Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] щомісячно у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 04.01.2023 і до досягнення старшою дитиною повноліття. Позов обґрунтовує тим, що з 30.10.2018 вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (інвалід дитинства), які проживають разом з нею. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинені в лютому 2022 року (наразі вирішується питання про розірвання шлюбу). Позивачка тимчасово не працює, матеріально не забезпечена, а тому потребує допомоги на утримання дітей. У зв`язку з тим, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги, вона вимушена звернутись з вказаним позовом до суду. Просить стягнути з відповідача саме 1/2 частину від усіх його заробітків, оскільки менший син [PERSON] є інвалідом дитинства, а тому потребує постійного лікування, посиленого харчування. Ухвалою суду від 27.01.2023 відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем відзив на позов не подано. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Її представник адвокат Мельніков В.Є. подав заяву про розгляд справи без їх участі, на задоволенні позову наполягає та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, згідно ст.128 ЦПК України, будучи неодноразово належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи без його участі не надала. Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав, а позивачка не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідно до та частини першої статті 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1,2 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст.191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Положеннями ч.2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитини не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що 30.10.2018 сторони уклади шлюб, який було зареєстровано Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. (а.с.9) Від вказаного шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . (а.с.10.11) [PERSON] є інвалідом, а позивачка як мати дитини-інваліда отримує державну соціальну допомогу на нього. (а.с.12,13) Згідно витягів з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо місця проживання фізичної особи, діти зареєстровані з позивачкою за однією адресою. З пояснень позивачки, не спростованих відповідачем, останній в добровільному порядку систематичної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, усіляко ухиляється від утримання дочки та сина. З роз`яснень, викладених у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Відповідно до п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-Х1І від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Також, при визначенні розміру аліментів, суд виходить з того, що сторони в рівних частках повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить їх належне утримання. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Положеннями ч.ч.2,2,5 ст. 183 СК України передбачено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей є законними та обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню з вищенаведених підстав. Тому, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 (однієї третини) частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 04.01.2023 і до досягнення старшою дитиною повноліття. Суд роз`яснює позивачці, що вона не позбавлена права звернутись до суду з позовними вимогами до відповідача щодо стягнення з нього додаткових витрат на утримання дітей, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, їх хворобою, каліцтвом тощо), що передбачено положеннями ст.185 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно зі ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. При подачі даного позову позивачка звільнялась від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», а тому на підставі ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 992,40 гривні підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial