Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування витрат, пов`язаних з регламентною виплатою в порядку регресу. Свої вимоги мотивує тим, що 05 грудня 2018 року приблизно о 23 годині 40 хвилин [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «РЕНО ЛАГУНА», н.з. Республіки Польща [NUMBER] , рухаючись по проїзній частині вулиці Київської в м. Вінниця, яка має 4 смуги для руху в обох напрямках, в напрямку вул. С. Зулінського, в районі е/о № 165 допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який не переконавшись у власній безпеці, перетинав проїзну частину в невстановленому місці, справа-наліво по напрямку руху автомобіля. Внаслідок ДТП, відповідно до висновку судово медичної експертизи № 1290/588 від 18 червня 2019 року, [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які являлися небезпечними для життя на момент спричинення та належать до тяжких тілесних ушкоджень. Відповідно до висновку судово-автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизи №287 від 03.06.2019 [PERSON] повинен був діяти відповідно до п.п.12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, [PERSON] порушив вимоги п.п. 4.7, 4.14 Правил дорожнього руху України. Постановою слідчого СВ Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області від червня 2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдино реєстру досудових розслідувань за №12018020010004718 від 06 грудня 2018 року, закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в діях водія [PERSON] , [INFO] . В силу вимог частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В силу вимог частин 1-2, 5 статті 1187 ЦК України «джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого». На час дорожньо-транспортної пригоди відповідач [PERSON] не мав чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. TOB «Юридична компанія «Відшкодування» в інтересах [PERSON] звернулося до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - Позивач/МТСБУ) з заявою від 04.10.2019 року про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Потерпілій особі - [PERSON] МТСБУ на підставі наказу №3262 від 17.03.2020 року сплатив страхове відшкодування 135 417,02 грн. МТСБУ на адресу відповідача, було направлено вимогу №3.1-02/9274 від 19.03.2020 року про відшкодування МТСБУ суми страхового відшкодування внаслідок ДТП, однак відповідачем жодних дій з відшкодування завданих збитків вчинено не було, тому позивач звертається до суду з даним позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2021 року позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування витрат, пов`язаних з регламентною виплатою в порядку регресу передано за підсудністю до Калинівського районного суду Вінницької області. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 10.12.2021 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання. 19.01.2022 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про витребування доказів. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 21.01.2022 року задоволено клопотання відповідача про витребування доказів. Представником відповідача [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого в задоволенні позовних Моторного (транспортного) судового бюро України просить відмовити в повному обсязі з мотивів наведених у відзиві. 23.02.2023 року ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області підготовче судове провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно наявних в матеріалах справи заяв, просив судові засідання по справі проводити без участі представника позивача за наявними у справі матеріалами. Позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі. У судове засідання відповідач та його представник не з`явилися. 23.02.2023 року на електронну адресу суду за вх. № Еп-414/23 надійшла заява представника відповідача Шкрабалюк Ю.В. про розгляд справи без участі відповідача та його представника в порядку письмового провадження, в задоволені позову просить відмовити. При ухвалені судового рішення просить врахувати письмові пояснення відповідача та його представника та висновки, які викладені у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2020 року в справі № 532/1374/18, від 05 вересня 2019 року в справі № 234/16272/15-ц. Зважаючи, що сторони виклали свою позицію у направлених до суду заявах по суті справи, повідомлені про час та місце судового засідання належним чином, але не скористалися своїм правом взяти участь у судовому засіданні або надати заяви про його відкладення, що не перешкоджає розгляду справи по суті, суд на підставі ст. 223 ЦПК України вирішив справу без присутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 грудня 2018 року приблизно о 23 годині 40 хвилин [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «РЕНО ЛАГУНА», н.з. Республіки Польща [NUMBER] , рухаючись по проїзній частині вулиці Київської в м. Вінниця, яка має 4 смуги для руху в обох напрямках, в напрямку вул. С. Зулінського, в районі е/о № 165 допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який не переконавшись у власній безпеці, перетинав проїзну частину в невстановленому місці, справа-наліво по напрямку руху автомобіля. Відомості про дану подію внесені до ЄРДР за № 12018020010004718. Постановою слідчого СВ Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області від 28 червня 2019 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12018020010004718 від 06.12.2018 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України в діях водія [PERSON] , [INFO] . Копію постанови направлено начальнику Управління патрульної поліції м. Вінниці, для притягнення пішохода [PERSON] до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України. Внаслідок ДТП, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №120/588 від 18..06.2019, пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: «Закрита черепно-мозкова травма забій головного мозку. Забій м`яких тканин тім`яної ділянки. Поверхневі рани та садна лобної ділянки, шиї, обличчя. Закрита травма грудної клітки. Малий гематоракс праворуч. Закритий перелом обох лобкових та обох сідничних кісток із незначним зміщенням. Вторинно-відкритий уламковий перелом обох кісток лівої гомілки зі зміщенням. Рвана рана правої кисті із пошкодженням сухожилків розгиначів 4, 5-го пальців», вказані ушкодження у [PERSON] являлися небезпечними для життя в момент спричинення, належать до тяжких тілесних ушкоджень. Відповідно до висновку судово-авто технічної, транспортно-трасологічної експертизи № 287 від 03.06.2019, водій [PERSON] повинен був діяти відповідно вимогам п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України: - п. 12.2 «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»; - п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди». В ситуації, яка склалася, водій автомобіля «РЕНО ЛАГУНА» [PERSON] не мав технічної можливості попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування, з зупинкою автомобіля «РЕНО ЛАГУНА» до смуги руху пішохода, при цьому в його діях не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися б в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, пішохід [PERSON] порушив вимоги п.п. 4.7, 4.14 а, б, г Правил дорожнього руху України, де вказано: - п. 4.7 «Пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч»; - п. 4.14 «Пішоходам забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід; г) переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження (а.с. 7-8). TOB «Юридична компанія «Відшкодування» в інтересах [PERSON] звернулося до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою від 04.10.2019 року про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 9-10, 11-12). Потерпілій особі - [PERSON] МТСБУ на підставі наказу №3262 від 17.03.2020 року сплатив страхове відшкодування 135 417,02 грн. (а.с. 13). МТСБУ на адресу відповідача, було направлено вимогу №3.1-02/9274 від 19.03.2020 року про відшкодування МТСБУ суми страхового відшкодування внаслідок ДТП (а.с. 19). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Положеннями статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що, з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу (пункт 21.3 статті 21 Закону). Регулювання діяльності та здійснення регламентних виплат МТСБУ здійснюються відповідно до розділу IV Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Підпунктом а) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п.п. 38.2.1 ст. 38.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. За ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо , що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.92 р., володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т.п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них.\~\~\~\~\~ Згідно вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до пунктів 4.7 та 4.14 а, б, г Правил дорожнього руху України пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч. Пішоходам забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід; г) переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження. Із дослідної частини експертизи № 287 вбачається, що в даній дорожній обстановці, дії водія автомобіля «РЕНО ЛАГУНА» держ. номер [NUMBER] [PERSON] з технічної точки зору регламентувались вимогами п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху, зміст яких викладений в дослідницькій частині. Наїзд на пішохода [PERSON] автомобілем «РЕНО ЛАГУНА» держ. номер [NUMBER] стався на проїзній частині вул. Київська м. Вінниці на правій смузі руху в напрямку вул. С. Зулінського перед початком осипу скла. В умовах даної пригоди величина безпечної швидкості руху автомобіля «РЕНО ЛАГУНА» держ. номер [NUMBER] , при умові видимості проїзної частини 70 м, визначається рівною не більше 76.4- 91,5 км/год. В ситуації, яка склалася, при технічних параметрах вказаних в ухвалі про призначення експертизи, водій автомобіля «РЕНО ЛАГУНА» [PERSON] не мав технічної можливості попередити наїзд на пішохода шляхом термінового гальмування, з зупинкою автомобіля «РЕНО ЛАГУНА» до смуги руху пішохода. В ситуації, яка склалася, при технічних параметрах вказаних в ухвалі про призначення експертизи, в діях водія автомобіля «РЕНО ЛАГУНА» [PERSON] не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися б в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Згідно постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 07.08.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Таким\~ чином, в діях пішохода [PERSON] , є порушення п.п. 4.7 та 4.14 а, б, г Правил дорожнього руху України, та дані порушення знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, під час якої йому заподіяно шкоди. Враховуючи вищезазначене, судом не встановлено, що\~ дії відповідача [PERSON] були неправомірними та наявний безпосередній причинний зв`язок між його діями і шкодою, завданою [PERSON] , оскільки він не мав можливості уникнути ДТП в зв`язку з діями пішохода, тому позов Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування витрат, пов`язаних з регламентною виплатою в порядку регресу задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed