Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, з врахуванням уточнення позовних вимог, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення із займаних нежитлових приміщень, площею 68,7 м.кв., що знаходяться на першому поверсі будинку [ADDRESS] , що позначені в технічному паспорті під номерами: 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7 та підвальні приміщення, площею 59,8 м.кв., що позначені під літерами: IX, X, XI, XII ХШ, ХІV, згідно технічного паспорта ОКП ЛОПР «Бюро технічної інвентаризації та ЕО» на нежитлові приміщення будівлі обласної науково-педагогічної бібліотеки (літ. А-2) Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна науково-педагогічна бібліотека». Позов мотивує тим, що у спільній власності територіальних громад Львівської області перебуває нежитлова будівля № [NUMBER] , загальною площею 1110,7 кв.м., по [ADDRESS] , у якій знаходиться обласна науково-педагогічна бібліотека. Власником вказаної будівлі є Львівська обласна рада, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 30.08.2004 року. 3 огляду на те, що частину нежитлових приміщень у вказаній будівлі було самовільно захоплено родиною [PERSON] , останні вирішили оскаржити в судовому порядку набуття Львівською обласною радою права комунальної власності на вказану нежитлову будівлю. В ході розгляду Личаківським районним судом м. Львова справи №2-1358/2007 судом було встановлено, що вказаний будинок не с житловим, він являється приміщенням наукової бібліотеки; приміщення були зайняті позивачами самовільно і незаконно переобладнані в жиле приміщення. За таких обставин судом було прийнято рішення про відмову у визнанні правомірності користування цими приміщеннями на правах найму та у визнанні права на приватизацію цих приміщень, в тому числі як квартири, та передачу їх у власність позивачам та у визнанні недійсними правовстановлюючих документів на ці приміщення за Львівською обласною радою. Окрім цього, в межах справи №2/463/615/13 було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на «квартиру» за набувальною давністю, а також витребувано з незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] нежитлових приміщень, площею 68,7 м.кв, що на першому поверсі будинку [ADDRESS] , що позначені в технічному паспорті під номерами: 2-1. 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7 та підвальні приміщення площею 59,8 м.кв, позначені під літерами: IX, X, XI, XII XII, ХЛУ, згідно технічного паспорта ОКП ЛОПР «Бюро технічної інвентаризації та ЕО» на нежитлові приміщення будівлі Обласної науково-педагогічної бібліотеки /літ. А-2/ Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна науково-педагогічна бібліотека». Таким чином, судами при розгляді цієї справи було вкотре констатовано правомірність набуття Львівською обласною радою права комунальної власності на нежитлову будівлю; спростовано твердження родини [PERSON] про наявність «житлових» приміщень у будівлі; підтверджено незаконність користування родиною [PERSON] приміщеннями, які перебувають в комунальній власності. Однак незважаючи на те, що Управління майном спільної власності Львівської обласної ради отримало рішення суду про задоволення позовних вимог, право комунальної власності так і не було відновлене. В ході виконання державними виконавцями рішення Апеляційного суду Львівської області від 11.11.2013 року, [PERSON] та [PERSON] добровільно не звільнили нежитлові приміщення обласної ради, а всілякими способами утруднювали його виконання, подаючи скарги на дії державних виконавців, тощо. 21.12.2016 року Личаківським ВДВС ГТУЮ було повернуто Управлінню майном спільної власності обласної ради виконавчі листи без виконання з огляду на те, що рішення суду про витребування майна є підставою для державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Таким чином, до сьогодні нежитлові приміщення, які перебувають у спільній власності територіальних громад Львівської області, самовільно та незаконно зайняті [PERSON] та [PERSON] 3 огляду на вчинення [PERSON] та [PERSON] протягом тривалого часу перешкод у праві спільної власності територіальних громад Львівської області на вказані нежитлові приміщення, з метою захисту порушеного права, Управління майном спільної власності змушене звернутись до суду з позовною заявою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення із займаних нежитлових приміщень. Ухвалою від 08 лютого 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі. 22 листопада 2022 року позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2023 року закрито підготовче провадження у справі за позовом Управління майном спільної власності Львівської обласної ради до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Львівська обласна рада про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав аналогічні пояснення, наведеним у позовній заяві. Відповідачі за викликом до суду неодноразово не з`явились. У зв`язку із неявкою відповідачів, які були повідомлені про дату та час розгляду справи у встановленому законом порядку, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомили, відзиву на позовну заяву не подали, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, постановивши заочне рішення, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримав. Так, Львівська обласна рада є власником приміщень бібліотеки. Відповідачі самовільно захопили приміщення і неодноразово хотіли стати власниками таких, проте суди їм відмовляли. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що у спільній власності територіальних громад Львівської області перебуває нежитлова будівля №24, загальною площею 1110,7 кв.м., по [ADDRESS] , у якій знаходиться обласна науково-педагогічна бібліотека. Власником вказаної будівлі є Львівська обласна рада, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 30.08.2004 року. Як вбачається із матеріалів справи, в ході розгляду Личаківським районним судом м. Львова справи №2-1358/2007 судом було встановлено, що вказаний будинок не є житловим, він являється приміщенням наукової бібліотеки; приміщення були зайняті позивачами самовільно і незаконно переобладнані в жиле приміщення. За таких обставин судом було прийнято рішення про відмову у визнанні правомірності користування цими приміщеннями на правах найму та у визнанні права на приватизацію цих приміщень, в тому числі як квартири, та передачу їх у власність позивачам та у визнанні недійсними правовстановлюючих документів на ці приміщення за Львівською обласною радою. Окрім цього, в межах справи №2/463/615/13 було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на «квартиру» за набувальною давністю, а також витребувано з незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] нежитлових приміщень, площею 68,7 м.кв, що на першому поверсі будинку [ADDRESS] , що позначені в технічному паспорті під номерами: 2-1. 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7 та підвальні приміщення площею 59,8 м.кв, позначені під літерами: IX, X, XI, XII XII, ХЛУ, згідно технічного паспорта ОКП ЛОПР «Бюро технічної інвентаризації та ЕО» на нежитлові приміщення будівлі Обласної науково-педагогічної бібліотеки /літ. А-2/ Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна науково-педагогічна бібліотека». Таким чином, судами при розгляді цієї справи було вкотре констатовано правомірність набуття Львівською обласною радою права комунальної власності на нежитлову будівлю; спростовано твердження родини [PERSON] про наявність «житлових» приміщень у будівлі; підтверджено незаконність користування родиною [PERSON] приміщеннями, які перебувають в комунальній власності. Однак, як вбачається із матеріалів справи, незважаючи на те, що Управління майном спільної власності Львівської обласної ради отримало рішення суду про задоволення позовних вимог, право комунальної власності так і не було відновлене. В ході виконання державними виконавцями рішення Апеляційного суду Львівської області від 11.11.2013 року, [PERSON] та [PERSON] добровільно не звільнили нежитлові приміщення обласної ради, а всілякими способами утруднювали його виконання, подаючи скарги на дії державних виконавців, тощо. 21.12.2016 року Личаківським ВДВС ГТУЮ було повернуто Управлінню майном спільної власності обласної ради виконавчі листи без виконання з огляду на те, що рішення суду про витребування майна є підставою для державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Таким чином, до сьогодні нежитлові приміщення, які перебувають у спільній власності територіальних громад Львівської області, самовільно та незаконно зайняті [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 13 Конституції України, усі суб`єкти права власності с рівними перед законом. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожний власник мас право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, за винятком якщо використання свого права наносить шкоду правам інших громадян. Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності с право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Негаторний позов подається у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але лії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Характерною ознакою негаторного позову є його спрямованість на захист права від порушень, не пов`язаних з позбавленням володіння майном, а саме у разі протиправного вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном. За змістом статті 391 ЦК позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов`язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення е таким, що триває у часі. У зв`язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тобто, особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього повноваження власника, зокрема набуває і право володіння. Отже, предмет негаторного позову становить вимогу володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Глава 28 ЦК України передбачає право власності на житло. Зокрема, стаття 379 ЦК України дає визначення, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Стаття 6 ЖК УРСР передбачає, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Дійсно, у даному випадку зайняті [PERSON] та [PERSON] приміщення не є житловими, а є нежитловими приміщеннями будівлі обласної науково-педагогічної бібліотеки Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна науково-педагогічна бібліотека», а відтак на ці правовідносини не поширюються житлове законодавство. Також суд вважає доведеним той факт, що відповідачі чинять перешкоди у праві спільної власності територіальних громад Львівської області, протягом тривалого часу не звільняють зайняті приміщення, що стверджується рішеннями судів. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки [PERSON] та [PERSON] протягом тривалого часу чинять перешкоди у праві спільної власності територіальних громад Львівської області на вказані нежитлові приміщення, суд вважає, що позовні вимоги є підставним, жодним чином відповідачем не спростовані, а тому, з метою захисту порушеного права позивача слід позов задоволити та зобов`язати [PERSON] , [PERSON] усунути перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення із займаних нежитлових приміщень. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з врахуванням задоволення позовних вимог, з відповідачів в рівних частках на користь позивача слід стягнути понесені та документально підтверджені останнім судові витрати - судовий збір в загальному розмірі 2\~270 грн.

Outcome: approved