Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

Відповідач [PERSON] про судові засідання, які призначалися на 22.03.2023р., 29.03.2023р., був повідомлений в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України, яка передбачає, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак, до суду не явився, відзиву на позов не надав, причини його неявки суду невідомі. \~ \~ \~ \~Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу від 10.10.2012р.; копія акту приймання-передачі майна за договором купівлі-продажу від 10.10.2012р.; копія рішення виконкому Ренійської міської ради від 16.06.1977р. про відведення земельної ділянки під забудову; копія акту про відвід земельної ділянки; копія плану земельної ділянки; копія договору від 11.07.1977р. про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві приватної власності; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості від 16.12.2022р.; копія витягу від 18.10.2022р. з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідача; копія довідки КП «Ренійське БТІ» Ренійської міської ради від 06.02.2023р. Судом в\~ході судового\~розгляду справи\~встановлено,\~що позивачка\~ [PERSON] \~звернулась до\~суду із\~вищезгаданими вимогами\~до відповідача\~ [PERSON] ,\~зазначивши,\~що 10.10.2012\~р.\~між нею\~та [PERSON] \~ була\~досягнута домовленість\~про купівлю\~належного йому\~жилого будинку\~із надвірними\~спорудами та\~господарськими будівлями,\~розташованого по\~ [ADDRESS] ,\~- за\~10\~000\~ грн.10.10.2012р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивачка передала відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав документи на будинок (які були у нього в наявності), саму нерухомість в натурі (цей факт підтверджується актом прийому-передачі нерухомості від 10.10.2012р.). У майбутньому відповідач пообіцяв позивачці засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивачка розпорядилась щодо догляду за придбаною нерухомістю, зробила там ремонт, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачка неодноразово зверталась до відповідача, однак [PERSON] від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивачки про зустріч не реагує, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідач пояснив, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (10.10.2012р.) він не рахувався зареєстрованим власником спірного майна, а фактично володів ним. Так, відповідачу належить спірний житловий будинок з підстав укладення між ним та органами місцевої влади 11.07.1977р. договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві приватної власності, однак процедуру реєстрації нерухомості у Державному реєстрі прав власності на нерухомість він не пройшов, витягу про державну реєстрацію права на нерухомість він не має. При зверненні до відповідних органів із питанням про засвідчення договору, оформлення документації на будинок на себе, позивачці було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину, крім того, письмовий договір купівлі-продажу від 10.10.2012р. було укладено від імені продавця, який на той час не був оформлений власником об`єкту продажу. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивачка [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж жилого будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] , вона не знала і не могла знати про те, що [PERSON] не мав права на відчуження нерухомості у зв`язку із тим, що він на той час належним чином не оформив право власності на нерухомість, не зареєстрував її належним чином у відповідних органах. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачкою права власності на вищевказану нерухомість як добросовісним набувачем. Як вже зазначалося вище, між позивачкою та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідач [PERSON] продав, а позивачка купила жилий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] за 10 000 грн. 10.10.2012р. позивачка передала відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав позивачці документи на будинок (які були у нього в наявності) за цією адресою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивачка звернулась до суду із відповідним позовом. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідача щодо жилого будинку та встановленні права на нього у позивачки як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на нерухомість за позивачкою як добросовісним набувачем.

Outcome: approved