Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що перебував із відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 травня 2014 року розірвано. Від вказаного шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 липня 2022 року з нього стягнуто аліменти на утримання та виховання неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] до їх повноліття, в розмірі прожиткового мінімуму встановленого законом на кожну дитину щомісячно, починаючи з 01.06.2022 року. Разом з тим, вказуючи на те, що у нього змінився матеріальний та сімейний стан, а також погіршився стан здоров`я, просив зменшити розмір аліментів. Зокрема, в обґрунтування підстав для зменшення розміру аліментів вказував, що згідно інформації про доходи від підприємницької діяльності Державної податкової служби України з 10.01.2020 року по 31.12.2021 року його доходи від підприємницької діяльності становлять 20 000 тис. гривень. Крім того, зазначав, що погіршився його стан здоров`я, у зв`язку з чим він змушений постійно витрачати кошти на ліки. Також, вказував, що на його фактичному утриманні знаходиться непрацездатна мати [PERSON] , [INFO] , яка є пенсіонером. Також вказував, що він повторно уклав шлюб із [PERSON] , яка має сина [PERSON] та проживають однією сім`єю. Вважає, що вищевказане є доказом того, що його матеріальний стан погіршився та тимчасові заробітки не дають змоги сплачувати присуджений раніше розмір аліментних зобов`язань за судовим рішенням, а тому просив про зменшення розміру аліментів, присуджених рішення суду. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, не заперечували проти винесення заочного рішення по справі. Відповідачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася, причину своєї неявки суду не повідомила. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Під час розгляду справи, судом встановлено, а також підтверджується наявними у справі доказами, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 травня 2014 року розірвано. Від вказаного шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 липня 2022 року з позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання та виховання неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] до їх повноліття, в розмірі прожиткового мінімуму встановленого законом на кожну дитину щомісячно, починаючи з 01.06.2022 року(а.с.13). Так, звертаючись до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, позивач як на підставу позовних вимог посилалася на те, що з 10.01.2020 року по 31.12.2021 року його доходи від підприємницької діяльності становлять 20 000 тис. грн., що є недостатнім для сплати аліментів та його власного існування, а тому, у зв`язку із зміною його матеріального стану, а також й сімейного, просив вирішити питання про можливість зменшення розміру стягнення аліментів на утримання дітей. Крім того, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, положення ст.15 ЦК України визначають право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. При цьому, у частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтями 150,180 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Разом з тим, частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. При цьому, згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Таким чином, враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Отже, статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Зокрема, звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався як на одну з підстав - зміну у нього сімейний стан, оскільки від іншого шлюбу у його дружини [PERSON] , є син [PERSON] , який проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, а також скрутне матеріальне становище та низький рівень доходів та погіршення його стану здоров`я. Разом з тим, оцінюючи надані позивачем докази на підтвердження наявності підстав для зменшення розміру аліментів суд не приймає до уваги як підставу - посилання позивача на те, що у нього на утриманні перебуває син [PERSON] , оскільки дружина позивача [PERSON] не позбавлена права звернутися до суду про стягнення аліментів на утримання її сина з батька дитини, а отже дана обставина не змінює сімейний стан та не свідчить про погіршення матеріального становища. Суд враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір. До таких висновків дійшов Верховний суд у постанові від 28 травня 2021 року (справа № 715/2073/20). Також, суд не бере до уваги посилання позивача з приводу того, що у нього на утриманні перебуває непрацездатна матір [PERSON] , [INFO] , оскільки на підтвердження даного факту позивачем не було надано будь-яких доказів, а саме розмір пенсії матері, та необхідності її утримання. Щодо доводів позивача на погіршення стану його власного здоров`я, то дані доводи суд також до уваги не приймає, оскільки усі надані позивачем докази, у тому числі й щодо перебування на лікуванні датовані з 2015 року по серпень 2021 рік, тобто періодом до постановлення рішення суду про стягнення аліментів, а також позивачем не надано доказів щодо його доходів, отриманих після липня 2022 року, не зважаючи на те, що докази погіршення матеріального стану мають існувати саме після постановлення судом рішення про стягнення аліментів. Так, відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). За змістом положень ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей у липні 2022 року змінилося його матеріальне становище у сторону погіршення, а також погіршився стан здоров`я, у зв`язку з чим на даний час підстави для зменшення визначеного судом розміру аліментів на дітей відсутні й відповідно у задоволенні позову слід відмовити. При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він після усунення підстав, які слугували для відмови у задоволенні позову, не позбавлений можливості у подальшому звернутися до суду із вказаними вимогами.

Outcome: dismissed