Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

Представник заявника звернулася до суду із заявою в якій вказує, що [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] , але фактично у зв`язку із працевлаштуванням проживає в [ADDRESS] . Він є сином померлого [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , громадянин України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З 2015 року батько заявника проходив службу в лавах Збройних Сил України, з початку вторгнення ворожої армії на територію нашої держави виконував бойові завдання на території Пологівського району Запорізької області. Його батько загинув поблизу смт. Розівка Пологівського району Запорізької області, Україна, що відноситься до тимчасово окупованої території України, у віці 49 років, при виконанні бойового завдання, причина смерті - летальне осколкове поранення тулуба і грудної клітини, що підтверджується довідкою до форми № 106 про причину смерті № 39 від 09 березня 2022 року виданого лікарем [PERSON] з печаткою Некомерційного підприємства Центр Первинної медико-санітарної допомоги Кам`янської селищної ради. Сповіщення про смерть батька заявник отримав приблизно через місяць півтора після загибелі від Кам`янського районного ТЦК та СП від 25.03.2022 року, пізніше отримав Витяг з наказу №115 від 05.05.2022 року про результати службового розслідування за фактом смерті солдата [PERSON] та сповіщення сім`ї № 2 від 25.03.2022 року про загибель. Наразі оригінал лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] виданого лікарем [PERSON] відсутній. Через це заявник позбавлений зареєструвати смерть свого батька у органах ДРАЦС у позасудовому порядку. Є лише копія довідки про причину смерті, надіслана заявнику головою Більмацької сільської ради Пологівського району Супруненко Г.Б. електронною поштою. У квітні 2022 року голова означеної сільської ради перебував в окупації та повідомив про те що оригінал лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] перебуває у приміщенні Більмацької сільської ради Пологівського району, зберігається для реєстрації смерті померлого у зручний момент. У подальшому зв`язок з ним перервався, оскільки було вимкнуто зв`язок українських мобільних операторів на окупованій території. Смт Розівка Пологівського району Запорізької області де загинув [PERSON] та де його поховано мешканцями села, є окупованою російськими загарбниками територією України де діють окупаційні органи влади. Тому вважаємо лікарське свідоцтво про смерть на [PERSON] втраченим, відновити яке на теперішній час не має можливості, оскільки на окупованій території не діють державні органи та українські медичні заклади. Просить встановити факт смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , що помер [INFO] у смт Розівка Пологівського району Запорізької області. Причина смерті - летальне осколкове поранення тулуба і грудної клітини. Представник заявника та заявник до суду не з`явилися, надали клопотання про розгляд заяви за їх відсутності, на задоволенні заяви наполягають. Представник заінтересованої особи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , 1972 р.н. є сином померлого [PERSON] , відповідно до його свідоцтва про народження від 05 червня 2003 року, повторно виданого, актовий запис №173, відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області. [PERSON] , [INFO] , громадянин України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , відповідно до копії його паспорту, що міститься в матеріалах справи. З 2015 року батько заявника проходив службу в лавах Збройних Сил України, з початку вторгнення ворожої армії на територію нашої держави виконував бойові завдання на території Пологівського району Запорізької області. [PERSON] загинув поблизу смт. Розівка Пологівського району Запорізької області, Україна, що відноситься до тимчасово окупованої території України, у віці 49 років, при виконанні бойового завдання, причина смерті - летальне осколкове поранення тулуба і грудної клітини, що підтверджується довідкою до форми № 106 про причину смерті № 39 від 09 березня 2022 року виданого лікарем [PERSON] з печаткою Некомерційного підприємства Центр Первинної медико-санітарної допомоги Кам`янської селищної ради. Відповідно до Витягу з протоколу засідання № 18 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв. Протокол № 1154 від "23" липня 2022 року поранення солдата [PERSON] , що привело до смерті підтверджено медичними та військово-обліковими документами, лікарським свідоцтвом про смерть №39 від 09.03.2022 року, пов`язане з захистом Батьківщини. Відповідно до витягу № 115 командира військової частини [NUMBER] про результати службового розслідування за фактом смерті від 05.05.2022 року, встановлено що [INFO] під час здійснення бойового завдання поблизу смт.Розівка Пологівського району Запорізької області, старший навідник 1 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 1 штурмової роти військової частини [NUMBER] солдат [PERSON] , згідно довідки про причину смерті за № 39 від 09 березня 2022 року, отримав осколкове поранення тулуба і грудної клітини, поранення, несумісні із життям. Встановлено, що смерть старшого навідника 1 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 1 штурмової роти військової частини [NUMBER] солдата [PERSON] сталася під час проходження служби за контрактом в Збройних Силах України та пов`язана з виконанням військового обов`язку військової служби в Збройних Силах України, та не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення і не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Смертельне поранення військовослужбовцем отримано під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської федерації. Сповіщення про смерть батька заявник отримав приблизно через місяць півтора після загибелі від Кам`янського районного ТЦК та СП від 25.03.2022 року, пізніше отримав Витяг з наказу №115 від 05.05.2022 року про результати службового розслідування за фактом смерті солдата [PERSON] та сповіщення сім`ї № 2 від 25.03.2022 року про загибель. Проте, отримати свідоцтво про смерть заявник не може, оскільки оригінал лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] виданого лікарем [PERSON] відсутній, територія Пологівського району Запорізької області, де помер його батько, є територією яка перебуває у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). Указом Президента України В. Зеленського за №64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі строк дії воєнного стану було продовжено і наразі згідно Указу Президента України В. Зеленськогоза №757/2022 від 07листопада 2022 року та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16.11.2022 року №2738-ІХ, строк дії воєнного стану продовжено на 90 діб, а саме до 19.02.2023 року. Надалі продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 було затверджено Перелік територіальних громад, що розташовані в раи?оні проведення воєнних (бои?ових) діи? або які перебувають в тимчасовіи? окупаціі?, оточенні (блокуванні). До цього переліку серед інших відноситься вся територія Пологівського району Запорізької області. Відповідно до листа-роз`яснення Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду на адресу голів апеляційних судів (вх. № 312/0/207-21 від 16.04.2021 року) встановлено, що для встановлення фактів народження та смерті вимога місцевих судів про необхідність отримання громадянами письмової відмови в органах державної реєстрації актів цивільного стану не ґрунтується на положеннях чинного законодавства. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 р. „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У відповідності з ч. ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2007 року № 1064. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Правилами реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року (з наступними змінами), визначено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Вказані нормативно-правові акти не містять спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті на території бойових дій чи тимчасово окупованих територіях, що унеможливлює державну реєстрацію факту смерті в позасудовому порядку. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Даючи оцінку допустимості у даній цивільній справі таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується вимогами міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а також положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частин другої, третьої статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", - будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Разом з тим, згідно із частиною четвертою статті 9 Закону, встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню у межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У Постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17 викладено правову позицію згідно із якою документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. За змістом частини четвертої статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 10 травня 2001 року у справі "Cyprus v. Turkey" (заява № 25781/94) ЄСПЛ вказав, що "зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів далеке від абсолютного. Для людей, які проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним від влади de facto, включаючи й їхні суди; і саме в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які стосуються сказаного, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, зокрема і цим. Думати інакше означало б зовсім позбавити людей, які проживають на цій території, всіх їхніх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, це також означало б позбавити їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать (§ 96)." Надані суду медичні документи, які видані незаконно створеними органами, хоч і не мають юридичної сили, проте дозволяють встановити фактичні обставини, необхідні для вирішення справи. Встановлення факту, що має юридичне значення, необхідне заявнику для державної реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть. Враховуючи, що заявник позбавлена можливості провести державну реєстрацію смерті свого батька, у позасудовому порядку, а встановлення даного факту не порушує прав та інтересів третіх осіб та не пов`язане з подальшим вирішенням спору про право, суд дійшов висновку про можливість задоволення заяви та встановлення факту смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , що помер [INFO] у смт. Розівка Пологівського району Запорізької області, Україна.

Outcome: approved