Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

В липні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила: визнати за нею право власності на частину земельної ділянки з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства площею 0,5927 га за адресою: [ADDRESS] ; виключити з постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 10 листопада 2021 року Головного державного виконавця Вінницького відділу Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) при примусовому виконанні виконавчого листа в межах виконавчого провадження № [NUMBER] частини вказаної земельної ділянки. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 22 листопада 2022 року в задоволенні клопотання позивача про прийняття заяви про збільшення позовних вимог відмовлено. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що заочним рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 8 квітня 2020 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. На виконанні Вінницького відділу Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебуває виконавче провадження № [NUMBER] про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина [PERSON] [INFO] . Постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника від 10 листопада 2021 року Головного державного виконавця Вінницького відділу Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) при примусовому виконанні виконавчого листа в межах виконавчого провадження № [NUMBER] накладено арешт на земельну ділянку з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства площею 0,5927 га за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на те, що вказана земельна ділянка була придбана під час шлюбу, вона надавала згоду [PERSON] на укладення договору купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, позивач просила позов задовольнити. В судовому засіданні 21 грудня 2023 року представник позивача позовні вимоги підтримав. В судове засідання 15 березня 2023 року представник позивача не з*явився, подав заяву про продовження розгляду справи за його відсутності з врахуванням пояснень наданих раніше. Відповідач до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив, правом на подання письмового відзиву на позов не скористався. Третя особа, в особі свого представника, до суду не з`явилася. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, як такий що заявлений передчасно з наступних підстав. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 1ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ч.ч.1,2ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника [PERSON] від 10 листопада 2021 року Головного державного виконавця Вінницького відділу Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) при примусовому виконанні виконавчого листа в межах виконавчого провадження № [NUMBER] накладено арешт на земельну ділянку з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства площею 0,5927 га за адресою: [ADDRESS] . Арешт на майно боржника [PERSON] накладено для забезпечення виконання виконавчого листа виданого 14 січня 2021 року Красноградським районним судом Харківської області про збільшення розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 травня 2013 року [PERSON] передав у власність [PERSON] земельну ділянку з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства площею 0,5927 га за адресою: [ADDRESS] . Спірна земельна ділянка придбана під час шлюбу сторін. Позивач посилається на те, що вказана земельна ділянка є спільним майном подружжя. Проте належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 року (справа № 6-399-цс17). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач вимог про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ не заявляла і не позбавлена такої можливості. З врахуванням вищезазначеного, позовні вимоги задоволенню не підлягають, як такі, що заявлені передчасно.

Outcome: dismissed