Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач)звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона з[PERSON] (далі - Відповідач) проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2011 року. Від спільного життя мають малолітню дитину, доньку - [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Далі, 08.08.2015 року позивач уклала шлюб із відповідачем, який 26.05.2020 року було розірвано. Позивач зазначає, що станом на день подання позову донька фактично проживає разом з нею, знаходиться на її утриманні, але відповідно до довідки № 1643 від 25.11.2019 року зареєстрована у бабусі, [PERSON] , оскільки дозволу на реєстрацію доньки з матір`ю, батько не надає. Відповідно Акту обстеження житлово - побутових умов - мати створює всі умови для комфортного та безпечного проживання і розвитку дитини. Відповідно до довідки № 206, дитина відвідує школу № 74, навчається у 5-Б класі та вже тривалий час відвідує гурток із танців, керівник якого із групою з метою участі у конкурсах та фестивалях неодноразово виїжджали за кордон та запрошували [PERSON] , але батько не надавав дозволу на виїзд дитини за кордон. У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушена звернутися до суду та просити суд визначити місце проживання малолітньої дитини, доньки - [PERSON] , [INFO] , разом з її матір`ю, [PERSON] , [INFO] . Представник відповідача [PERSON] - адвокат Муравський В.В. подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені вказаних позовних вимог в їх повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача вказує на відсутність спору щодо місця проживання дитини між сторонами, оскільки дитина мешкає з матір`ю і відповідач проти цього не заперечував і не заперечує. Представником позивача було подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якому вказує на те, що відповідачем було скоєно домашнє насильство до позивача на очах у власної дитини, що завдало моральної та психологічної травми, яка відобразиться у подальшому житті дитини. При цьому відповідач не надає згоди на зміну зареєстрованого місця проживання дитини, у зв`язку із чим компетентні державні органи відмовляють матері у вчиненні таких дій. Також органом опіки було скликано дві комісії (в серпні та вересні 2022 року) на яких розглядалося питання визначення місця проживання дитини, де відповідач був письмово повідомлений, але на жодну не з`явився, що свідчить про його ухилення від вирішення такого питання у досудовому порядку. Представник відповідача подав заперечення на відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позовних вимог із посиланням на мотиви, які тотожні тим, що містяться у відповіді на відзив. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача у відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача у відкритому судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволені позовних вимог. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, та виступає у судовому процесі на стороні позивача: Органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради надала суду заяву, у якій просила розгляд справи провести без її участі, винести рішення, яке відповідає інтересам дитини з урахуванням поданого до суду висновку органу опіки та піклування. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Суд, з`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази та матеріали справи, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що сторони знаходились у фактичних шлюбних відносинах з 2011 року по 2020 рік. Матеріалами справи підтверджено, що від спільного подружнього життя сторони мають спільну малолітню дитину, доньку - [PERSON] , [INFO] , батьком якої є саме відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.05.2011 року (а.с.7). Судом також встановлено, що 08.08.2015 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 385 та видано сторонам свідоцтво про шлюб від 08.08.2015 року (а.с.9). Матеріалами справи також підтверджено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.05.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.14). Судом також встановлено, а сторонами визнано, що спільна дитина сторін фактично проживає разом із позивачем по справі. При цьому, згідно довідки будинкоуправління №1 Гвардійської квартирно - експлуатаційної частини району Південного оперативного командування Міністерства оборони України № 1643 від 25.11.2019 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] відомства по [ADDRESS] (а.с.18 о.с.). Разом із цим, матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності з 31 січня 2017 року і по теперішній час належить 2/3 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 31.01.2017 року за № 79277167 (а.с.15). Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] відмовлено у реєстрації місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , оскільки не було подано необхідних документів, у тому числі згоди батька щодо реєстрації дитини за вищевказаною адресою, що підтверджується поданою заявою позивача від 26.11.2019 року про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини та висновком державного реєстратора відносно такої заяви від 26.11.2019 року (а.с.20-21). Також судовим розглядом встановлено, що згідно висновку Органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради від 06.10.2022 року № 3/9-85, такий компетентний орган вважає за доцільне в інтересах дитини визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю, [PERSON] (а.с.136). Зі змісту вказаного висновку вбачається, що відповідач, як батько дитини, сповіщався про вказане засідання Органу опіки та піклування, однак, не дивлячись на його повідомлення спеціалістом управління служби у справах дітей в телефонному режимі та за допомогою засобів поштового зв`язку, від участі у такому засіданні ухилився, заяв на обстеження власних житлових умов не подав, належним чином оформлених пояснень не направив. Згідно з актом обстеження житлово - побутових умов від 10.09.2021 року, що було складено уповноваженими представниками органу опіки та піклування, умови для проживання саме за адресою: [ADDRESS] , для дитини [PERSON] , [INFO] , створені всі необхідні умови для життя: сучасний ремонт, побутова техніка, меблі, виконуються санітарно - гігієнічні норми, у дитини є власна кімната, в якій створені всі необхідні умови для навчання та відпочинку, письмовий стіл, стілець, ноутбук, книжні полиці, книжкова бібліотека, куточок для розваг, іграшки, дівчинка повністю забезпечена одягом, взуттям, навчальним приладдям (а.с.18). Згідно довідки КЗО «СЗШ № 74» Дніпровської міської ради за № 206 від 01.09.2021 року, [PERSON] , [INFO] , навчається в 5-Б класі Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня шкода № 74» Дніпровської міської ради (а.с.17). Згідно характеристики КЗО «СЗШ № 74» Дніпровської міської ради від 28.05.2021 року [PERSON] , [INFO] , навчається в КЗО «СЗШ № 74» Дніпровської міської ради, з першого класу, за час навчання зарекомендувала себе як старанна, комунікабельна, але малоактивна учениця, навчається на достатньому рівні, має добрі здібності по засвоєнню навчального матеріалу, пам`ять розвинена, увага стійка, акуратна, ввічлива, відповідальна, доброзичлива, мовчазлива, працелюбна, стримана, чемна, чуйна, завжди спокійна, врівноважена (а.с.18). Згідно характеристики ТОВ «БаДМ» від 19.11.2021 року [PERSON] зарекомендувала себе відповідальним працівником, посадові обов`язки виконує на високому кваліфікаційному рівні, в роботі з клієнтами проявляє орієнтований підхід, дотримується встановлених стандартів обслуговування абонентів та отримує щомісячно заробітну плату (а.с.16). Також матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] сплачує аліментні платежі на користь [PERSON] на утримання їх малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданими до суду дублікатами квитанцій (а.с. 95-121). V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч.ч. 2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Положеннями ч. 1 ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. При цьому предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. З аналізу норми, що міститься у ч. 1 ст. 160 СК України вбачається, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. При цьому, статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В даному випадку суд критично розцінює позицію відповідача про те, що між сторонами відсутній спір стосовно місця проживання дитини, адже він не заперечує проти проживання дитини з матір`ю, за умови надання йому безперешкодної участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Так, судом таких перешкод під час розгляду справи не встановлено, при цьому окремі аспекти поведінки відповідача, яка полягала у його відмові щодо надання згоди на зміну місця реєстрації дитини, ухилення такого учасника справи від участі в засіданні Органу опіки та піклуванні з приводу вказаного питання, не спростовані ним доводів позивача про відмову від погодження між сторонами добровільної угоди про визначення місця проживання дитини, не визнання у судовому засіданні позову, у своїй сукупності вочевидь свідчать про існуючий та не розв`язаний між сторонами спір із вказаного приводу. Означене дає підстави суду стверджувати про необхідність врегулювання таких спірних правовідносин саме у судовому порядку. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При цьому батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. З аналізу наведених норм матеріального закону, практики Європейського суду з прав людини вбачається, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. В даному випадку, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суд насамперед виходить з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому її сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання такої дитини, обов`язком батьків діяти в її інтересах. Так судом враховується, що дитина фактично з моменту народження проживає разом із матір`ю, з якою має міцний соціальний зв`язок, при цьому батько тривалий час з ними не проживає разом. Також матір`ю створені та забезпечені належні умови для проживання та виховання такої дитини, які відповідали віку дитини. При цьому відповідачем не доведено, що в найкращих інтересах дитини буде визначення місця проживання саме з ним. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як зазначалось вище, відповідним висновком Органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради від 06.10.2022 року № 3/9-85 вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю, [PERSON] . Відповідач будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів на спростування доводів вказаного висновку суду не подав. Однак в даному випадку суд частково не погоджується із таким висновком в частині того, що місце проживання дитини визначено абстрактно, без прив`язки до конкретної адреси проживання. Суд вказує, що відповідач як батько дитини, безсумнівно має відігравати важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. В даному випадку суд встановив, що мати дітей має у власності житло та постійне проживання за адресою [ADDRESS] ., і саме таке житлове приміщення обстежувалось уповноваженим представником органу опіки на наявність створених умов для проживання, виховання та розвитку дитини. Суд вказує, що визначення місця проживання малолітньої дитини за вказаною конкретною адресою проживання унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживання де завгодно, внаслідок чого батько дитини не матиме змоги брати участь у її вихованні (аналогічний за своїм змістом висновок дійшов Верховний Суд України в постанові від 12 квітня 2017 року, справа N 6-15цс17), та одночасно з цим забезпечить перебування дитини у житловому приміщенні із достатніми, та перевіреними з боку держави, умовами для її розвитку, відпочинку, проживання тощо. Розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращим інтересам малолітньої дитини та визначає місце її проживання з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , оскільки у контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків та реалізацією їх прав, суд вважає, що для забезпечення інтересів дитини визначення місця проживання дитини саме з матір`ю відповідатиме її найкращим інтересам. Тому, з метою забезпечення саме найкращих інтересів дитини, суд вважає за необхідне ухвалити відповідне рішення саме про часткове задоволення позову, визначивши місце проживання дитини саме з матір`ю однак за названою конкретною адресою. Разом із цим, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що у разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial