Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В., приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Качурка В.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що від банку «Восток» [PERSON]. надійшло СМС-повідомлення про те, що його банківський рахунок арештований. Також, у вказаному повідомленні містився телефон приватного виконавця, який займається виконавчим провадженням у його відношенні. На адвокатський запит від приватного виконавця Качурка В.В. була отримана відповідь - лист №25035 від 01.09.2022 року, до якої була долучена постанова про відкриття виконавчого провадження від 18.08.2022 року по ВП [NUMBER] із ідентифікатором доступу до Автоматизованої системи виконавчих проваджень. Після ознайомлення із документами, якi мiстились у виконавчому провадженні № [NUMBER], стало відомо про існування виконавчого напису № 3619, виданого 16.01.2021 року, який було вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. Як вбачається із вказаного виконавчого напису, він був вчинений на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» (код ЄДРПОУ 35234236) про стягнення 45 837,50 грн. з [PERSON] . Позивач вважає, що виконавчий напис за № 3619, вчинений 16.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. є незаконним та таким, що не підлягає виконанню. Позивачем не укладалось жодних договорів ані з ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» (код ЄДРПОУ 35234236), анi з ТОВ «МІЛОАН» (код ЄДРПОУ40484607), отже, відповідач не мiг надати оригіналу такого договору нотаріусові. Таким чином, оскаржуваний виконавчий напис був вчинений не на підставі документів, що передбачені «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим Постановою КМ України № 1172 вiд 29.06.1999 року. Відповідно, виконавчий напис не відповідає вимогам ст. 87 Закону України «Про нотаріат», суперечить п.п. 3.2 п. 3 гл. 16 розділу II Порядку. З огляду на вказане, позивач просить суд визнати виконавчий напис №3619, який було вчинено 16.01.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» заборгованості у розмірі 45837,50 грн., таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» на користь позивача судові витрати в розмірі 11 545,60 грн., з яких 9500,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу, 1488,60 грн. витрати на сплату судового збору, 336,00 грн. витрати на сплату послуг поштового зв`язку та послуги банку. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Представник позивача - адвокат Драганов Д.М. надав суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити та розглядати справу за його відсутності (а.с.66). Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 17.01.2023 року представник відповідача надав суду заяву, в якій вказав, що просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, в тому числі, і у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки відповідач категорично не погоджується з доводами позивача та заперечує проти заявлених позовних вимог у повному обсязі. Зазначені позивачем витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Крім того, предмет позову у справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складення великої кількості процесуальних документів, витрачання значного часу та вивчення обставин справи. З матеріалів справи, наданих позивачем неможливо ставити чи взагалі ним провадилися дії для супроводу та підготовки справи, виходячи з того, що дана категорія справи є нескладною, а нормативно-правове регулювання спірних правовідносин чітко визначена чинним законодавством. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв чи клопотань по справі суду не надали. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Згідно ч.2 ст.281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення справи, суд дійшов наступного висновку. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що 16.01.2021 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Баршацьким І.В. було вчинено виконавчий напис за №3619, про звернення стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №8205310 від 26.09.2019 року, укладеним з ТОВ «МІЛОАН», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є за Договором відступлення права вимоги №47-МЛ від 20.02.2020 року є ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал», заборгованості за кредитним договором №8205310 від 26.09.2019 року. Строк платежу за кредитним договором №8205310 від 26.09.2019 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 20.02.2020 року по 02.12.2020 року. Сума заборгованості становить 44907,50 грн., що складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 11500,00 грн., прострочена заборгованість за комісією становить 5290,00 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 26967,50 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенями (нараховано з 12.10.2019 року до 20.02.2020 року) становить 1150,00 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату із стягувача у розмірі 930,00 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна заборгованість боржника становить 45837,50 грн. Відповідно до кредитного договору №8205310 від 26.09.2019 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , позикодавець надав кредит у розмірі 11500,00 грн. строком на 15 днів з 26.09.2019 року. термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 11.10.2019 року (а.с.54-56). Згідно з умовами договору відступлення прав вимоги №47-МЛ від 20.02.2020 року кредитор ТОВ «МІЛОАН» відступило новому кредиторові ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторі права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (а.с.57-61). Відповідно до Реєстру боржників до договору відступлення прав вимог №47-МЛ від 20.02.2020 року до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором №8205310 від 26.09.2019 року, за яким боржником є [PERSON] (а.с.61 зворот). Постановами приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В.В. від 18.08.2022 року по примусовому виконанню виконавчого напису № 3619 від 16.01.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» заборгованості у розмірі 45837,50 грн. відкрито виконавче провадження № [NUMBER], арештовано кошти боржника, визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 332,00 грн., стягнуто з боржника основну винагороду у сумі 4583,75 грн., оголошено розшук майна боржника (а.с.11, 30, 31, 32, 33). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Вказаним Переліком передбачене стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стяґувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Однак, відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Барщацький І.В. не надали суду належних доказів, які підтверджують наявність заборгованості за кредитом у розмірі, зазначеному у виконавчому листі. Відповідач доказів надання приватному нотаріусу документів, визначених Переліком та необхідних для вчинення виконавчого напису суду не надав. Також, відсутні докази належного направлення відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» й отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором. Отже, відповідачем не надано суду доказів надсилання вимоги про усунення порушень і не надано документів, що підтверджують безспірність заявленої до стягнення суми заборгованості. Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 7 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Вищевказану правову позицію було також підтримано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.09.2021 року по справі № 910/10374/17. Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом 16.01.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14. Враховуючи положення ст.88 Закону України «Про нотаріат» на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису він повинен був перевірити правомірність вимог стягувача за вимогами в повному обсязі в тому числі і строки давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині. В зв`язку з зазначеним, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи вимоги в частині стягнення витрат на надання професійної правничої допомогу, пов`язаних з розглядом справи, суд виходить з положень ст.133 ЦПК України, відповідно до яких, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог тощо. Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п.95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. З матеріалів справи вбачається, що адвокат Драганов Д.М. надав професійну правничу допомогу позивачу, що підтверджується ордером на надання правничої правової допомоги серії ВН №1192588 (а.с.20), договором №13/22 про надання правової допомоги від 22.09.2022 року, додаткової угодою до договору про надання правової допомоги №13/22 від 22.09.2022 року, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №1825, актом приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги №13/22 від 22.09.2022 року, рахунками №01/22 від 22.09.2022 року. Позивач на підтвердження суми витрат на правничу допомогу у розмірі 9500 грн. надав суду квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №СВ06728967/1 від 07.10.2022 року, №СВ06728967/2 від 07.10.2022 року, оформлені у встановленому законом порядку з відміткою банку. Згідно із ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн., яка є сумою, підтвердженою належними та допустимими доказами, також, такою, що є співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом обсягу робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В., приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Качурка В.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню підлягає частковому задоволенню. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, відповідно до вимог якої, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які понесені позивачем в ході судового розгляду, пропорційно до задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Суд не приймає до уваги клопотання представника відповідача про відмову задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки позов задоволено частково, та, у відповідності, до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову, на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищевикладене, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1488,60 грн., сплата якого підтверджена квитанціями від 29.09.2022 року. Таким чином, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 1488,60 грн., витрати на сплату послуг поштового зв`язку та послуги банку у розмірі 336,00 грн.

Outcome: partial