Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог вказав, що з 07.02.2015 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. 08.12.2021 року відповідачка звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до позивача про розірвання шлюбу (ЄУН 333/8685/21). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . У період шлюбу, за спільні гроші, подружжям була набута квартира [ADDRESS] , право власності на яку зареєстроване за відповідачкою (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру відбулося 04.02.2022 року). У позовній заяві [PERSON] просить суд: - визнати квартиру [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] ; - здійснити поділ спільного набутого під час шлюбу майна подружжя [PERSON] та [PERSON] - визнати за [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ) право власності на частину квартири [ADDRESS] ; - стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді. Відзив на позовну заяву [PERSON] , відподачкою за первісним позовом [PERSON] не подавався. Короткий зміст зустрічних позовних вимог У свою чергу, відповідачка [PERSON] подала зустрічний позов про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] вказала, що у період з 07.02.2015 року по 24.05.2022 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 24.05.2022 року за рішенням суду шлюб розірвано. Сторони від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Під час шлюбу сторони набули майно: - квартиру [ADDRESS] ( [PERSON] уклав договір купівлі-продажу майнових прав на зазначену квартиру з ТОВ «Азимут Трейдінг Запоріжжя», за умовами якого він здійснив оплату за сплату майнових прав у розмірі 63400,00 грн. та у подальшому щомісячно, з бюджету сімї, оплачував у розмірі 9100,00 грн.); - приміщення комори № 5 загальною площею 6,50 кв.м., яка розташована у підвальному приміщенні [ADDRESS] ( [PERSON] уклав договір купівлі-продажу майнових прав на приміщення-комору № 1/05/19 від 07.06.2019 року з ТОВ «Запорізький ДБК», а також актом приймання-передачі майнових прав на приміщення-комору від 31.08.2021 року. Вартість майнових прав на приміщення-комору склала 34833,50 грн. та повністю сплачена [PERSON] , що підтверджується довідкою ТОВ «Запорізький ДБК» вих. № 71 від 31.08.2021 року); - велосипед горний вартістю 16443,00 грн. У зустрічному позові [PERSON] просить суд: -поділити спільне майно подружжя, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] суму вартості частини велосипеду у розмірі 8221,50 грн.; - визнати приміщення-комору [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] - здійснити поділ спільно набутого майна подружжя, а саме приміщення-комори [ADDRESS] , визнавши право власності за [PERSON] на частину приміщення-комори [ADDRESS] . Відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] , відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] не подавався. Процесуальні дії у справі 18.05.2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя. У позовній заяві на виконання вимог п. 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивач зазначив, що ним вживалися заходи забезпечення позову до подання ним позовної заяви до суду. 17.02.2022 року позивачем до Комунарського районного суду м. Запоріжжя була подана заява про вжиття заходів забезпечення позову. Позивачем сплачено судовий збір за подання до суду заяви про забезпечення позову у розмірі 496,20 грн. Ухвалою суду (ЄУН 333/1090/22, провадження № 2-з/333/62/22) заява про вжиття заходів забезпечення позову позивача задоволена. Судом вжито заходів процесуального примусу. А саме, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Встановлено заборону вчиняти будь-яким особам, будь-які дії відносно квартири [ADDRESS] , у тому числі здійснювати реєстрацію місця проживання будь-яких осіб у ній. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.05.2022 року, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Призначене підготовче засідання у справі на 05.07.2022 року об 11-30 год. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2022 року, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 27.10.2022 року на 15-15 год. 22.11.2022 року представник відповідача [PERSON] за первісною позовною заявою\~ адвокат Дем`янова В.Є., яка діє в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до\~ [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2022 року, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано їх в одне провадження за єдиним унікальним номером № 333/1762/22. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження,\~призначивши підготовче судове засідання на\~20.12.2022 року\~о 12-30 год. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2022 року поновлено [PERSON] строк для подання доказів. Ухвалено перейти зі стадії розгляду справи по суті до стадії підготовчого провадження у справі за позовом\~ [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2022 року підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя\~закрите. Призначено справу до судового розгляду по суті на\~30.01.2023 року о 15-00 год. Встановлені судом фактичні обставини у справі і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб (повторно) Серія [NUMBER] , яке видане Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) 11.02.2022 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб 07.02.2015 року, про що 07.02.2015 року складено відповідний актовий запис № 53. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2022 року (ЄУН 333/8685/21) шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 07 лютого 2015 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (актовий запис № 53) розірваний. [PERSON] залишено прізвище « [PERSON] », яке було змінене під час державної реєстрації шлюбу між сторонами. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторно) Серія [NUMBER] , яке видане Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), дата видачі: 11.02.2022 рік. Суд встановив, що до переліку спірного майна відносяться: -квартира [ADDRESS] ; - велосипед горний AVALANCHE 29 COMP (серійний номер: рама СМ19М511792). Судом також встановлено, що відповідачу за зустрічним позовом [PERSON] належать майнові права на приміщення-комору № [NUMBER] загальною площею 6,50 кв.м, розташовану у підвальному приміщенні будинку [ADDRESS] на загальну суму 34\~833,50 грн., набуття яких відбулося у період зареєстрованого шлюбу з [PERSON] . Час придбання майна учасниками справи не заперечується, про поділ іншого майна сторони не заявляють, позовні вимоги не уточнювали. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] , свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.\~ Вказав, що у період перебування у зареєстрованому шлюбу, за спільні гроші, подружжям була набута квартира [ADDRESS] , право власності на яку зареєстроване за відповідачкою (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відбулося 04.02.2022 року), що підтверджується письмовою інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер довідки: 298507698 від 08.02.2022р.). Набуття спірної квартири подружжям відбувалося наступним чином. 31.10.2017 року позивач уклав договір бронювання квартири [ADDRESS] з ТОВ «Запорізький ДБК» про резервування, шляхом надання переважного права на придбання квартири [ADDRESS] у житловому комплексі в мікрорайоні 1 житлового масиву «Південний» за ціною 812\~592,00 грн. 31.10.2017 року позивач уклав договір позики № 55/90 з ТОВ «Запорізький ДБК» за яким [PERSON] надає позику (поворотно-фінансову допомогу) ТОВ «Запорізький ДБК» у розмірі 812\~592,00 грн. 04.09.2018 року позивач та ТОВ «Запорізький ДБК» дійшли згоди про розірвання договору бронювання квартири [ADDRESS] від 31.10.2017 року, уклавши додаткову угоду від 04.09.2018 року про розірвання договору бронювання квартири [ADDRESS] від 31.10.2017 року. 04.09.2018 року позивач уклав договір про відступлення права вимоги з відповідачкою, відповідного до якого первісний кредитор [PERSON] передав, а новий кредитор [PERSON] прийняла на себе право вимоги, що належить первісному кредитору і стає кредитором за договором позики № 55/90 від 31.10.2017 року, який укладено між [PERSON] та ТОВ «Запорізький ДБК». Загальний розмір позики складає суму 812\~592,00 грн. 04.09.2018 року відповідачка уклала договір бронювання квартири [ADDRESS] з ТОВ «Запорізький ДБК» про резервування, шляхом надання переважного права на придбання квартири [ADDRESS] у житловому комплексі в мікрорайоні 1 житлового масиву «Південний» за ціною 812\~592,00 грн. 15.10.2019 року відповідачка та ТОВ «Запорізький ДБК» дійшли згоди про розірвання договору бронювання квартири № 55/90/18 від 04.09.2018 року, уклавши додаткову угоду від 15.10.2019 року про розірвання договору бронювання квартири № 55/90/18 від 04.09.2018 року. 15.10.2019 року відповідачка уклала договір купівлю-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] з ТОВ «Запорізький ДБК» про купівлю-продаж майнових прав на об`єкт нерухомості - квартири [ADDRESS] за ціною 812\~592,00 грн. 31.08.2021 року здійснюється приймання-передача майнових прав на квартиру [ADDRESS] на загальну суму 972\~013,00 грн. між [PERSON] та ТОВ «Запорізький ДБК». 29.12.2021 року відповідачкою здійснюється приймання-передача квартири [ADDRESS] на загальну суму 972\~013,00 грн. від ТОВ «Запорізький ДБК». 04.02.2022 року відповідачка здійснила державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] . З 2019 року подружжя, за спільні кошти, у спірній квартирі здійснювали ремонтні, оздоблювальні роботи. З червня 2021 року квартира відремонтована, оснащена меблям та побутовою технікою, тобто придатна для проживання. Відповідно до Висновку про вартість об`єкту оцінки, станом на 16.02.2022 року ринкова вартість спірної квартири складає 2\~413\~991,00 гривень. На придбання спірної квартири, здійснення у ній ремонту, подружжя витратило спільно набуті грошові кошти. Відповідачка [PERSON] визнає, що спірна квартира придбана сторонами за спільні кошти подружжя, однак у добровільному порядку категорично відмовляється здійснити поділ спільно набутого майна. Відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні спільно набутим майном, змінила замки на вхідних дверях у квартиру, не дає доступу до особистих речей позивача. Надає право користування квартирою іншим особам, без його згоди. Позивач вважає спірну квартиру об`єктом спільної сумісної власності подружжя, яке підлягає поділу виходячи з положень ст. 63, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України. У судовому засіданні відповідач за зустрічним позовом [PERSON] , позовні вимоги до нього [PERSON] визнав частково. Вказав, що дійсно у період перебування у зареєстрованому шлюбу, за спільні гроші, подружжям було придбано велосипед горний вартістю 16443,00 грн. Він погоджується із вказаною відповідачкою вартістю велосипеда. Не заперечує сплатити на користь відповідачки [PERSON] частину його вартості, а саме 8221,50 грн. Вимоги [PERSON] щодо визнання приміщення-комори [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та здійснення його поділу, шляхом визнання за нею права власності на частину цього приміщення-комори вважає незаконноми та необґрунтованими виходячи з наступного. Відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав на приміщення-комору №1/05/19 від 07.06.2019 року, який укладений між ТОВ «Запорізький ДБК» та [PERSON] , останній придбав майнові права на приміщення-комори для мешканців житлового будівництва [ADDRESS] (будівельна адреса). Обєктом нерухомості в обєкті будівництва є обєкт нерухомості 5 (будівельний номер), загальна площа 6,5 кв.м (проектна). Вартість майнових прав на об`єкт нерухомості складає 34\~833,50 грн. Відповідно до акту приймання-передачі майнових прав на приміщення-комору від 31.08.2021 року, який укладений між ТОВ «Запорізький ДБК» та [PERSON] , останній прийняв майнові права на приміщення-комору № [NUMBER] загальною площею 6,50 кв.м, розташовану у підвальному приміщенні будинку [ADDRESS] на загальну суму 34\~833,50 грн., згідно договору купівлі-продажу майнових прав на приміщення-комору № 1/05/19 від 07.06.2019 року. Згідно довідки ТОВ «Запорізький ДБК» вартість за договором купівлі-продажу майнових прав на приміщення-комору № 1/05/19 від 07.06.2019 року у сумі 34\~833,50 грн. [PERSON] сплачена у повному обсязі. Об`єкт нерухомості - приміщення-комора № 5 загальною площею 6,50 кв.м., яка розташована у підвальному приміщенні будинку [ADDRESS] - є новоствореном нерухомим майном. На час розгляду справи у суді, цей об`єкт не прийнятий в експлуатацію, право власності на нього не зареєстроване. У судовому порядку права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, нормами\~ЦК України\~чи будь-яким іншим нормативно-правовим актом не передбачено. Просить суд, у частині задоволення цих зустрічних позовних вимог відмовити повністю. У призначені судом судові засідання відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом [PERSON] не зявилася, реалізувала свої процесуальні права, шляхом представництва її інтересів у суді адвокатом. У судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] за первісним позовом адвокат Дем`янова В.Є., позовні вимоги [PERSON] до неї не визнала, просила суд у їх задоволенні відмовити повністю. Позовні вимоги за зустрічним позовом просила задовольнити повністю Вказала, що у період зареєстрованого шлюбу ними була придбана квартира [ADDRESS] , обладнана технікою та меблями, грошові кошти на її придбання надавали її батьки. Права власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] . Також був придбаний велосипед горний вартістю 16443,00 грн., який знаходиться у користування її колишнього чоловіка [PERSON] та приміщення-комора [ADDRESS] , майнові права на яку оформлені на відповідача [PERSON] . Вважає велосипед горний та приміщення-комору № 5 об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Просить стягнути на свою користь частини вартості велосипеда у розмірі 8221,50 грн. та визнати право власності на частину приміщення-комора № 5, розташовану у підвальному приміщенні будинку [ADDRESS] . Суд, дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши позивача, представників сторін, оцінивши наявні у справі докази приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2\~ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Положеннями\~ст. 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями\~12,\~13ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.\~76,\~81 ЦПК України, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до\~ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно до\~ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Відповідно до\~ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, тому я вважаю, що вимоги позивача порушують моє право на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Зокрема, право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~статті 69 СК. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 ЦК України). Згідно до\~ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Виходячи із особливостей даних правовідносин по справі необхідно визначити: обсяг та вартість майна, що підлягає поділу; належність його сторонам спору на праві спільної сумісної власності; наявність підстав для поділу і способи такого поділу. Отже, суд враховує, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК). В сімейних правовідносинах при поділі спільного майна подружжя передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію) (постанова Верховного Суду від 7 лютого 2018 року у справі № 654/5243/14-ц, постанова Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі 6-843цс17). У зв`язку із наведеним, в даній конкретній ситуації спірне майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, підлягає поділу між сторонами, оскільки вказане майно було придбано в період шлюбу, а сторони мають право на половину такого майна. Отже, в даних правовідносинах суд робить висновки, що вищезазначене майно є спільним майном подружжя й підлягає поділу, частки майна дружини та чоловіка є рівними, враховуючи презумпцію спільності майна, набутого за час шлюбу. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Об`єктами права власності є будь-які речі (майно). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 ЦК України). Згідно із ст. 190 ЦК майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. З аналізу чинного законодавства (статті 190, 656, 717 ЦК, Закон від 2 жовтня 1992 р. № 2654-ХІІ «Про заставу» (далі Закон № 2654-ХІІ), Закон від 19 червня 2003 р. № 979-ІV «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», Закон від 5 червня 2003 р. № 898-ІV «Про іпотеку» (далі Закон № 898-ІV)), а також з урахуванням висновків Верховного Суду України за результатами розгляду спорів з приводу майнових прав (справи № 6-29429св09, 6-52295св10, 6-32594св10), вбачається, що майнові права, поряд з будь-якими рухомими, нерухомими речами, грошима, цінними паперами, є об`єктами цивільного обороту. Слід враховувати, що до майнових прав належить, зокрема, право вимоги, що виникає з приводу володіння, користування та розпорядження майном (наприклад: спадкові права; права вимоги особи за зобов`язаннями, за якими вона є кредитором; виключні права автора і под.), право вчиняти дії щодо оформлення права власності на майно. Закон «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст.3 закону). У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 січня 2013 р. у справі № 6-168цс12 зроблено висновок, що майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" (далі - Закону) інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути, зокрема, рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності). Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону суб`єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Майнове право, що є предметом договору - це право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно, яке виникає тоді, коли виконані певні передумови, що є необхідними й достатніми для набуття права власності. Статтею 328 ЦК України\~визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, власник не зобов`язаний у кожному випадку доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно. Традиційно підстави набуття права власності поділяють на первісні (набуття права власності вперше, незалежно від волі попередніх власників) і похідні (зміна власника). Практичне значення такого поділу полягає в тому, що розглядаючи спори про захист права власності, набутого у похідний спосіб, судам необхідно враховувати імовірність наявності прав на відповідне майно в інших осіб. Відповідно до норм\~ЦК України\~до первісних підстав набуття права власності належать набуття права на новостворене майно, у тому числі об`єкт будівництва (стаття 331), переробка речі (стаття 332), привласнення загальнодоступних дарів природи (стаття 333), набувальна давність (стаття 344) та інші. Найбільш поширеними похідними способами набуття права власності юридичними особами є набуття права власності на підставі правочинів (стаття 334) та у порядку правонаступництва (стаття 107). За загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Виходячи з аналізу чинного законодавства та з урахуванням характерних ознак незавершеного будівництва слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) нерухома річ особливого роду: фізичне її створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року №6-388цс15, від 27 травня 2015 року №6-159цс15. При вирішенні питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва слід враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами. Зазначений висновок підтверджується також положенням ч. 1 ст. 1 Закону N 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до якого державна реєстрація прав на об`єкт незавершеного будівництва та їх обтяжень у випадках, установлених законом, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого об`єкта. За умовами ч. 5 ст. 2 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" об`єкт інвестування - квартира або приміщення соціально-побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення (гаражний бокс, машино-місце тощо) в об`єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном. Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання прав. Зі змісту ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають: право власності; За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу. Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15, від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1502цс15, від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1732цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1920цс15, від 10лютого 2016 року у справі № 6-2250цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-503цс16, від 30 березня 2016 року у справі № 6-3129цс15, від 30 березня 2016 року у справі № 6-265цс16, від 23 березня 2016 року у справі № 6-289цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-290цс16,\~ від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2994 цс15. Пунктом 15 постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. У справі, яка розглядається, встановлено, що відповідач за зустрічним позовом [PERSON] виконав свої грошові зобов`язання за договором купівлі-продажу майнових прав на приміщення-комору № 1/05/19 від 07.06.2019 року, повністю сплативши вартість об`єкта будівництва, установлену цим договором, тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва або для набуття права на майнові права на цей об`єкт. Проте, до теперішнього часу право власності на спірне приміщення-комору не зареєстровано у встановленому законом порядку та відповідні правовстановлюючі документи відповідач не отримав. Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду. Таким чином, зважаючи на предмет і підстави заявленого у справі зустрічного позову, з огляду на те, що визнання у судовому порядку права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, нормами\~ЦК України\~чи іншого нормативного акта не передбачено, тому вимоги про визнання приміщення-комори № 5, яке розташоване у підвальному приміщенні будинку [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та здійснення його розподілу, шляхом визнання за [PERSON] право власності на частину цього приміщення - комори не підлягають задоволенню. Відповідно до положень\~ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2, 3\~ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За приписами ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного. Згідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial