Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

Позивачка в особі свого представника - адвоката Буханько С.Г. звернулась до Деснянського районного суду м. Києві з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на нерухоме майно. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 12.10.2021 року між позивачем та відповідачем року було укладено шлюб. Від шлюбу з мають двох спільних дітей. 13.07.2004 року за згодою позивачки між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір за номером № 166/К/2004-840 предметом якого було надання Банком у тимчасове користування грошових коштів у сумі 19 800 дол. США, цільове використання кредиту - проведення розрахунків по договору купівлі -продажу за номером 1422 від 13.07.2004 року, укладеного між відповідачем та [PERSON] , згідно якого [PERSON] було придбано квартиру за номером [ADDRESS] загальною площею 55,7 км. м, яка складається з 2-х кімнат. Одночасно з укладенням кредитного договору та договору іпотеки, позивач виступила поручителем за належне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, та підписала 13.07.2004 року відповідний договір поруки з банком. Вищезазначений кредитний договір укладався в рамках чинного на той час Положення про державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву, затвердженого постановою КМУ від 26.10.2000 року за номером 1604, Порядку часткової компенсації відсоткової ставки кредитів в комерційних банків молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженого постановою КМУ від 04.06.2003 року за номером 853, в подальшому на підтвердження цього 20 липня 2004 року між Регіональним відділенням в місті Києві Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та відповідачем була укладена угода за номером 153 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків. Виконання зобов`язань за кредитним договором було здійснено достроково 12.12.2006 року та виключно за доходи позивача, які значно перевищували доходи відповідача. Починаючи з 2018 року, відповідачем самостійно, без отримання будь-якої на те згоди позивача, здано в оренду спірну квартиру, після чого відповідачем були повністю замінені замки на вхідних дверях в квартиру, в результаті чого позивач неодноразово не мала можливості потрапити в квартиру до цього часу, нових ключів від нових замків на дверях відповідач позивачці [PERSON] не надав і категорично відмовляється це зробити, таким умисно перешкоджаючи тому, щоб позивач потрапила в квартиру не лише сама, а й з дітьми. Крім того, в спірній квартирі знаходяться речі позивачки та дітей, та інші предмети домашнього вжитку, які були придбані виключно за власні кошти позивача. На даний час позивачка з відповідачем проживають в Німеччині, перебувають в процесі розірвання шлюбу та стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей, проте домовленості щодо порядку поділу майна сторонам досягти не вдалося. Отже, позивач звернулась до суду із позовною заявою відповідно до вимог якої просить поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності наступним чином. Визнати за [PERSON] право власності на 3/4 частини квартири за номером [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частини квартири за номером [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на корить [PERSON] понесені нею судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи в тому числі витрати на правничу допомогу. Ухвалою судді від 05 лютого 2021 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху та визначено позивачу термін для усунення недоліків. Ухвалою судді від 26 лютого 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 12.04.2021 на адресу суду від представника відповідача - адвоката Лисенко І.К. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідач позовні вимоги визнає частково та просить суд визнати спірну квартиру об`єктом спільної сумісної власності подружжя в рівних частках, щодо стягнення судових витрат на користь позивачки заперечує, оскільки вказані суми не відповідають критеріям реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. 21.04.2021 на адресу суду від представника позивачки надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій доводи відповідача в поданому відзиві вважає необґрунтованими, нічим не підтвердженими та не відповідають дійсності. Ухвалою судді від 08 липня 2021 року було задоволено клопотання представника відповідача та витребувано від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17) інформацію про виплату кредиту за кредитним договором №166/К/2004-840 від 13.07.2004 року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] , а саме: - дату та суму останнього платежу по кредитному договору №166/К/2004-840 від 13.07.2004року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] ; - графік повернення кредитних коштів за кредитним договором №166/К/2004-840 від 13.07.2004року, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] (дати та суми виплати); - хто, крім [PERSON] , були поручителями за вказаним кредитом. Ухвалою судді від 21 вересня 2021 року було задоволено клопотання представника відповідача та витребувано від ДПІ у Деснянському районі ГУ ДПС у м. Києві (02217, м. Київ, вул. Закревського, 41) інформацію про доходи [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) за період з 12.10.2001 року по 13.07.2019 року; від Управлінні Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва (02225, м. Київ, вул. Каштанова, 6) - довідку форми ОК-5 про отриману заробітну плату [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) за період з 12.10.2001 року по 13.07.2019 року. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Буханько Л.В., позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові та відповіді на відзив, просила суд задовольнити вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Лисенко А.О., позовні вимоги визнала частково, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов та запереченнях. Заслухавши вступне слово-пояснення учасників судового розгляду, покази свідка, дослідивши наявні у справі докази, та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що з 12.10.2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох спільних дітей сина - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] . 13.07.2004 між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 166/К/2004-840. Відповідно до п.1.1. Договору Банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 19 800 дол. США в порядку і на умовах визначених цим Договором, цільове використання кредиту згідно п.1.2. даного договору проведення розрахунків по договору купівлі - продажу № 1422 від 13.07.2004 року, що укладений між позичальником та [PERSON] , згідно з якого позичальник придбає у власність нерухоме майно - квартиру - [ADDRESS] . Згідно п.2.1. Договору в якості забезпечення виконання позивальником своїх зобов`язань щодо погашення Кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат, позичальник укладає з Банком у зазначені цим договором строки Договір іпотеки - квартири [ADDRESS] , загальною площею 55,7 кв.м., яка складається з двох кімнат, що стане власністю позичальника у майбутньому на підставі договору купівлі продажу №1422 від 13.07.2004 року. Крім того, між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено додаткову угоду№1 до Кредитного договору № 166/К/2004-840 від 13.07.2004 року. 20.07.2004 року між Регіональним відділенням в місті Києві Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та [PERSON] була укладена угода за № 153 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 13.07.2004 між між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір поруки № 1, відповідно до умов якого поручитель безвідривно та безспірно зобов`язується відповідати перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань, що витікають з Кредитного договору № 166/К/2004-840 від 13.07.2004 року. Відповідно до договору купівлі продажу квартири від 13.07.2004 року зареєстрованого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Плохутою Б.П., [PERSON] належить квартира під номером [ADDRESS] , загальною площею 55,70 кв.м. , яка складається з двох жилих кімнат, жилою площею 28.90.кв.м. (а.с.81-82 том 2). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з вимогами ч. 1 та 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з вимогами ч. 1 та 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. На підставі ч. 1 та 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Згідно з вимогами ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень даних в п.п. 23, 30 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК. Судом було допитано в якості свідка [PERSON] , який показав суду, що відповідача [PERSON] знає, разом працювали. Що стосується даної справи, то йому не відомо про його стосунки з дружиною. Він забезпечував родину, знає що у Володі були кредитні відносини, він намагався їх закрити, не знає яка була сума, з його слів знає, що батьки допомагали грошима, а потім він мав віддати їх. Дружину бачив декілька разів, із сім`ями зустрічалися на природі. Як керівник розпитував у нього про проблеми в родині, він повідомляв про проблему в грошах, а потім сказав, що отримав їх від батьків. Свідок [PERSON] показав суду, що відповідач працював в органах, а тому мав можливість отримати пільговий кредит, всі кошти йшли на його погашення. Знає, що перший внесок подружжя склали разом і додали ще його батьки. Відомо, що вони домовилися про те, що батьки йому допоможуть, а він відмовиться він своєї частки в квартирі батьків на користь сестри. Вова всі кошти економив і погасив кредит. Дружина не працювала, була в декретній відпустці, не відомо, щоб вона забезпечувала сім`ю. Володя забезпечував родину, допомагав батькам. Свідок [PERSON] показала суду, що є сестрою відповідача. Їй відомо, що у 2004 році, коли брат жив з родиною у батьків, вони вирішили орендувати квартиру. Батьки їх відговорили і запропонували взяти кредит, дали їм 5000 дол. США на перший внесок. А в 2006 році батько запропонував 18 000 дол. США з тим, що вони погасять кредит, а брат відмовиться від частки в їх квартирі, що потім він і зробив після смерті батька. Брат забезпечував родину, [PERSON] не працювала, їй відомо, що батьки давали кошти на погашення кредиту, вони тоді жили разом і було все добре. Не знає розміру заробітної плати брата, їй відомо, що перший внесок вони брали в мами [PERSON] 5000 дол. США, які вони повинні були повернули. Свідок [PERSON] показав суду, що знає позивачку, вона є донькою його двоюрідного брата. Йому відомо, що перший внесок був сплачений за кошти, які дала мати [PERSON] у розмірі 5000 дол. США. Чоловіка [PERSON] бачив лише один раз, зі слів [PERSON] він жорстока людина. Все що йому відомо, сказане зі слів позивачки та її матері. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Судом в ході судового розгляду, було встановлено, що за час шлюбу сторони набули у власність спільне майно, зокрема квартиру [ADDRESS] , загальною площею 55,7 кв.м., яка складається з двох кімнат. При цьому, суд виходив з тих обставин, що дане майно набуте сторонами спірних правовідносин за час проживання в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, а відтак дана спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] .. При цьому суд не приймає в якості належних та допустимих доказів показання свідків, щодо того, що кошти в розмірі 5000 дол.США були надані матір`ю позивачки для першого внеску і не погоджується з доводами сторони позивача, що вказана сума не є спільними сумісними коштами подружжя. Крім того, суд не погоджується з твердженням сторони позивачки, щодо відступу від рівнозначності часток у спільному майні з підстав наявного конфлікту між сторонами та спричинення відповідачем насильницьких дій та моральних страждань, як самій позивачці, так і спільному сину [PERSON] , а також з урахуванням того, що відповідач протягом тривалого часу уникає від виконання свого обов`язку по матеріальному забезпеченню спільних дітей, з тих підстав, що жодна зі сторін чи їх спільних дітей не проживають на території України та безпосередньо у спірній квартирі, а позивачка не позбавлена можливості вирішувати питання щодо відшкодування спричиненої неправомірними діями відповідача матеріальної та моральної шкоди в окремому судовому провадженні. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Вирішуючи спір у даній справі, суд, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин спору, що виник між сторонами, та з урахуванням вищенаведеного, на засадах справедливості, дійшов висновку, що пред`явлений позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на нерухоме майно підлягає частковому задоволенню судом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 4 658,63 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial