Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів на майбутнє, про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, визнання виконавчого документа про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню, а також стягнення аліментів на утримання дитини. В подальшому представник позивача, діючи від імені позивача, будучи наділеним відповідними повноваженнями, відмовився від частини позовних вимог, а саме вимог про звільнення від подальшої сплати аліментів, визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню та вимог про стягнення з відповідача аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки. У зв`язку з відмовою позивача від позову, ухвалою суду від 14.03.2023 провадження по справі в цій частині позовних вимог закрито, продовжено розгляд справи в частині позовних вимог про звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , за період з 01.03.2022 по 01.11.2022 (а.с. 96, 101-102). Позовні вимоги про звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , за період з 01.03.2022 по 01.11.2022, представник позивача обґрунтовував тим, що в період з 13.07.2007 по 29.04.2015 сторони по справі перебували в шлюбі, від якого у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Дитина має інвалідність по зору з дитинства та отримує пенсію від держави. На підставі судового наказу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17.09.2018 з позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі частини з усіх видів його заробітку, на користь матері дитини [PERSON] . Починаючи з 2015 року позивач виїхав на заробітки та нині проживає у Польщі. У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, початком війни в Україні, донька прибула до Польщі, де проживає батько дитини [PERSON] та донька почала проживати з ним. Станом на дату розгляду справи судом [PERSON] повернулася на територію України, але в період з березня 2022 по 01.11.2022 проживала разом з батьком у Польщі, була зареєстрована за його адресою та батько повністю утримував доньку, одягав її, витрачав кошти на її харчування, придбання канцелярського приладдя, зошитів, тощо. Незважаючи на те, що в цей період дитина була повністю на його утриманні, державним виконавцем йому продовжувалася нараховуватися заборгованість за аліментами на утримання доньки та склала 31280 грн. Позивач вважав, що оскільки в період з 01.03.2022 по 01.11.2022 дитина проживала з ним та перебувала на його повному утриманні, він має бути звільненим від сплати заборгованості за аліментами за вказаний період, в сумі 31280 грн. Позовні вимоги в цій частині представник позивача підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача не визнала, надала суду відзив на позов. В обґрунтування заперечень проти позову вказувала, що [PERSON] , яка є інвалідом з дитинства та не бачить на одне око, у зв`язку з початком війни в Україні, дійсно була вивезена до Польщі, в супроводі сестри матері дитини (тітки [PERSON] ). Батько дитини, позивач по справі, проживаючи в Польщі, згідно досягнутої між ними домовленості, мав прийняти дитини для проживання до себе. Але дитини майже чотири місяці проживала з тіткою сестрою відповідача, в цей період батько не надав на утримання дитини жодної копійки та її сестра утримувала дитину власним коштом. Заперечувала факт проживання дитини з батьком та реєстрації за адресою його місця проживання, вказувала на недоведеність позивачем вказаних ним обставин. Зазначала, що зі слів доньки їй відомо, що [PERSON] отримує в Польщі допомогу на доньку, як на дитину яка вимушено залишила територію України в сумі 500 польських злотих (4215 грн). Вважала, що оскільки дитина фактично утримується за рахунок коштів виділених на утримання дитини, як біженки з України, державою [PERSON] , батько доказів утримання її за власний рахунок не надав, то відсутні підстави для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами за вказаний період. Вказувала, що позивач, маючи в минулому заборгованості за аліментами на утримання дитини, фактично вирішив скористатися нагодою та ухилитися від виконання рішення про сплату аліментів на дитину, навіть маючи стабільний заробіток за кордоном України, не вважає за необхідне належним чином виконувати обов`язок з утримання дитини з інвалідністю. [PERSON] також вказувала, що в період перебування дитини в Польщі, пенсійні виплати держави Україна, що виплачувалися на дитину, вона перераховувала на картку матері позивача (про що вони домовилися з батьком дитини, оскільки на його картку технічно не вдавалося перевести кошти), а після цього їй вдалося передати пенсійну картку дитині до Польщі. Весь цей період вона мати дитини, продовжувала оплачувати онлайн навчання доньки в музичній школі, хоча сама отримала травму ока, у зв`язку з чим втратила роботу та перенесла декілька операцій. Вона збирала дитину в дорогу, надала їй з собою 3500 грн. та в подальшому передавала дитині весь необхідний їй одяг. Пояснювала, що стосунки дитини з батьком не склалися, він постійно ображав дитину, розбив її окуляри та телефон, після чого вона знову пішла жити до тітки, але батько прийшов забирати її з поліцією. Нині дитина повернулася до України та проживає разом з матір`ю, а батько утримує її свідоцтво про народження та посвідчення дитини з інвалідністю. Позивач надав суду відповідь на відзив, в якому вказав про продовження ним оренди житла та внесення до договору оренди прізвища доньки [PERSON] . Вказував про не доведення проживання неповнолітньої [PERSON] з тіткою, а також не доведення отримання ним в Польщі допомоги на доньку, як біженку з України. Вказував, що мати також має приймати участь в утриманні дитини. Вважав, що непрацююча мати дитини не має можливості утримувати дитину та не надає доказів на підтвердження участі в утриманні (а.с. 84-85). В ході судового засідання представник позивача вказував, що позивач визнає те, що мати дитини перераховувала кошти, що є пенсією дитини, на картку його матері, що було узгоджено між сторонами спору. Допитана в судовому засіданні в якості свідка, неповнолітня [PERSON] , в присутності представників ОПП та служби у справах дітей Криворізької РДА, суду пояснила, що до початку війни росії на території України, вона проживала з матір`ю [PERSON] та на її утримання з батька [PERSON] стягнуто аліменти, оскільки батько проживає окремо від них. Наполягала, що суми аліменти мати завжди витрачала за цільовим призначенням - на її утримання. У зв`язку з початком війни на території України, вона в супроводі рідної сестри матері та її дітей виїхала до Польщі, де нині проживає її батько [PERSON] , який погоджувався прийняти її на проживання. Свідок вказувала, що до Польщі її збирала мати, яка надала їй з собою кошти в розмірі 3500 грн., склала всі необхідні речі, одяг. З батьком вона до від`їзду підтримувала нормальні стосунки, які мали місце виключно з її ініціативи. Після прибуття до Польщі 08.03.2022 батько зустрів її та влаштував на проживання до кімнати, яку він винаймав разом зі співмешканкою, за адресою: [ADDRESS] . Її тітка з дітьми влаштувалася до іншого житла, наданого державою Польща для біженців з України та працевлаштувалася. [PERSON] пояснювала, що батько постійно зловживав алкоголем, через це між ними виникали сварки, у зв`язку з чим більшу частину часу перебування у Польщі, вона проживала саме в тітки, повертаючись до помешкання батька для ночівлі. В період з травня по липень 2022, вона та [PERSON] проживали у її тітки, оскільки він посварився зі співмешканкою, а з липня він знову переїхав до співмешканки, а вона до вересня 2022 постійно проживала у тітки. При цьому, в період проживання їх з батьком у житлі тітки, він не приймав участі у жодних витратах, не утримував її. Пояснювала, що в період проживання у тітки, її утримання здійснювала тітка, якій мати періодично передавала кошти в сумі, якій могла. Ознайомившись з позовною заявою батька до матері, вона була проти її подання до суду. Пояснювала, що незалежно від проживання її в Польщі, батько її матеріально не утримував, власні кошти на неї не витрачав. [PERSON] вказувала, що надані їй матір`ю в дорогу кошти в сумі 3500 грн., батько одразу у неї забрав, поміняв на злоті та їй не повертав. Крім цього, зазначала, що приблизно з травня 2022 [PERSON] отримував 500 злотих, які виплачувалися державою Польща їй як дитині, біженці з України. Вказувала, що вказані кошти батько їй не давав, витрачав їх самостійно, при цьому не заперечувала, що за них вони придбавали у вересні 2022 необхідне для школи, а до цього вона була забезпечена всім необхідними школою Польщі (в школі видали зошити, інше). Свідок пояснювала, що суми пенсії виплаченої державою Україна їй як дитини з інвалідністю (близько 2100 грн щомісяця), які її мати перераховувала на картку бабусі матері [PERSON] , оскільки не могла перевести кошти на картку батька, вона не отримувала, батько їй їх не передавав, вважала, що саме на ці кошти та отримані 500 злотих батько її утримував. Зазначала, що в період проживання з тіткою та перебування у неї, вона повністю перебувала на її утриманні, харчувалася у тітки, а також з нею вони відвідували заклади де харчувалися біженці, вони отримували допомогу біженцям України продуктовими наборами, з яких харчувалися. Свідок наполягала на тому, що батько власних коштів на неї не витрачав, постійно казав про відсутність коштів, хоча на алкогольні напої їх знаходив. В період проживання з батьком у неї зникли золоті сережки. Свідок також зазначала, що в січні 2023 між нею та батьком виникла сварка, в ході якої батько висловлював незадоволення нею, її навчанням, в ході якої кинув її на підлогу, пошкодив окуляри та розбив телефон, вказував, що якщо їй щось не подобається, вона може йти куди завгодно, після чого вона знову пішла проживати до тітки, де пробула три дні та після цього батько прийшов з поліцією та забрав її. На її скарги працівники поліції, зробили попередження [PERSON] . Наступна їх сварка була в лютому 2023 року, батько виганяв її з житла, після чого його співмешканка забрала її на роботу, але батько з`явився й туди та почав її виганяти. Після цього, вона попросила матір забрати її до України. Мати [PERSON] підготувала всі необхідні документи, сплатила кошти за проїзд, тітка допомогла їй з речами, а батько її навіть не провів, лише сказав, щоб вона їхала, залишивши в себе її свідоцтво про народження та посвідчення дитини з інвалідністю. 25.02.2023 вона повернулася до України. Вислухавши відповідача, представників сторін, допитавши неповнолітню [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, встановивши правовідносини між сторонами та визначившись з нормою права, що підлягає застосуванню до них, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що з 13.07.2007 по 13.05.2015 сторони по справі, [PERSON] та [PERSON] (нині [PERSON] (а.с. 59), перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29.04.2015, що набрало законної сили 13.05.2015 (а.с. 6-7, 9-10). Від вказаного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). [PERSON] є особою з інвалідністю з дитинства, у зв`язку з чим отримує допомогу від держави (а.с. 12-13, 14). 17.08.2018 Криворізьким районним судом Дніпропетровської області (справа № 177/1163/18) видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.06.2018 та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11). Як слідує з довідки державного виконавця, станом на 01.03.2022 заборгованість [PERSON] за аліментами на утримання доньки [PERSON] , склала 17746,75 грн., що сторонами не заперечувалося (а.с. 31-32). В період з 01.03.2022 по 30.10.2022 [PERSON] аліменти на утримання дитини не сплачував, у зв`язку з чим за вказаний період у нього сформувалася заборгованість у розмірі 31280 грн (3190х8), а загальний розмір заборгованості склав 49026,75 грн (а.с. 31-32). Той факт, що до 24.02.2022 дитина проживала в Україні, разом з матір`ю, сторонами визнано. Позивач вказував у позові, що дитина проживала з ним з 01.03.2022, а відповідач вказувала, що дитини прибула до Польщі 08.03.2022 в супроводі тітки сестри відповідача, що було підтверджено в ході судового засідання неповнолітньою [PERSON] , яка вказала що прибула в Польщу саме 08.03.2023. Згідно повідомлення про надання номеру PESEL від 11.04.2022, [PERSON] , [INFO] у місті Вроцлав 11.04.2022 отримала [PERSON] (а.с. 15-17). З 14.03.2022 [PERSON] навчалася у Базовій школі № 84 ім. Руху прихильників у Вроцлаві (а.с. 28-29), що було підтверджено нею в судовому засіданні. Інформації щодо місця проживання дитини у Польщі, вказаний документ не містить. В довідці про присвоєння [PERSON] , зазначене місце його проживання [ADDRESS] (а.с. 18-20), але в ході судового засідання неповнолітня [PERSON] підтвердила той факт, що одразу після приїзду до Польщі батько розмістив її в кімнаті, яку знімав разом зі співмешканкою, за адресою: [ADDRESS] , що узгоджується з даними договорів про оренду житла (а.с. 21-23, 89-90). Факт працевлаштування [PERSON] в Польщі підтверджено копією трудового договору від 27.07.2022 (а.с. 24-27). Той факт, що незважаючи на отримання травми ока (а.с. 61-65), мати дитини вживала заходів для прийняття участі в утриманні дитини, забезпеченні її виховання та розвитку, підтверджується квитанціями про оплату навчання у музичній школі, в період перебування дитини в Польщі (а.с. 66-71), а кошти в якості державної допомоги дитини з інвалідністю, що виплачуються державою Україна [PERSON] , мати перераховувала на рахунок її бабусі, для передачі дитині (а.с. 72-76), що визнано представником позивача у судовому засіданні. Однак, як зазначила в судовому засіданні свідок [PERSON] , вона вказаних коштів не отримувала, батько їй їх не надавав. [PERSON] вказувала, що в період проживання її з матір`ю, отримані аліменти на її утримання мати витрачала виключно за призначенням, на її утримання, а кошти у виді пенсії за інвалідністю були її коштами, якими вона самостійно розпоряджалася. Після передачі їй мамою в листопаді 2022 року картки на яку нараховувалися пенсійні виплати, вона знову мала можливість розпоряджатися цими виплатами. У зв`язку з цим, доводи позивача, про те, що мати дитини витрачала отриману допомогу на власні потреби, суд розцінює критично. При вирішенні даного спору, суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі\~статтею 141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей\~150,\~180 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Статтею 181 СК України\~встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частин першої та другої\~статті 179 СК України\~аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Отже,\~статтею 179 СК України\~врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. Згідно з частиною другою\~статті 197 СК України\~за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Згідно з частиною четвертою\~статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Частиною восьмою\~статті 71\~Закону України «Про виконавче провадження»\~передбачено, спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, «істотне значення», у розумінні частини другої\~статті 197 СК України, у кожному випадку має індивідуальний характер, а питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. При цьому, рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. З урахуванням предмета цього спору (звільнення від сплати заборгованості за аліментами за період з 01.03.2022 по 01.11.2022), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме\~з батьків проживала дитина та на чиєму утриманні вона перебувала у даний час, а також чи наявні такі обставини, які можна було б вважати істотними, для звільнення позивача від обов`язку сплачувати аліменти на утримання дитини, що мають стягуватися на утримання дитини на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. В даній справі судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] , до 24.02.2022 проживала з матір`ю та на її утримання з батька на користь матері було стягнуто аліменти в розмірі частини його заробітку. Станом на 01.03.2022 [PERSON] мав значний розмір заборгованості за аліментами на утримання дитини. У зв`язку з початком війни на території України, з метою забезпечення безпеки дитини, за домовленістю батьків вона виїхала до Польщі, куди прибула 08.03.2022, що підтвердила сама [PERSON] . Доказів того, що дитини прибула до Польщі 01.03.2022, як вказував у позові [PERSON] , суду не надано, а тому вимоги про звільнення його від заборгованості за аліментами в період з 01.03.2022 по 07.03.2022 задоволенню не підлягають. Що стосується вимог про звільнення [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами на утримання [PERSON] за період з 08.03.2022 по 01.11.2022, суд виходить з того, що незважаючи на те, що неповнолітня [PERSON] проживала у вказаний період на території Польщі, де нині проживає її батько, останній не забезпечив належні умови для проживання з ним дитини, оскільки зловживаючи алкоголем, влаштовував сварки з донькою, що зумовлювало небажання дитини проживати з ним та змушувало більшу частину часу проводити у тітки, та навіть періодично, значний проміжок часу (зокрема з травня до вересня 2022) проживати у неї, перебуваючи на її утриманні. У вказаний період, позивач отримував кошти від матері дитини, які фактично є державною допомогою [PERSON] як дитини з інвалідністю, що визнано представником позивача (а.с. 72-74), а також отримував кошти в сумі 500 злотих, які надавалися державою Польща [PERSON] як дитині, що тікала від війни в Україні. Крім цього, [PERSON] забрав у [PERSON] кошти в сумі 3500 грн., що надавалися їй матір`ю при від`їзді до Польщі. Вказані обставини в ході судового засідання підтвердила [PERSON] , а позивач доказів на спростування вказаних обставин не надав. У вказаний період мати дитини забезпечувала дитину речами, сплачувала кошти за її навчання в музичній школі, забезпечуючи безперервне отримання музичної освіти. З даним позовом позивач звернувся до суду лише 06.12.2022, тобто після того, як відповідач передала [PERSON] картку для виплат її пенсії як дитини з інвалідністю. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позивачем перед судом не доведено те, що в період проживання дитини [PERSON] в Польщі вона постійно проживала з ним та перебувала на його повному утриманні, останній здійснював її утримання за рахунок власних коштів, а не за рахунок коштів належних безпосередньо [PERSON] , як дитині з інвалідністю (пенсія нарахована державою Україна), як дитині біженці з України (500 злотих, що виплачувала держава Польща) та були передані [PERSON] її матір`ю (3500 грн). Як вказувала сама [PERSON] , більшу частину часу вона проводила у тітки, де в тому числі харчувалася, отримувала продуктові набори допомоги від Польщі, батько власні кошти на неї не витрачав, будь-яких значних покупок для неї не здійснював. Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, враховуючи, що аліменти присуджені рішенням суду на користь дитини є її власністю та мали б забезпечувати її належне утримання, виходячи з найкращих інтересів дитини, відсутності доказів утримання [PERSON] у період з 08.03.2022 по 01.11.2022 за рахунок батька, суд вважає, що сам лише факт перебування дитини в Польщі, за відсутності доказів перебування її в цей період на утриманні батька [PERSON] , не є обставиною, яка має істотне значення в розумінні ст. 197 СК України для припинення стягнення з [PERSON] у вказаний період аліментів на утримання дитини та відповідно не є підставою для звільнення його від заборгованості за аліментними платежами за вказаний період. Належне виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків по утриманню дитини, тобто прийняття на себе, як батька, що в період війни в Україні перебував та працював на території Польщі, відповідно міг прийняти на власний рахунок витрати на утримання доньки [PERSON] , могло б бути підставою для звільнення його від заборгованості за аліментами за вказаний період, але доказів цьому позивачем суду не надано. Позивачем не доведено перед судом понесення витрат на потреби дитини [PERSON] в харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей, в розмірі більшому, ніж ним було отримано коштів на утримання дитини від матері дитини, в тому числі грошових коштів, що є пенсією дитини з інвалідністю та щомісячно отримуваних ним коштів у сумі 500 злотих, що виплачувалися [PERSON] від Польщі. Беручи до уваги викладене, виходячи з найкращих інтересів дитини, яка має право на утримання від батька, суд не знаходить підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами в період з 01.03.2022 по 01.11.2022, суми якої є власністю дитини. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. (а.с. 1), який враховуючи відмову у позові, не підлягає відшкодуванню позивачу.

Outcome: dismissed