Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду про стягнення щомісячно з відповідача [PERSON] на його користь, як непрацездатного батька, аліментів у розмірі 1500,00 грн довічно. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що він є батьком відповідача [PERSON] і на сьогоднішній день він є пенсіонером по інвалідності другої групи загального захворювання. В даний час позивач отримує пенсію по інвалідності у сумі 2100 грн., якої в повній мірі не вистачає на забезпечення всіх життєвих потреб, зокрема придбання ліків, оплату житлово-комунальних послуг, побутових речей. Відповідач є працездатною особою, працює у в КНП "Диканська лікарня планового лікування" на посаді медсестри, має стабільний заробіток, але матеріальної допомоги батькові не надає. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь, як на утримання непрацездатного батька аліменти в розмірі 1500 гривень щомісячно і довічно. Ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області від 06.01.2023 вказаний позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час, від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач [PERSON] надала суду відзив на позовну заяву, в якій вказала, що позовні вимоги позивача вона не визнає та просить їх залишити без задоволення. При цьому у відзиві відповідач вказує, що позивач, крім відповідача має ще двох дітей, до яких ніяких позовних вимог не пред`являв, а лише обрав одного із своїх дітей відповідачем, що на її думку є несправедливим. Відповідач вказує, що дійсно вона працює у Комунальному некомерційному підприємстві "Центр первинної медико-санітарної допомоги Диканської селищної ради" на посаді медичної сестри, має невеликий розмір заробітної плати, яка є джерелом її існування. На даний час вона проживає у місті Полтава, щоденно шість днів на тиждень вона несе витрати пов`язані із проїздом до місця роботи з м. Полтава до смт. Диканька Полтавської області та відповідно і у зворотньому напрямку, вартість проїзду складає 50 грн. в один напрямок. Відповідач потребує також постійного підтримуючого лікування на що витрачаються значні кошти для придбання різних препаратів. Позивач [PERSON] надав суду відповідь на відзив відповідача, в якому вказав, що 11 років тому йому поставили діагноз - онкологія, у зв`язку з чим він пережив складну операцію, хіміотерапію, внаслідок чого посипалося волосся та є проблеми з випаданням зубів. Його доньки не допомагали батькові, хоча позивач прохав у відповідача кошти на лікування зубів, але в цьому йому допомогла тільки його мати, яка також є особою похилого віку та отримує невеличку пенсію. Позивач у відзиві вказує, що відповідач проживає у зареєстрованому шлюбі та разом зі своїм чоловіком мають стабільний заробіток. Відповідач надала суду заперечення в яких вона вказує на відсутність у позивача доказів щодо потреби у матеріальній допомозі. Вказує, що позивач не здійснює оплату за комунальні послуги, а ці витрати несе його дружина за рахунок отриманої нею субсидії. При цьому, дружина позивача допомагає йому вести спільне господарство, має з ним спільний сімейний бюджет , до складу якого входять і витрати, які подружжя несе спільно, а не за рахунок тільки одного позивача. Враховуючи те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком відповідача [PERSON] , [INFO] , даний факт не оспорюється сторонами. Згідно з наявної у матеріалах справи копії пенсійного посвідчення [PERSON] , встановлено, що він отримує пенсію по інвалідності ІІ групи, загальне захворювання /а. с. 6/. З довідки про доходи від 15.12.2022 року вбачається, що розмір пенсії [PERSON] за період з 01.06.2022 по 30.11.2022 складає 2100,00 грн. /а. с.8/. Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Як роз`яснено у пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. У зв`язку з цим, суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Відповідно до статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Верховний Суд у постанові від 10.10.2018р. у справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. При вирішення вказаного спору, також слід врахувати роз`яснення, викладені в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 березня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", згідно з ч.2 ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Позивач обґрунтовував позовні вимоги посиланням на те, що він є інвалідом ІІ групи, отримує пенсію по інвалідності, якої не вистачає на його життя у зв`язку з тим, що вимушений витрачати частину пенсії на ліки, сплачувати комунальні послуги, купувати продукти харчування, інших доходів не має, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище він потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати йому повнолітня донька. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно Закону України "Про прожитковий мінімум", прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено прожитковий мінімум для осіб , які втратили працездатність у розмірі - 2093,00 грн. Із наданої позивачем довідки про доходи, вбачається, що розмір його пенсії є не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність /а. с. 8/. При цьому, судом також встановлено що позивач крім відповідача має іншу повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , факт якого ніким також не оспорюється /а. с. 15/. Також, позивач має дружину [PERSON] , з якою веде спільне господарство. Його дружина працює у ТОВ " Інверт" та отримує заробітну плату, яка також отримує субсидію / а.с.17, 18,25,26/. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо потреби у матеріальній допомозі, доказів на підтвердження того, що розмір доходів позивача не дозволяє йому забезпечувати нормальний рівень свого життя та того що позивач потребує сторонньої матеріальної допомоги, зокрема, останній отримує пенсію, проживає з дружиною яка також отримує доходи. Крім того, судом враховано, що позивач має ще одну повнолітню доньку, позов до якої не предявлено, в свою чергу тягар утримання непрацездатних батьків, законодавством покладається на всіх дітей, а тому на думку суду, стягнення аліментів лише з однієї доньки призвиде до нерівності обов`язків повнолітніх дітей щодо своїх непрацездатних батьків. З доказів, наданих позивачем, не вбачається чи отримує він, крім пенсії, інші державні пільги, субсидії, не надано доказів відсутності майна, що може приносити дохід, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, та в їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed