Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення донькою повноліття, посилаючись на те, що під час спільного проживання однією сім`єю з відповідачем без державної реєстрації шлюбу з жовтня 2008 року до [INFO] в них народилася дитина [PERSON] , однак відповідач не надає їй матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідач має можливість сплачувати кошти на утримання їхньої спільної дитини, оскільки працює за кордоном з 2019 року та отримує пенсію в Шевченківському об`єднаному управлінні ПФУ в Запорізькій області. Відповідач інших утриманців не має, він працездатний, його стан здоров`я дозволяє працювати , а тому він може сплачувати аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дитини. Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовився від надання матеріальної допомоги їхній дитині та ухиляється від обов`язку утримувати її до досягнення нею повноліття, у зв`язку з цим позивачка змушена звернутися до суду. 13 жовтня 2022 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, згідно якого він визнає позовні вимоги частково, а саме: в частині стягнення аліментів який дорівнює 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, виходячи з наступного. Відповідач підтверджує обставини, що дійсно він проживав в період часу з жовтня 2008 року по лютий 2019 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] та те, що [INFO] в них народилася донька [PERSON] . Щодо обставин які заперечуються ним відповідач зазначив, що з моменту народження доньки він утримував сім`ю самостійно створюючи всі необхідні матеріальні умови для повноцінного розвитку дитини. В лютому 2019 року був вимушений виїхати за кордон, при цьому свою пенсійну картку залишив [PERSON] , щоб вона користувалася грошовими коштами на утримання себе і дитини. [PERSON] користувалася карткою з лютого 2019 року по січень 2021 року до моменту завершення терміну її дії. Крім цього, з квітня 2019 року до серпня 2022 року із-за кордону він надсилав достатню суму коштів на утримання дитини, після чого припинив робити грошові перекази у зв`язку з не порядністю позивачки. Щодо здоров`я та можливості працювати, про які вказує позивачка, зазначає наступне. З 2003 року відповідач є інвалідом 3 групи. Захворювання пов`язано з проходженням військової служби. В період з 2003 року по 2020 рік переніс більше 10 операцій, які негативно вплинули на його здоров`ї, у зв`язку з чим він потребує постійного лікування та періодичних хірургічних втручань. У разі не лікування або неналежного лікування, стан його здоров`я значно погіршується, що в свою чергу потребує значних грошових коштів. Також просить суд врахувати, що на його утриманні перебуває одинока матір пенсіонерка [PERSON] , 1957 року народження, та неповнолітня донька [PERSON] , 2006 року народження. 20 лютого 2023 року через канцелярію суду від третьої особи [PERSON] надійшли письмові пояснення щодо позову. Згідно яких вона вважає, що стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки в розмірі більшому ніж 1/6 частини від доходу відповідача (50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) порушать інтереси її доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки унеможливлять щомісячну виплату коштів на її утримання в достатньому розмірі з боку [PERSON] 21 лютого 2023 року через канцелярію суду від позивачки надійшла відповідь на поданий відповідачем відзив від 06.10.2022 року. Згідно якої позивачка вважає, що заперечення відповідача не мають належних та допустимих доказів на підтвердження фактів на які він посилався, а спрямовані лише на зменшення розміру аліментів на свою ж дитину. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, повідомлені судом про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином. Представник позивача через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, були повідомлені судом про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином. Представник відповідача через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги визнав частково, в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 03.12.2014 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №1175, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Судом встановлено, що на даний час дитина проживає з матір`ю. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом зазначених норм, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. На даний час ніякої домовленості щодо виконання обов`язку утримувати дитину між сторонами не має, договір про сплату аліментів на дитину, в якому було б визначено розмір і строки виплати аліментів, між позивачем і відповідачем не укладався. Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року по справі №6-35893св12). Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В судовому засіданні, суд встановив, що відповідач з 2003 року відповідач є інвалідом 3 групи. Захворювання пов`язано з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії АД №178735 від 04.04.2012 року (а.с.21). Відповідно до медичних документів наданих та долучених до матеріалів справи, відповідач має ряд захворювань, у зв`язку з чим несе витрати на лікування. Згідно з свідоцтвом про народження дитини [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] виданого 23 березня 2006 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №267, батьком дитини є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а.с.67). Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24 січня 2018 року в цивільній справі 3336/6651/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.68). Суд приймає до уваги, фізичний стан відповідача, стан здоров`я, перебування на утриманні неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] , які є вагомими під час визначення розміру аліментів. Інші обставини, на які посилається відповідач, є не суттєвими та можуть вирішуватися ним самостійно. Обставини, які стали причиною звернення позивача до суду для вирішення питання стягнення аліментів з відповідача на її користь для утримання їхньої малолітньої дитини, мають більшу соціальну цінність, оскільки за рахунок справедливого рішення суду забезпечується належна підтримка та захист інтересів дітей в цілому. Отже, при визначенні частки доходу відповідача, яка підлягає стягненню як аліменти, суд, враховуючи, що [PERSON] є працездатним, позов визнає частково, а також те, що батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини, виходячи з принципу розумності і справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином,\~у зв`язку\~із викладеним,\~аналізуючи зібрані\~у справі\~докази та\~вимоги чинного\~законодавства,\~враховуючи обставини\~справи,\~а також\~те,\~що відповідач\~визнав позов\~частково,\~суд дійшов\~висновку про\~те,\~що позовні\~вимоги ґрунтуються\~на законі,\~підтверджуються зібраними\~у справі\~доказами і\~не порушують\~прав та\~інтересів третіх\~осіб,\~тому позов\~є обґрунтованим\~і підлягає\~частковому задоволенню. Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір.

Outcome: partial