Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

У січні 2020р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ФОП [PERSON] , в якому просила суд: - розірвати договір № 64 купівлі-продажу меблів для власних потреб від 01 вересня 2017р., укладений між сторонами; - стягнути з відповідача на свою користь сплачені грошові кошти за договором № 64 купівлі-продажу меблів для власних потреб від 01 вересня 2017р., укладений між сторонами у розмірі 28600,0 грн.; - стягнути з відповідача на користь позивачки збитки, пов`язані з придбанням додаткових комплектуючих для виконання умов договору № 64 купівлі-продажу меблів для власних потреб від 01 вересня 2017р., укладений між сторонами, у розмірі 2910,0 грн. - стягнути з відповідача на користь позивачки вартість варочної поверхні марки «Gorenie ECT 620 CSC» у розмірі 6000,0 грн.; - стягнути з відповідача на користь позивачки неустойку у розмірі 34320,0 грн.; - стягнути з відповідача на користь позивачки суму моральної шкоди у розмірі 28600,0 грн. - судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги, позивачка обґрунтовувала тим, що 01 вересня 2017р. між сторонами було укладено договір № 64 про купівлю-продаж меблів для власних потреб (далі по тексту - договір). Після монтування і встановлення меблів позивачкою було виявлено суттєві дефекти, що унеможливлює експлуатацію меблів, у зв`язку з чим вона звернулась до відповідача з вимогою про заміну товару на інший належної якості. Деякі деталі меблів були замінені, однак вони також мали дефекти, що призвели до неможливості користуватись придбаним товаром. Але відповідач відмовляється повернути кошти за товар без пояснення причин. 20 квітня 2018р. позивачка направила лист до відповідача, з вимогою розірвати договір та повернути їй всі кошти, сплачені за товар, відшкодувати грошові кошти, додатково витрачені при монтажі товару за договором, а також відшкодувати збитки за розбиту працівником відповідача варочну поверхню, всього на загальну суму 36310,0 грн. Проте відповідь від відповідача позивачка не отримала. Одночасно з цим, 20 квітня 2018р. позивачка звернулась до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві за заявою № Р-2095 щодо розірвання з відповідачем договору та повернення їй коштів, сплачених за товар і за розбиту варочну поверхню. Листом від 22 червня 2018р. Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області повідомило позивачку про позбавлення можливості здійснити позаплановий захід державного нагляду за дотриманням відповідачем вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів у зв`язку з тим що за адресою: [ADDRESS] , відповідач не здійснює своєї господарської діяльності. На другий лист, написаний відповідачу 04 серпня 2018р., відповідач також не відповів. 08 серпня 2018р. позивачка знову звернулась до Головного Управління Держпродспоживслужби Житомирської області з тими ж проханнями що й вперше, при цьому повідомила що відповідач здійснює свою господарську діяльність за адресою: [ADDRESS] . Листом від 14 листопада 2018р. Головне Управління Держпродспоживслужби Житомирської області повідомило про проведення позапланового заходу контролю. Після втручання Держпродспоживслужби, зі слів позивачки, відповідач запропонував їй усунути недоліки, замінивши товар на новий. Актом від 27 грудня 2018р. прийому - передачі товару відповідач зобов`язався товар з істотними недоліками переробити, доставити та встановити до 21 грудня 2018р. 21 грудня 2018р. відповідач доставив товар та було складено Акт прийому-передачі, проте позивачка виявила недоліки у товарі. Актом від 31 січня 2019р. прийому-передачі товару відповідач зобов`язався усунути недоліки до 15 лютого 2019р. 12 лютого 2019р. відповідач згідно Акту прийому-передачі товару доставив товар, на той момент позивачка вважала його таким що відповідав умовам договору, тому на той момент до відповідача претензій не мала. У зв`язку з виявленням недоліків позивач втретє надіслала лист з претензіями на адресу відповідача, проте відповіді не отримала. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивачка вимушена була звернутись до суду, з вказаним позовом для захисту свого порушеного права. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2020р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 04 серпня 2020р. на адресу суду надійшло заперечення на позовну заяву (відзив), в якому відповідач зазначив, що позовні вимоги позивачки про розірвання договору купівлі-продажу, повернення сплаченої за товар грошової суми, неустойки, збитків та відшкодування моральної шкоди не визнає повністю. Зазначивши, що 03 листопада 2017р. ним був виготовлений товар, який був доставлений за адресою, вказаною у договорі, та переданий позивачці. За умовами договору позивачка сплатила решту суми 12750,0 грн. Умовами договору передбачена окрема плата за проведення монтажних робіт в сумі 1850,0 грн. Виконання інших робіт, не передбачених договором, сторонами не було обумовлено. Позивачка стверджує, що недоліки в монтажі кухонних меблів були доведені до відома відповідача перед укладенням договору і фасади були замовлені уже під наявну комплектацію. Проте, ці твердження позивачки, на думку відповідача не відповідають дійсності, оскільки вона подала заявку лише на виготовлення фасадів до корпусів кухонних меблів та тумби. Працівником, у присутності замовника, виконано заміри під фасади на кухонні меблі та розміри майбутньої тумби у ванну кімнату. Будь-які зауваження чи попередження про необхідність доробки корпусів кухонних меблів, монтаж стільниці, ящиків та фальш панелей, від позивачки не надходили. На зауваження працівника про відсутність стільниці позивачка зауважила, що майстер, який виготовляв меблі, установить стільницю. В день доставки товару 03 листопада 2017р. виявилося, що перед монтажем фасадів необхідно виконати ряд не обумовлених робіт. Проте, ці роботи не були виконані під час здійснення монтажу корпусів меблів невідомим майстром і на момент монтажу фасадів не були ним усунуті. Про ці обставини позивачка була негайно повідомлена та попереджена, їй було запропоновано звернутися до майстра, який виконував монтаж корпусів меблів, але на цю пропозицію позивачка висловила невдоволення роботою виготовлювача корпусів меблів. Позивачці було запропоновано за бажанням скористатися послугами по монтажу меблів іншою особою, яка інколи надавала послуги з виїздом в інші населені пункти. Позивачці були надані відповідні контакти, так як ця особа не є працівником відповідача і приймала замовлення самостійно. Позивачці було повідомлено, що розрахунок з монтажу фасадів та тумби вона проведе з майстром по тарифу, зазначеному у договорі, а щодо розрахунку за монтаж стільниці та за виконання інших робіт позивачка повинна була домовитися з ним самостійно. Після монтажу фасадів позивачка надала перелік недоліків, які вона виявила 14 грудня 2017р. Проте, відповідач заперечує свою вину у появі вказаних недоліків. Так, позивачка зазначала у позовній заяві, що фасади до тумби у ванну кімнату були глянцеві, а не матові. Але, в договорі додаткових вимог не обумовлено. Наступним твердженням позивачки у позовній заяві, з яким не погоджувався відповідач, що не враховано наявність дверної лиштви, проте відповідач зазначав, що попереджень не надходило і лиштва не була встановлена. 22 березня 2018р. всі товари були перероблені та відправлені замовнику, але відповідач зазначає, що позивачка не з`явилась, і товари були вивантажені біля місця її проживання. Як стверджує позивачка, 29 березня 2018р. під час проведення демонтажу стільниці було розбито варочну поверхню, для фіксації цього інциденту було викликано поліцію. Зі слів позивачки, вбачається, що працівником поліції зафіксовано факт, але відповідач зазначає, що твердження щодо надання згоди відшкодувати вартість варочної поверхні є неправдивими, і згоди ним не надавалось. За виконані роботи відповідач отримав від позивачки не 28600,0 грн., а лише 26750,0 грн., з яких 14000,0 грн. аванс та 12750,0 грн. - кінцевий розрахунок. Всі замовлення по договору виконані і за змістом Акту приймання-передачі товару від 12 лютого 2019р. прийняті замовником товари відповідають вимогам договору, товар є справний і придатний до використання. 3 боку покупця відсутні будь-які претензії до прийнятого товару. Вартість монтажу 1850,0 грн. було сплачено позивачці сторонній особі, яка фактично виконувала монтаж. У позовній заяві позивачка зазначала, що в період дії гарантійного строку у тумбі були виявлені дефекти. Відповідач зазначає, що претензій з цього приводу він не отримував. Відповідач звертає увагу суду, що 12 лютого 2019р. складено Акт приймання-передачі товару, згідно з яким прийнятий замовником товар відповідає вимогам договору. Пунктом 3 Акту відмічено, що покупцем оглянуто майно з його обладнанням та перевірено його справність. Майно є справним і придатним для його використання за прямим призначенням. Відповідач зазначає, що позивачка звернулась через шість місяців з претензією, яка не була отримана відповідачем. 17 серпня 2020р. на адресу суду надійшла відповідь на заперечення (відзив), в яких сторона позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначивши, що стороною відповідача у відзиві на позов не враховані усні домовленості між сторонами щодо виконання ряду робіт, які фактично були виконані. Також неправдивим є твердження сторони відповідача щодо неотримання коштів за монтаж товару у розмірі 1850,0 грн. Також на думку сторони позивача, відповідачем не враховані положення Закону України «про захист прав споживачів», зокрема ст. ст. 8, 10. В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав наведених у позові, просила суд позов задовольнити. Відповідач, та його представник проти позову заперечили, з підстав, наведених у письмових запереченнях (відзиві) на позов. Допитані в судовому засіданні 25 листопада 2020р., за заявою сторони позивача свідки [PERSON] , [PERSON] , які повідомили, що доставлений товар (меблі) були поставлені з недоліками, які намагалися усунути, проте здійснили це неякісно. Допитаний за заявою сторони відповідача, свідок [PERSON] , в судовому засіданні 08 вересня 2021р. суду повідомив, що товар був доставлений, всі претензії позивачки щодо неякісного товару були усунуті, при цьому умовами укладеного між сторонами договору не передбачалося монтаж та встановлення вбудованої кухонної техніки, а була усна домовленість позивачки з працівником, який здійснював монтаж меблів. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 01 вересня 2017р. між сторонами було укладено договір про купівлю-продаж меблів для особистих потреб. Наданий стороною позивача, в якості письмового доказу зазначений вище договір (а.с. 16), не містить відповідної специфікації товару, його асортимент, та характеристики, однак розділ 4 договору містить назву товару та його вартість. В судовому засіданні сторони визнали, що відповідно до умов укладеного договору, товар був доставлений 03 листопада 2017р., а змонтований 13 грудня 2017р. 14 грудня 2017р. позивачка виявила недоліки, які в подальшому на її вимогу були усунені відповідачем, про що свідчить підписаний сторонами договору Акт прийому-передачі товару від 12 лютого 2019р. Згідно Акту прийому-передачі товару від 12 лютого 2019р. будь-яких претензій з боку покупця не було, про що свідчить підписання даного акту. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача наголошувала, що 26 лютого 2019р. на вітрині, що декілька разів реставрувалася, почала тріскатися фарба, на одному фасаді з`явилися жирні плями, які було видно при певному освітленні. На підтвердження зазначених тверджень, стороною позивача не було надано до суду жодного належного і допустимого доказу. При цьому судом критично оцінюються покази, допитаних в судовому засіданні свідків, зі сторони позивача, оскільки свідки не могли конкретизувати які недоліки були виявлені, чи утворилися вони, внаслідок виготовлення товару або в ході його експлуатації. Відповідно до ст. 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли: - до передання товару покупцеві; - з причин, що існували до передачі товару покупцеві. Отже, вказані недоліки були виявленні вже після передачі товару позивачці, яка в Акті від 12 лютого 2019р. підтвердила, що їй передано товар належної якості та претензій остання немає. Тобто неналежна якість товару виникла вже в процесі його експлуатації. У відповідності з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин, у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті (ч. 3 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів»). Аналогічні положення Закону, містяться в ст. 685 ЦК України. В порушення вимог ст. ст. 76-81 ЦПК України, п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, сторона позивача, протягом всього часу розгляду справи в суді, не надала до суду належних і допустимих доказів на обґрунтування заявлених вимог щодо поставки неякісного товару. Як і не було надано доказів, того, що після усунення недоліків, та відсутності претензій, експлуатація товару здійснювалася з дотриманням відповідних технічних умов. Протягом розгляду справи в суді, судом неодноразово роз`яснювалися стороні позивача положення ст. 103 ЦПК України. Таким чином, вимога позивачки щодо розірвання договору та повернення сплаченої грошової суми є передчасною та необґрунтованою. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 5 ст. 709 ЦК України та ч. 3 п. 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець сплачує покупцеві неустойку за кожний день прострочення усунення недоліків товару і невиконання вимоги про надання в користування аналогічного товару на час усунення недоліків. Закон не передбачає сплати продавцем неустойки за затримки вимоги про розірвання договору купівлі-продажу в разі придбання товару неналежної якості. Таким чином вимога позивачки про стягнення неустойки також не підлягає задоволенню. Не підлягають задоволенню і вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь збитки, пов`язані з придбанням додаткових комплектуючих для виконання умов Договору у розмірі 2910,0 грн. та вартість варочної поверхні марки «Gorenie ECT 620 CSC» у розмірі 6000,0 грн., оскільки стороною позивача не надано жодних доказів заподіяння їй збитків у розмірі 2910,0 грн. Як і не надано доказів, що умовами укладеного між сторонами договору було обумовлено встановлення вбудованої кухонної техніки, яка за твердженнями сторони позивача була пошкоджена саме працівником відповідача. В судовому засіданні сторона відповідача зазначала, що встановлення вбудованої кухонної техніки, була позадоговірна домовленість позивачки з особою, яка здійснювала монтаж товару (меблів), при цьому умови договору не передбачають таких послуг, як і відсутня вартість за ці послуги. У відповідності з п. 5) ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Враховуючи те, що стороною позивача не надано суду належних і допустимих доказів, на обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди, то в цій частині вимог позов також не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed