Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обгрунтування якого посилається на те, що 12 лютого 2022 року вона уклала з відповідачем ( в подальшому - Туроператор) договір на туристичне обслуговування, згідно з умовами якого вони з чоловіком повинні були відправитися на відпочинок до Єгипту м. Шарм Єль Шейх в період з 27 лютого 2022 року по 11 березня 2022 року, тобто на повних дванадцять днів та одинадцять ночей з урахуванням термінів перельоту та заселення. Загальна вартість туристичних послуг становила 50900 грн., які були сплачені нею в повній сумі Турагенту, яким на підставі агентського договору № 782 по реалізації туристичних продуктів від 18.09.2020 виступала ФОП [PERSON] . Однак, у зв`язку з введенням в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану та закриттям авіасполучення, туристичну послугу згідно з умовами договору вона не отримала і була в усній формі повідомлена про те, що послуга надаватися тимчасово не буде. В офісі туристичної агенції, де нею укладався договір, їй повідомили, що такий самий тур за ті самі кошти будуть надані на іншу дату, як тільки буде така можливість, а у разі відмови від туру, їй будуть повернуті грошові кошти у повній сумі. При цьому Турагент сам зобов`язався надати інший тур в строк до 01 травня 2022 року. Однак в подальшому, ані Туроператор, ані Турагент, на зв`язок не вийшли, альтернативного туру не запропонували, сплачені нею кошти не повернули, хоч їх діяльність не була зупинена, туристичні послуги населенню надаються, незважаючи на воєнний стан в Україні. Направлена нею претензія щодо повернення грошових коштів Відповідачем була залишена без відповіді, а Третя особа повідомила, що з її боку порушень умов Договору немає. Позивач вважає, що Відповідачем було істотно порушено умови Договору, тому просить його розірвати, стягнути з відповідача неповернуті їй з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних у загальній сумі 64798,44 грн., а також моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., оскільки вважає, що витрачені на туристичну поїздку і неповернуті кошти, а також постійні думки про те, що вона їх втратила, викликали у неї стресову ситуацію, вона дуже сильно нервувала через втрату значної суми коштів. Стислий виклад пояснень третьої особи. Третя особа ФОП [PERSON] , не погодившись із позовом, надіслала свою пояснення, в яких зазначила, що вказані позивачем обставини не відповідають дійсності, оскільки турагенція роботу не припиняла, офіс працює у звичному режимі, телефони та соцмережі активні. Вони перші вийшли на зв`язок з позивачем 24.02.2022 та сповістили про те, що чекають інформації та дій від туроператора - TOB «ТТВК». На лист-претензію позивача вони відповіли своєчасно, ніяких порушень у своєї діяльності не вбачають, оскільки ними були надані позивачу усі необхідні документи для здійснення подорожі: авіаквитки, ваучер, страховий поліс та ін., а неможливість скористуватися послугами у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та закриттям авіасполучення, не є виною відповідача. Вважає, що підтверджень вини відповідача позивачем також не надано. Зазначила, що пообіцяти позивачу надати тур з вильотом із Києва або повернути сплачені туристами кошти вона не могла, оскільки їй не було відомо скільки часу буде діяти воєнний стан та коли в Україні відновиться авіасполучення. Щодо повернення коштів пояснила, що сплачених туристами коштів вона на руках не має, отже не має права розпоряджатися ними. Також Третя особа з посиланням на офіційні джерела, надала суду відому їй інформацію стосовно відповідача у позовній заяві - туроператора TOB «ТТВК», в якій зазначила, що 30.06.2022 року стало відомо, що за ініціативи СБУ арештовано корпоративні права туристичної агенції (туроператора ТТВК), оскільки українська спецслужба встановила, що кінцевим бенефіціаром цієї компанії є російський мільярдер, наближений до політичної верхівки країни-агресора. Наразі, за рішенням суду, на його туристичний бізнес в Україні накладено арешт, усі арештовані активи передано в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами (АРМА). До 30 червня 2022 року (дата арешту активів) ТОВ «ТТВК» не відмовлялася від туристів та зобов`язань перед ними після закінчення воєнного стану. Про це свідчать публічні звернення до агентів та туристів у соцмережах, не дивлячись на те, що згідно зі статтею 20 (Договір на туристичне обслуговування) Закону України «Про туризм», настання воєнного стану (форс-мажорних обставин) взагалі позбавляє туроператора відповідальності перед туристами. Процесуальні дії у справі. 24.01.2023 позовна заява надійшла до суду. 30.01.2023 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. 27.02.2023 на електронну адресу суду, а 07.03.2023 - поштою від третьої особи надійшли письмові пояснення. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило, відповідач відзив на позов не подав. За таких обставин суд вирішив за можливе розглянути справу на підставці наявних в ній доказів. Фактичні обставини, встановлені судом. 12.02.2023 року між Позивачем [PERSON] та Чайкою Д.В. , як представника «Турагента», яка діяла від імені та за дорученням TOB «ТТВК» тм TUI Ukraine («Туроператор»), було укладено Договір на туристичне обслуговування, згідно з п.2.1 якого Туроператор зобов`язався відповідно до бронювання Турагента, здійсненого за замовленням туриста (замовника) надати комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), надати інформаційно-консультаційні послуги, а Турист зобов`язався на умовах цього Договору прийняти та оплатити їх /а.с.6-9/. Пунктом 3.2.8 Договору передбачено, що у випадку неможливості виконання Туроператором умов, що викладені в листі бронювання, він зобов`язаний повернути Туристу усі сплачені ним грошові кошти за Туристичний продукт. Розділом 6 Договору визначена відповідальність сторін. Так, згідно з п.6.2 Туроператор не несе відповідальності за відміну рейсу чи зміни часу відправлення/прибуття рейсу, пункту призначення авіарейсів і пов`язаних з цим змін програми туру, зміни обсягів і термінів надання туристичних послуг. Туроператор не несе відповідальності і не відшкодовує витрати туриста за оплачені послуги, якими турист не скористався у період обслуговування з причин, що не залежали від Туроператора (п.6.3.). Пунктом 6.9 Договору передбачено, що Туроператор не несе відповідальності за обставини, на які він не може прямо впливати. 27.01.2022 року Туроператор через Турагента підтвердив замовнику послуг його заявку на тур з 27.02.2022 по 11.03.2022 на 2-х осіб /а.с.23-24/. Туроператор через Турагента оформив Лист бронювання на двох осіб - позивача [PERSON] та [PERSON] , видав позивачу туристичний ваучер № 5883545 для туристичної поїздки до Єгипту, м. Шарм Єль Шейх, в період з 27.02.2022 року по 11.03.2022 року, вартість туристичних послуг склала 50900, 00 грн., яку позивач сплатила двома платежами - 27.01.2022 року на суму 15300,00 грн. та 12.02.2022 року на суму 35600,00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями /а.с.10-15/. Згідно з наданими позивачу квитками, виліт на відпочином мав відбутися 27.02.2022 року о 03.55 год. із м. Київ /а.с.16, 17/. Указом Президента України № 64/22 від 24 лютого 2022 року в Україні запроваджено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в подальшому продовжувався Указами Президента № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року та № 341/2022 від 17 травня 2022 року, наслідком яких стало закритим регулярне пасажирське авіасполучення через державний кордон України з 24 лютого 2022 року. 24.02.2022 року Туроператор TUI Ukraine на своєму офіційному сайті опублікував повідомлення для туристів про те, що у зв`язку з введенням воєнного стану по всій території України та закриттям повітряного простору, станом на 11.30 всі рейси Туроператора TUI скасовано, оперативна інформацію буде надаватися кураторами туристичних агентств в офіційних групах /а.с.25/. 15.03.2023 туристам було повідомлено про тимчасову недоступність сайту tui.ua з технічних причин. Зазначено, що після Перемоги України та стабілізації ситуації у країні будуть виконані всі взяті на себе зобов`язання перед партнерами та клієнтами компанії /а.с.26/. Відповідно до Е-доказу (скріншоту Viber - VoIP-додатку) 24 лютого 2022 року представник Турагента повідомив Позивача на його сторінку у Viber месенджері свій особистий номер телефону, а також про закриття всіх аеропортів і надання згодом додаткової інформації. Аналогічне за змістом спілкування відбулося між Позивачем та представником Турагента 01.03.2023 року /а.с.26-27/. 26.10.2022 року позивач направила Відповідачу та Третій особі претензію щодо повернення грошових коштів за ненадані туристичні послуги /а.с.18-19/, на яку від ФОП [PERSON] отримала відповідь за № 047 від 03.11.2022 року, в якій зазначено про те, що Турагентом не порушено жодного пункту Договору, у відповідності до Договору були надані консультаційні послуги, запропоновані варіанти відпочинку, надані рекомендації щодо особливостей відпочинку, візового режиму та ін., заброньовано обраний тур, підписаний договір на туристичне обслуговування. Щодо повернення коштів третя особа пояснила замовнику, що відповідно до п.1.13 Договору грошові кошти, отримані від туриста, не є власністю Турагента, тому були в повному обсязі перераховані Туроператору, підтвердженням чого є оформлення замовнику всього пакету документів для здійснення туристичного туру. Також у відповіді надані додатково пояснення незалежних від Турагента причин неможливості здійснення подорожі, а також стосовно арешту усіх рахунків Туроператора, отримані, як зазначено у відповіді, з офіційних джерел інформації /а.с.22-23/. Зміст спірних правовідносин. Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, що пов`язані із захистом прав споживачів, які регулюють порядок укладення та розірвання договорів, відшкодування моральної шкоди у зв`язку з порушенням умов виконання договірних зобов`язань. Норми права, які застосовує суд та мотиви їх застосування. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині першій статті 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Частиною 1 статті 906 ЦК України передбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.11 ст.907 цього Кодексу, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Згідно зі статтею 5 Закону України «Про туризм», туристичні оператори юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність. Відповідно до частин першої-третьої статті 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону. Туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, коли це відбулося з вини туриста (ч.9 ст.20 Закону України «Про туризм»). Відповідно до частини десятої цієї статті, туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, якщо це відбулося з вини туриста. Частиною 11 ст.20 вказаного Закону визначено, що турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов`язаних із відмовою. Відповідно до ч.12 ст.20 Закону України «Про туризм» туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини туриста; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити. Відповідно до частин першої, другої статті 32 цього Закону, за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини. Статтею 33 Закону передбачено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Заподіяна туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб`єктом туристичної діяльності в порядку, встановленому законом. Суб`єктам туристичної діяльності, яким заподіяна шкода юридичними чи фізичними особами внаслідок порушення ними законодавства в галузі туризму, збитки відшкодовуються відповідно до закону. За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 1 ст. 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно з ч.1 ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Нормою частини другої цієї статті передбачено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких обставин: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Згідно з ч.3 ст.652 ЦК України у разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору. Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Згідно з частиною другою цієї статті, якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків. Відповідно до ч.1 ст.906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У статті 25 Закону України «Про туризм» встановлено, що туристи мають право на відшкодування матеріальних і моральних збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин, їх аналіз свідчить, що туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору у разі наявності його вини. Туроператор звільняється від відповідальності за невиконання умов договору, якщо таке невиконання сталося у результаті подій, які туроператор не міг передбачити. Згідно з ч. 2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму ВС України № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, вини останнього в її заподіянні та причинного зв`язку між протиправністю діяння та шкодою. Нормами ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.3 цієї статті). Висновок суду. Позивач, звертаючись до суду із вимогами до стягнення сплачених грошових коштів, свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач не виконав зобов`язань за укладеним договором, наполягає на стягненні сплачених нею коштів, інфляційних втрат, 3 % річних та моральної шкоди. Разом з тим, встановлено, що відповідач вчинив зі свого боку дії щодо надання послуг за укладеним договором, про що свідчить отримання позивачем ваучера (квитків) на дві особи для здійснення туристичної подорожі, і ця обставина не заперечується позивачем. Неможливість завершити надання послуг до кінця (незабезпечення відправлення літаком в країну, де було заброньовано відпочинок) пов`язана з форс-мажорними обставинами, подіями непереборної сили, оскільки з 05.30 години 24 лютого 2022 року в Україні запроваджено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався Указами Президента, і діє до цього часу. У зв`язку з введенням воєнного стану регулярне пасажирське авіасполучення через державний кордон України з 2402.2022 року закрито. Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 засвідчила військову агресію Російської Федерації проти України, як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Вищевказаним листом ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, виконання якого стало неможливим у встановлений термін, внаслідок настання таких форс-мажорних обставин. Враховуючи непрогнозовані події, що відбуваються у зв`язку із повномасштабною війною, яка триває, і наслідками, які настають в результаті військових дій, виконати умови договору відповідачем було неможливим. При цьому суд враховує, що п.6.3, п.6.9 Договору на туристичне обслуговування, укладеному між сторона по справі, передбачено, що Туроператор не несе відповідальності і не відшкодовує витрати Туриста за оплачені послуги, якими турист не скористався у період обслуговування з причин, що не залежали від Туроператора, і Туроператор не несе відповідальності за обставини, на які він не може прямо впливати. Пунктом 3.2.8 Договору передбачений обов`язок Туроператора повернути усі сплачені Туристом грошові кошти за туристичний продукт у випадку неможливості виконання умов, що викладені в листі бронювання. У даному випадку доказів порушення Відповідачем обов`язків, зазначених в листі бронювання, суду не надано, і про таке порушення позивач не вказує. Про те, що Позивач була ознайомлена зі змістом ст.ст.19, 20 Закону України «Про туризм», якими передбачена відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування (крім випадків, коли таке невиконання або неналежне виконання сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити), свідчить її підпис в Договорі на туристичне обслуговування. Отже, оскільки позивач не довів порушення відповідачем умов Договору на туристичне обслуговування, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про розірвання договору і стягнення з відповідача суми боргу. Відповідно відсутні підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3 % річних та моральної шкоди, оскільки ці вимоги є похідними від позовних вимог про стягнення коштів основного боргу. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, позов задоволенню не підлягає. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовляється, судовий збір слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed