Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що 11.11.2021 р. між нею та відповідачем, у простій письмовій формі, було укладено договір купівлі продажу житлового будинку [ADDRESS] на земельній ділянці площею 600 кв.м., який не був посвідчений нотаріально, але було виконано усі суттєві умови договору. Згодом з`ясувалось, що відповідач, яка хоча і є власником будинку, однак у встановленому законом порядку не зареєструвала право власності на спадкове майно, яке складається з 1/2 частини зазначеного будинку, після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , тому придбане позивачем нерухоме майно, було відчужено особою, яка не мала на це право, але у зв`язку з тим, що позивач є добросовісним набувачем, та відсутні підстави для витребування в нього майна, передбачені ст. 388 ЦК України, вона просить задовольнити позовні вимоги. Позивач у підготовче судове засідання не з`явилась, представник позивача адвокат Аждер В.А. (ордер серії ОД № 659389 від 04.11.2022 р.) направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності та відсутності позивача. Відповідач у\~підготовче судове\~засідання не\~з`явилась,\~направила до\~суду заяву\~про визнання\~позовних вимог,\~в якій\~також просила\~про розгляд\~справи за\~її відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та не суперечить закону. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: нотаріально не посвідчений договір купівлі продажу від 11.11.2021р., укладений між [PERSON] та [PERSON] про купівлю-продаж житлового будинку [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 600 кв.м., з розпискою [PERSON] про отримання коштів в рахунок оплати за договором купівлі продажу від 11.11.2024р.; свідоцтво про смерть [INFO] [PERSON] , серія [NUMBER] ; інформаційна довідка № 71639290 від 01.03.2023р. зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), відповідно якої відсутня інформація у спадковому реєстрі за параметрами запиту: [PERSON] , дата смерті [INFO] ; свідоцтво про шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] 13.11.1964р., серія [NUMBER] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] »; довідка виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 1801 від 16.12.2022р., відповідно якої померлий [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом із [PERSON] ; копія договору № 5106 купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , укладеного 20.12.1999р. між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] ; акт прийому-передання за договором купівлі-продажу від 11.11.2021р. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 11.11.2021р. позивач домовилась із відповідачем про купівлю житлового будинку [ADDRESS] на земельній ділянці площею 600 кв.м. В той же день було укладено відповідний договір купівлі-продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Позивач передала [PERSON] гроші у сумі 98000 грн., а відповідач передала позивачу об`єкт нерухомості, ключі від будинку. Так як, згідно законодавства, подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач через деякий час запропонувала відповідачу привести домовленість у відповідності до вимог закону, однак з`ясувалось, що відповідач, яка хоча і є власником будинку, однак у встановленому законом порядку не зареєструвала право власності на спадкове майно, яке складається з 1/2 частини вищезазначеного будинку, після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Про існування цих обставин, позивачу нічого не було відомо, оскільки перед оформленням правочину, відповідач завірила позивача, що вона є власником нерухомого майна та в неї наявні всі правовстановлюючі документи. Таким чином, на момент укладання договору, тобто 11.11.2021р., відповідач не мала права відчужувати даний об`єкт нерухомості, тому придбане позивачем майно було відчужено особою, яка не мала на це право. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду докази в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом з тим, між сторонами була досягнута взаємозгода відносно всіх істотних умов договору, оскільки позивач передала продавцю обумовлену суму коштів, а продавець передала позивачу нерухоме майно та ключі від нього. Відповідач жодного разу не висувала вимоги щодо повернення об`єкту нерухомості, не заперечувала проти визнання права власності за позивачем, про що свідчить заява, яка міститься в матеріалах справи. Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~ст. 388\~цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:\~було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;\~було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;\~вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.\~ Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. \~ \~ \~ \~Так, судом встановлено, що позивач набула право власності на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши його у відповідача [PERSON] , яка фактично не мала права його відчужувати на той період, оскільки право власності відповідача на нерухоме майно не було зареєстровано у передбаченому законом порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за добросовісним набувачем, право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Позивачем у позові та під час розгляду справи не заявлялись вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладення цих витрат на відповідача. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved