Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

13 вересня 2021 року позивач [PERSON] , через представника [PERSON] (довіреність від 14 грудня 2021 року (а.с.4), дійсна до 14 грудня 2024 року (а.с.26), звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 908 697,60 грн, а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ним та відповідачем 02 березня 2021 року укладено договір позики № 02032021 (далі - договір позики, договір), відповідно до умов якого (п.2.2) позичальник отримав у власність 812 020,30 грн, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) становило 29 000,00 доларів США. Відповідно до п.2.3. договору повернення позики здійснюється у гривні за курсом НБУ, що діятиме на дату повернення позики відповідно до грошового еквіваленту, встановленого п.2.2 договору. Строк повернення позики встановлено 02 липня 2021 року. 30 червня 2021 року укладено додаткову угоду, відповідно до умов якої додатково було передано відповідачу 14 000,00 доларів США, строк повернення - не пізніше 06 серпня 2021 року. 05 серпня 2021 року відповідач повернув лише частину боргу в сумі 9 000,00 доларів США. На день підписання позовної заяви залишок заборгованості за договором позики становить 908 697,60 грн, еквівалент 34 000,00 доларів США, за курсом НБУ 26,7264 грн за 1 долар. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 15 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху (а.с.13). Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року позовну заяву за підсудністю передано для розгляду Дніпровському районному суду міста Києва (а.с.29). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справі між суддями від 15 листопада 2022 року, головуючою суддею визначено А.В. Слободянюк (а.с.39). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року позовну заяву залишено без руху (а.с.42, 43). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розгляд справи призначено до підготовчого судового засідання (а.с.47- 49). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 лютого 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с. 69,70). Згідно інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання відповідача, [PERSON] , дата народження [INFO] , місце народження - Ісламська республіка Афганістан Кабул, останній був зареєстрований в період часу з 12 вересня 2017 року по 14 вересня 2017 року за адресою: [ADDRESS] , вибув з місця проживання за заявою (а.с.41). Про розгляд справи відповідач повідомлявся за останнім відомим зареєстрованим місце проживання, на адресу суду повернулась поштова кореспонденція із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», також судом опубліковано оголошення про розгляд справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет. Станом на час ухвалення у справі рішення відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у спосіб, передбачений ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. До початку проведення судового засідання представник позивача [PERSON] звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. За змістом ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між сторонами [PERSON] та [PERSON] 02 березня 2021 року укладено договір позики № 02032021, відповідно до п.2.2. якого сторони визначили грошовий еквівалент зобов`язання відповідача (позичальника) щодо повернення позики в гривні за курсом НБУ станом на день укладання договору та передачі позики (100 доларів США = 2800,07 гривень). Розмір позики на день передачі становить 29 000,00 доларів США. Пунктом 2.3. договору встановлено повернення позики у гривні за курсом НБУ, що діятиме на дату повернення позики (її частини) відповідно до грошового еквіваленту, встановленого п. 2.2 договору. У разі зміни (збільшення) НБУ курсу долару щодо гривні на дату повернення позики її розмір (розмір частини позики) підлягає перерахунку пропорційно зміні (збільшенню) курсу НБУ. Відповідно до п.3.1. договору позики, позикодавець передав, а позичальник прийняв позику у повному розмірі в момент підписання цього договору, про що свідчать підписи сторін на цьому договору, у зв`язку з чим позичальник не має права оспорювати цей договір на тій підставі, що грошові кошти (позика) не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ні це встановлено в статті 2 цього договору. Позику передано у готівковій формі (п. 3.2). Відповідно до 5.1. договору позичальник зобов`язується повернути позику однією сумою - 812 020,30 грн., що за курсом НБУ, встановленим на дату передачі позики, складає еквівалент 29 000,00 доларів США, строк повернення - не пізніше 02 липня 2021 року включно (а.с.5-7). 30 червня 2021 року сторони уклали додаткову угоду про внесення змін і доповнень до договору позики № 02032021 від 02 березня 2021 року (далі - додаткова угода), відповідно до якої внесено зміни до пункту 2.2. основного договору та відповідачу передано 380 468,20 грн., що за курсом НБУ на день укладання додаткової угоди становить 14 000,00 доларів США. Дата повернення позики - не пізніше 06 серпня 2021 року (п.4, а.с.8,9). У позові вказується, що відповідач станом на 05 серпня 2021 року повернув частину боргу в сумі 9 000,00 доларів США, на день підписання позовної заяви залишок заборгованості за договором позики становить 908 697,60 грн., еквівалент 34 000,00 доларів США за курсом НБУ 26,7264 грн. за 1 долар. Отже, як вбачається з додатковї угоди до договору позики сторони узгодили внесення змін до п. 2.1. договору позики щодо додаткової передачі 380 468,20 грн, що за курсом НБУ на день укладання додаткової угоди становить 14 000,00 доларів США, загальний розмір позики - 1 192 488,50 грн, що є еквівалентом 43 000,00 доларів США. У додатковій угоді пункт 5.1. договору позики викладено у наступній редакції «5.1. позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику у гривні однією сумою 1 192 488,50 грн або іншу суму з урахуванням положення п.2.2. договору, не пізніше 06 серпня 2021 року». За домовленістю сторін позика може бути повернута частинами протягом строку дії договору. Як вбачається з п.6 додаткової угоди до договору, сторони дійшли згоди, що інші положення договору не змінюються і є чинними. Аналізуючи вище вказаний п.3.1. договору позики, який є незмінним, суд дійшов висновку, що відповідачем було отримано позику як і за основним договором позики, так і за додатковою угодою до договору позики. Отже, передача коштів відповідачу підтверджується умовами договору позику, а саме п.3.1. Відповідно до п.3.3. договору позики проценти за користування позикою не нараховуються. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу (ЦК) України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як вбачається зі спірного договору позики, сторони обумовили повернення залишку позики у гривні, виходячи з офіційного курсу долара до національної валюти станом на час повернення позики. Відповідно до положення ст.13 Цивільного процесуального Кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем у позові вказується, що на день підписання позовної заяви (10 вересня 2021 року) залишок заборгованості за договором позики становить 908 697,60 грн, еквівалент залишку - 34 000,00 доларів США за курсом НБУ 26,7264 грн. за 1 долар. На офіційному сайті НБУ розміщено архів провідних валют, згідно якого офіційний курс долара до національної валюти, встановлений НБУ, станом на 10 вересня 2021 року становив 1 долар - 26,7264 грн. Позивач просить стягнути з відповідача 908 697,60 грн. На час звернення позивача до суду з боку відповідача не надано доказів на підтвердження повного виконання ним своїх зобов`язань щодо повернення суми боргу за основним договором позики та додаткової угоди до нього. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 , ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази, беручи до уваги норми чинного законодавства, які регулюють даний вид правовідносин, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за договорами позики є обґрунтованими, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат, які полягають у сплаті судового збору, суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України, відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 9086,98 грн, сплата якого документально підтверджена випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 13 вересня 2021 року (а.с.37).

Outcome: approved