Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

13 березня 2023 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом до відповідача у якому зазначив, що 02 грудня 2011 року позивач підписав заяву № б/н згідно якої отримав кредит у розмірі у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з чим зобов`язався сплачувати банку кредит, відсотки за користування ним та інші платежі передбачені договором. Оскільки відповідач не виконує зобов`язання за кредитним договором станом на 19 січня 2023 року виникла заборгованість в сумі 31839 грн. 37 коп. яка складається з заборгованості за тілом кредитом в сумі 25892 грн. 13 коп. та заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 5947 грн. 24 коп. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 31839,37 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2684 грн. Представник позивача Гребенюк О.С. (за довіреністю № 2043-К-Н-О від 10.08.2022 року) в судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного порядку розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи убачається, що 02 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» правонаступником якого є позивач та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети - заяви про приєднання Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якого відповідач отримав кредитну картку. У зазначеній анкеті - заяві вказано, що відповідач погодився з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг і тарифами, становлять між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також те що він ознайомлений і погодився з Умовами і Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Та зобов`язався регулярно ознайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua ( а.с.33). До позовної заяви позивач додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Відповідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором за вказаним кредитним договором станом на 19 січня 2023 року становить 31839,37 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 25892,13 грн.; заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом - 5947,24 грн. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі статтею 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України. Відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з фактично отриманої суми кредитних коштів. З огляду на викладене суд доходить висновку, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 25892,13 грн. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд доходить наступного. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приват Банку від 02 грудня 2011 року, яка підписана сторонами, відсутні умови договору про визначення процентної ставки та встановлення відповідальності у вигляді пені та штрафів, за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками нарахованими за користування кредитними коштами. На обґрунтування вказаних вимог, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02 грудня 2011 року, послався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Тарифами і з Умовами і Правилами відповідач ознайомився, погодився, розуміючи їх зміст, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови, зокрема щодо розміру процентів за користування кредитними коштами, у розмірі та на умовах вказаних саме у цих документах які додані банком до позовної заяви. Крім того, роздруківка із сайту позивача Умов та правил надання банківських послуг, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанова Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15) та Верховного суду і не спростовано позивачем. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про розмір відсотків, їх сплату, надані банком Витяги з Тарифів і Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду України, висловленій при ухваленні постанови за наслідками розгляду цивільної справи №342/180/17 (провадження № 14-131цс1) від 03 липня 2019 року. Подані банком до суду докази на підтвердження позовних вимог зокрема Анкета-заява, на яку позивач посилається, як на підставу відкриття карткового рахунку та отримання відповідачем кредиту, за своїм змістом наведених обставини не підтверджують, а поданий позивачем розрахунок заборгованості також не можна взяти до уваги, оскільки він є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, який повинен бути доведений первинними документами, що підтверджують підстави виникнення таких грошових зобов`язань. Витяг з Умови і правила надання банківських послуг, витяг з Тарифів, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 02 грудня 2011 року шляхом підписання Анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625,1048 ЦК України позивач не пред`явив. Згідно ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням викладеного вище, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, а також надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З огляду на викладене вище, суд доходить висновку що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом, задоволенню не підлягають. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial