16-ц); -Плата за інвентаризацію в БТІ у сумі 578 грн. (даний факт може бути підтверджено замовленням у КП «БТІ ОМР» №438787.93.14 від 09.04.2014 р. банківською квитанцією № 48304420 від 09.04.2014 р.(а.с. 41,43 цивільної справи №523/9443/16-ц); -Військовий збір у сумі 4865 грн.(даний факт може бути підтверджений банківською квитанцію від 14.06.2016 р.(а.с. 44 цивільної справи №523/9443/16-ц,а.с. 11 розглядуваної справи); -Держмито у сумі 16 218, 50 грн.(даний факт може бути підтверджений банківською квитанцією від 14.06.2021 р.(а.с.44 цивільної справи №523/9443/16-ц). Витрати пов`язані із ремонтом та утриманням домоволодіння, що виступало об`єктом договору дарування від 16.02.2015 р. на суму 11 436 грн.: - Матеріали для ремонту на загальну суму 10101 грн.(копія розрахункового документу з Епіцентру від 25.09.2015 р.(а.с.50 цивільної справи №523/9443/16-ц); - Доставка матеріалів (Епіцентр) на загальну суму 175 грн. (сто сімдесят п`ять грн.) (даний факт може бути підтверджений актом прийняття робіт від 25.09.2015 р.(а.с. 49 цивільної справи №523/9443/16-ц). Витрати пов`язані зі сплатою комунальних платежів за електроенергію за домоволодіння, що виступало об`єктом договору дарування від 16.02.2015 р. на загальну суму 4945 грн. (даний факт може бути підтверджений довідкою з Приватбанк від 19.08.2016 p., відповідними квитанціями, копії яких наявні в матеріалах справи(а.с.81- 82 цивільної справи №523/9443/16-ц). 3емельний податок на домоволодіння, що виступало об`єктом договору дарування від 16.02.2015 р. у розмірі 154 грн. та 7 грн. комісія банківської установи (копії відповідних квитанцій наявні в матеріалах справи(а.с.82-83 цивільної справи №523/9443/16-ц). Всього на загальну суму у розмірі 43196 гривень 20 копійок. В той же час, суд уважає, що витрати на будівельні матеріали з доставкою на адресу: [ADDRESS] у сумі 1160 грн., (даний факт підтверджений накладною б/н від 27.04.2016 р.(а.с. 46 цивільної справи №523/9443/16-ц) не підлягають задоволенню, оскільки не убачається, що саме вони були використовувані на будинок. Суд також уважає, що витрати з встановленням пам`ятника на могилу дочки відповідачки в сумі 7160 грн., не пов`язані з витратами, які пов`язані з договором дарування, а тому не підлягають стягненню. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню збитки у розмірі 43196 гривень 20 копійок.

Outcome: partial