Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

У жовтні 2023 року адвокат Бабічук А.С., діючи в інтересах [PERSON] , звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовна заява мотивована наступними обставинами. 22 квітня 2022 року між сторонами було зареєстровано шлюб. За період шлюбу сторони придбали наступне майно: кошти в розмірі 30 000 дол. США, за які частково було придбано будинок на ім`я батька Відповідача, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , транспортний засіб марки SUZUKI GRAND VITARA 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] , телевізор марки Samsung з комплектуючими, придбаний в кредит на ім`я Позивачки, батареї та труби для опалення будинку, котел марки Saunier Duval, насосне обладнання, а також комп`ютер, принтер з комплектуючими та морозильну камеру, придбані в кредит на ім`я Відповідача. Позивачка просила суд визнати вищезазначене майно спільною власністю подружжя та поділити його шляхом виділу у власність Відповідачу та стягнути з нього на її користь грошову компенсацію вартості її частки в розмірі 942 531 грн. та судові витрати, пов`язані із розглядом справи. Ухвалою суду від 25.10.2022 року позов залишено без руху в зв`язку із несплатою судового збору у повному розмірі. Ухвалою від 04.11.2022 року у справі відкрито загальне позовне провадження. 29.11.2022 року до суду надійшов відзив на позов представника відповідача - адвоката Томко В.М., в якому остання зазначила, що Відповідач частково визнає пред`явлений до нього позов та просить визнати транспортний засіб марки Suzuki Grand Vitara 2007 року випуску, р.н. [NUMBER] , об`єктом права спільної сумісної власності сторін та поділити його шляхом виділення Позивачці цього автомобілю, стягнувши з останньої на користь [PERSON] грошову компенсацію за його частку, в розмірі 134 046,5 грн. В іншій частині позовних вимог просить відмовити за їх необґрунтованістю та недоведеністю, оскільки Позивачкою не доведено факт придбання цього майна, а також не надано доказів щодо його вартості та набуття у період зареєстрованого шлюбу. 29.11.2022 року ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці задоволено клопотання представника позивача - адвоката Бабічук А.С. про витребування доказів у справі. У відповідності із ухвалою суду від 13.02.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судові засідання позивачка не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. За таких обставин суд вважав за можливе розглядати справу без участі позивачки з огляду зокрема на її обізнаність про судовий розгляд, що особисто підтвердила суду адвокат Бабічук А.С., представництво інтересів позивачки в суді професійним адвокатом та відсутність заперечень учасників судового розгляду проти цього. Представник позивачки в ході розгляду судом справи позовні вимоги [PERSON] просила повністю задовольнити, обґрунтовуючи їх тим, що з моменту укладення шлюбу позивачка з чоловіком спільно проживали, отримували доходи та за спільні кошти купували речі для дому, а також робили власні заощадження, які ( у розмірі 30 000 доларів США) використали на доплату вартості будинку при його купівлі, право власності на який погодились оформити на батька відповідача. Також, в період шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки SUZUKI GRAND VITARA 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] , який перебуває на даний час у користуванні Відповідача . Зазначене підтверджується також тим, що Позивачка в період з 2015 по 2016 рр. працювала за кордоном, про що свідчать відмітки у її закордонному паспорті. Також вона працювала у «Буковинському університеті» та в ПАТ «Акцент-Банк», що підтверджується копією її трудової книжки. Доказом про набуття у шлюбі вказаного у позовній заяві іншого майна є відеозапис, який здійснено Позивачем за згодою Відповідача 22.08.2020 року, під час якого останній ці обставини визнав та підтвердив. Таким чином, оскільки перелічене в позові майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності в силу ст.ст. 60, 61 СК України, і Відповідач користується ним з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, але добровільно поділити його не бажає, [PERSON] просить суд виділити його в порядку поділу спільного мйна подружжя [PERSON] , та стягнути з нього на її користь грошову компесанцію вартості його частини у загальному її розмірі 942 531 грн. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що автомобіль марки SUZUKI GRAND VITARA 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] є дійсно спільною сумісною власністю подружжя, проте право власності на нього зареєстровано за Відповідачкою, також вона має водійське посвідчення, а тому він просить в порядку поділу майна виділити їй цей транспортний засіб із стягненням на його користь компенсації за його частину в сумі 134 046,50 грн., оскільки з вартістю цього автомобілю, визначеною експертом у висновку № 183 від 03.10.2022 року він погоджується. Також відповідач в ході розгляду справи визнав, що за час шлюбу ним та Позивачкою були дійсно придбані комп`ютер з комплектуючими, вартістю 34 505 грн., а тому він погоджується сплатити Позивачці грошову компенсацію за вказане майно. Щодо телевізору марки Samsung UE49MU6450UXUA, вартістю 26 999 грн., принтеру Canon PIXMA G3411, картою пам`яті до нього APACER MICROSDXD 64GB, загальною вартістю 6603 грн. він не заперечує, що ці речі були придбані у шлюбі за кредитні кошти, заборгованість за які погашалась лише ним, а тому в цій частині позов він не визнає. Все інше майно, перелічене у позові, а саме: кошти в розмірі 30 000 долів США, батареї та труби для опалення будинку, котел марки Saunier Duval, насосне обладнання, морозильна камера не є спільною сумісною власністю подружжя, а тому вимоги щодо їх поділу є необґрунтованими. При цьому [PERSON] також зазначив, що він заперечує проти наданого Позивачкою на підтвердження існування вказаного майна відеозапису їх розмови, оскільки належними та допустимими доказами такі обставини не підтверджуються. Представник Відповідача - адвокат В.М. Томко проти задоволення позову заперечувала з аналогічних зазначених [PERSON] підстав. Заслухавши представника позивачки, відповідача, його представника - адвоката Томко В.М., дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних, встановлених судом фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що 22 квітня 2015 року сторони зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці 21.12.2020 року. 29.07.2020 року за позивачкою [PERSON] зареєстровано транспортний засіб марки Suzuki Grand Vitara 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] ( свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] ) . Відповідно до висновку авто-товарознавчої експертизи № 183 від 03 .10.2022 року ринкова вартість автомобіля маркиSuzuki Grand Vitara 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] становить 268 093 грн. Придбання сторонами у шлюбі телевізору марки Samsung з комплектуючими, а також комп`ютера, принтера та комплектуючих до них, на загальну суму 70 606 гривень підтверджується наявними у матеріалах справи наступними доказами: товарними чеками №№ 000700007431395, 000700007816667 від 28.07.2018 року, рахунком-фактурою № СФСНК - 0000582459 та фіскальним чеком від 10.10.2020 року. Той факт, що ці речі належать подружжю на праві спільної сумісної власності відповідач визнав, презумпцію спільності права власності не спростував. Його доводи про самостійне погашення взятих з метою їх прибання кредитів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ці кошти були позичені у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а майно, одержане за відповідними договорами, використане в інтересах сім`ї; доказів протилежного надано не було. Отже, судом встановлено, що вказане майно придбане за час перебування сторін у шлюбі, відтак є об`єктом спільної сумісної власності, що Відповідачем не спростовано, а тому воно належить сторонам у рівних частках та підлягає поділу. Вартість вищезазначених транспортного засобу, телевізора, комп`ютера та принтера Відповідач [PERSON] також не заперечував та з нею погодився. Відповідно до вимог частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або вартість враховується при поділі (пункти 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Згідно з ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18 (провадження № 61-19084св20);від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18);від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18);від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084св19);від 17 лютого 2021 року у справі № 359/898/18 (провадження № 61-3703св19);від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18 (провадження № 61-19084св20);від 07 квітня 2021 року у справі № 757/64512/16-ц (провадження № 61-11187св20);від 18 травня 2021 року у справі № 725/3818/19 (провадження № 61-11831св20). Таку ж позицію підтримала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), зазначивши у пункті 45, що вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду (див. висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц). Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. У пункті 50 цієї ж постанови Велика Палата Верховного Суду вказала, що згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі. Представник позивачки в засіданні суду підтвердила, що остання не бажає володіти та користуватися автомобілем, телевізором, комп`ютером та принтером і не має потреби в цьому майні, оскільки на даний час мешкає за межами України. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що автомобіль йому не потрібний, тому просив виділити його у власність позивачці, а йому компенсувати 1/2 вартості цього майна, яка становить 268 093 гривень, з чим він погоджується, а тому саме ця сума підлягає поділу. За комп`ютер та принтер [PERSON] в ході розгляду справи погодився сплатити позивачці грошову компенсацію у розмірі вартості його частки. Належністьтелевізора марки Samsung з комплектуючими, придбаних 28.07.2018 року за 26 999 грн., до спільної сумісної власності подружжя встановлена судом, підтверджується наявними у справі доказами та стороною Відповідача не спростована. На думку суду виділення ідеальних часток у вищепереліченому майні за неможливості його реального поділу та спільне користування посилить існуючий конфлікт між сторонами та не забезпечить вирішення спору, крім того, вказане майно наразі знаходиться у Відповідача, Позивачка ним не користується, слід також зазначити, що зустрічного позову з вимогами щодо його поділу [PERSON] не заявляв . Таким чином, з врахуванням висловленої позиції сторін щодо потреби в цьому майні та його перебування у Відповідача, суд вважає,що ці речі слід виділити у власність [PERSON] та стягнути з нього на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості частини транспортного засобу марки Suzuki Grand Vitara 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] в сумі 134 046, 50 грн. (1/2 від 268 093 грн.), вартості частини телевізора марки Samsung в сумі 14 749 грн.( від 29 498 грн.), вартості частини комп`ютера, принтера, а також комплектуючих до них, в сумі 20 554 грн. (1/2 від 41108 гривень), а всього - 169 349,50 грн., задовольнивши таким чином позовні вимоги [PERSON] в цій частині При цьому слід зазначити, що у постанові від 9 червня 2021 року у справі №638/3852/17 Верховний Суд вказав, що визнання майна спільною сумісною власністю не є самостійною (окремою) позовною вимогою, а такі доводи є правовою підставою для задоволення позовних вимог про поділ спільного майна. На переконання Верховного Суду, зазначення висновку про визнання спірного майна спільною сумісною власністю у резолютивній частині рішення є недоречним. Це може призвести до утруднення виконання рішення суду за одночасного наведення у резолютивній частині висновків про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання за кожним із співвласників по частині на спірне майно, коли правовою метою позову є саме здійснення поділу спільного майна подружжя. Щодо стягнення компенсації за інше майно, перелічене у позові, зокрема:30 000 доларів США, батареї та труби для опалення будинку, котел марки Saunier Duval, насосне обладнання, морозильну камеру, то, на думку суду, позивачка не довела їх наявність в натурі та вартість на момент подання позову та розгляду справи. Так, за положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями частини другої статті 12, частиною першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial