Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась 18 жовтня 2022 року до суду з позовною заявою до [PERSON] , Третя особа Одеська товарна біржа про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на майно. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] обґрунтовує тим, що 30.09.1998 року на Одеській товарній біржі між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір №1894/Б купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого Продавець продала, а Покупець купив житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає позивачка, зазначений вище договір був зареєстрований Білгород-Дністровським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 08 жовтня 1998 року в реєстровій книзі №2-87 за реєстровим номером №6. Однак, батько позивачки [PERSON] помер [INFO] . За життя спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] залишив заповіт, згідно якого зазначений вище будинок він заповів позивачці [PERSON] .. Однак, звернувшись до нотаріальної контори з заявою про оформлення спадщини, позивачка [PERSON] отримала відмову через те, що біржовий договір не відповідає вимогам чинного законодавства, адже на момент укладення біржового договору, вимог щодо нотаріального посвідчення цих договір чинним на той момент законодавством не було передбачено. Враховуючи вищезазначене, позивачка [PERSON] просить визнати дійсним Договір купівлі-продажу житлового будинку, зареєстрований на Одеській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод по нерухомості, реєстраційний номер №1894/Б від 30.09.1998 року, зареєстрований Білгород-Дністровським міра йонним бюро технічної інвентаризації 08 жовтня 1998 року в реєстровій книзі №2-87 за реєстровим номером 6 - дійсним та визнати за [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, проте надала на адресу суду заяву, згідно якої просила розглядати зазначену вище справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилась, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. В судове засідання представник третьої особи Одеської товарної біржі не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за слідуючими підставами. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що батько позивачки - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 29.06.2021 року Виконавчим комітетом Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №85. Те, що померлий [PERSON] є батьком позивачки [PERSON] , підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 17.01.1981 року Старокозацькою сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №5. За життя померлий [PERSON] , який помер [INFO] , склав заповіт, який посвідчений 29 вересня 2020 року Цепак Т.Г., головним спеціалістом-юрисконсультом юридичного відділу виконавчого комітету Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за №203. Згідно зазначеного вище заповіту, на випадок своєї смерті спадкодавець [PERSON] заповів належний йому будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , позивачці [PERSON] . Однак, звернувшись до Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори з заявою про оформлення спадщини, позивачка [PERSON] отримала відмову через те, що Договір купівлі-продажу житлового будинку, зареєстрований на Одеській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод по нерухомості, реєстраційний номер №1894/Б від 30.09.1998 року, зареєстрований Білгород-Дністровським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 08 жовтня 1998 року в реєстровій книзі №2-87 за реєстровим номером 6 не відповідає вимогам чинного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, згідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна №1894/Б від 30.09.1998 року, [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.3 зазначеного вище договору, спірний житловий будинок належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу реєстраційний №1-2988 від 06.10.1995 року, посвідченого Білгород-Дністровською районною державною нотаріальною конторою Одеської області та зареєстрований в Білгород-Дністровському МБТІ за реєстраційним №6 від 20.11.1995 року. Відповідно до п.8 Договору купівлі-продажу нерухомого майна №1894/Б від 30.09.1998 року, на виконання ст.227 ЦК України справжній договір підлягає реєстрації в МБТІ міста Білгород-Дністровського на ім`я [PERSON] . Однак, відповідно до повідомлення №201 від 02.03.2023 року КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» державна реєстрація права власності на будинок [ADDRESS] , за зазначеним вище договором купівлі-продажу КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» не проводилась. Так, відповідно до ч.2 ст.227 ЦК УРСР 1963 року, Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року\~(що діяв і на момент укладення договору купівлі-продажу), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню та вважаються укладеними з моменту їх реєстрації на біржі. Відповідно до ч.3\~ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. З положень ч.4\~ст.3 зазначеного Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Як зазначено в п.1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої\~наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року №121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні, державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Відповідно до ч.3.\~ст. 334 ЦК України\~право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до\~ст. 650 ЦК України\~встановлено, що особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 4\~ст. 656 ЦК України\~передбачено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно положень ч.2 ст.47 ЦК Української РСР 1963 року\~якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить ч. 2\~ст. 220 ЦК України\~якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. З наданих суду документів вбачається, що сторони домовились про усі істотні умови договору, однак судом достеменно встановлено, що Договір купівлі-продажу нерухомого майна №1894/Б від 30.09.1998 року не був зареєстрований у встановленому чинним законодавством порядку, яке діяло на момент його укладення, отже позовні вимоги позивачки щодо визнання цього договору купівлі-продажу дійсним, задоволенню не підлягають. Враховуючи вищезазначене, також не підлягають задоволенню позовні вимоги позивачки [PERSON] щодо визнання за її батьком [PERSON] , який помер [INFO] , права власності на зазначений вище житловий будинок, адже чинним цивільним законодавством не передбачено можливість визнання права власності на майно за фізичною особою, яка померла на момент ухвалення рішення суду або звернення до суду з позовною заявою, адже відповідно до ч.4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Згідно\~\~ч.ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~\~Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~\~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.\~\~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~\~Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами;\~\~висновками експертів;\~\~показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.\~\~Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.\~\~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~частин 1-5\~ ст.263\~ ЦПК\~ України,\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено у повному обсязі, витрати зі сплати судового збору слід віднести на рахунок позивачки [PERSON] .. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed