Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за отримані житлово комунальні послуги. В обґрунтування поданої позовної заяви зазначає, що на обслуговуванні ЛКП «Магістральне» перебуває будинок [ADDRESS] . Згідно з наявної в ЛКП інформації власником квартири кв. [ADDRESS] є [PERSON] . Викладене підтверджується довідкою про склад сім`ї та прописку. Для здійснення оплати за житлово-комунальні послуги мешканцеві квартири [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідач не в повному обсязі сплачує вартість отриманих комунальних послуг, внаслідок чого станом на день подачі позовної заяви виникла заборгованість в сумі 16407,41 грн., яка складається із заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 4333,19 грн.; заборгованості за послуги холодного водопостачання в розмірі 1391,58 грн.; заборгованості за послуги центрального опалення в розмірі 10682,61 грн. 23 листопада 2020 року суддею Франківського районного суду м. Львова видано судовий наказ у справі № 465/6760/20 про стягнення із відповідача на користь ЛКП «Магістральне» суми заборгованості в розмірі 13407,11 грн. та 210,20 грн. судового збору. Згодом, ухвалою від 18.03.2021 р. у справі № 465/6760/20 суддею Франківського районного суду м. Львова судовий наказ було скасовано за заявою відповідача. Оскільки обов`язок споживача житлово-комунальних послуг - власника житла ґрунтується не лише на договорі, але й на законі, то відсутність письмових договірних відносин, не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг. Відповідач протягом усього часу існування заборгованості здійснювала часткову оплату. Відповідач сплачувала заборгованість за отримані житлово-комунальний послуги, тим самим визнаючи існування даної заборгованості та наявність договірних відносин між нею та ЛКП «Магістральне». В даному випадку це є підставою до застосування ст. 264 Цивільного кодексу України про переривання перебігу позовної давності. Отже, фактично існують договірні відносини між позивачем та відповідачем, оскільки позивач надає послуги відповідачу, а відповідач ними користується. Проте, обов`язку щодо сплати витрат на утримання будинку та комунальних послуг не виконує. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір, який укладений відповідно до вимого цивільного законодавства, є обов`язковим для виконання сторонами. А тому, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги в повному обсязі. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 10.06.2022 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків. Після усунення недоліків ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 08.08.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву. Зазначає, що підставою для надання житлово-комунальних послуг є укладений між сторонами договір. Однак, жодних договорів (усних та/або письмових), умовами яких, зокрема, передбачено обов`язок вносити передбачену договором плату, відповідач з ЛКП «Магістральне» не укладала. ЛКП «Магістральне» не надано жодного акту виконаних робіт, які би слугували підставою для відшкодування нібито наданих послуг. Долучені до матеріалів позовної заяви копії договорів з ОКП ЛОР «Профілактична дезінфекція» від 01.05.2019 року, ТОВ «Грінера - Україна» від 12.08.2017 року, Львівським комунальним ремонтно-аварійним підприємством від 01.03.2018 року, ТОВ «Спецавтотранс-Львів» від 21.06.2016 року, ЛКП «Аварійна служба Франківського району» від 29.12.2017 року, 02.01.2018 року не засвідчують факт наданих послуг, їх об`єм та вартість. Окрім того, про неналежність виконання позивачем своїх обов`язків свідчить акт від 11.02.2021 року, яким встановлено факт залиття квартири з покрівлі за адресою [ADDRESS] . Дану проблему не було усунуто ЛКП «Магістральне», що свідчить про невиконання ним своїх обов`язків та безпідставність стягнення сум за ненадані послуги. Окрім того, просить суд врахувати перебіг строку позовної давності і застосувати наслідки спливу такого, оскільки вимоги позивача заявлені поза межами трирічного строку для звернення до суду, а саме сума заборгованості нараховується з 2014 року, а за центральне опалення з 2007 року народження. Представником відповідача подано до суду відповідь на відзив. Зазначає, що відповідач користується житлово - комунальними послугами та ним не доведено протилежного, а також не підтверджено факту надання неналежних послуг, у зв`язку з чим обов`язок з їх оплати є очевидним. Окрім цього, позивач надає житлово-комунальні послуги, оплату за які просить стягнути із відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами та доказами, зокрема робочими листками, актами та договорами, недовіряти яким у суду не має підстав, оскільки відповідачем та його представником не надано жодних доказів, які б доводили неналежне ставлення комунального підприємства до покладених обов`язків. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, просив такі задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, а також застосувати положення ст. 257 ЦК України щодо перебігу строку позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, доходить переконання про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частин першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою-сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки № 529 від 20.05.2022 року у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована відповідач [PERSON] . Квартира за адресою: [ADDRESS] перебуває на балансі та обслуговуванні ЛКП «Магістральне». Як вбачається із розрахунків заборгованості від 20.05.2022 року, у відповідача перед позивачем числиться заборгованість, зокрема за центральне опалення 10682,61 грн., за холодне водопостачання 1391,58 грн., за утримання будинку та прибудинкової території 4333,19 грн. Позивачем було скеровано відповідачу попередження, згідно якого загальна заборгованість станом на 20.05.2022 року складає 16407,41 грн. Представником позивача долучено до позовної заяви типові договори, зокрема договір про надання послуг № 4/207 від 01.05.2019 року; договір про надання послуг з вивезення побутових відходів від 12.08.2017 року; договір про виконання робіт з ліквідації аварій та пошкоджень № 26 від 01.03.2018 року та № 36 від 29.12.2017 року. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18.03.2021 року судовий наказ № 465/6760/20 від 23.11.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ЛКП «Магістральне» заборгованості в розмірі 13\~407,11 грн. Представником відповідача подано клопотання про доручення до матеріалів справи письмових доказів, зокрема квитанцій від 27.01.2023 року, 12.01.2023 року, 28.12.2022 року про оплату послуг з утримання будинку, електроенергію. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ст.68 ЖК України вбачається, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1ст. 3ЦК України). Статтею 11\~ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1ст. 901ЦК України). Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3ст. 509ЦК України). Як визначено частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно достатті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В силу приписів пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п. 1 ч. 1ст. 7 цього Закону). Частинами першою і другою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Частиною другою статті 8 Основного Закону передбачено, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (ч. 1ст. 19Конституції України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Приписами пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі № 221/515/15-а роз`яснено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі. Аналогічна правова позиція висловлена також у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц. Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно з пунктом п`ятим частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частини перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За положенням частини першої статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Враховуючи викладене, споживач зобов`язаний оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладених у постановах від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року у справі №3-184гс14. Тарифи та перелік обов`язкових послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються ЛКП мешканцям, розроблені у відповідності до постанов КМУ та затвердженні рішенням виконавчого комітету ЛМР №1431 від 26.12.2008 р. «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м. Львові індивідуально по кожному будинку» і визначені для кожного будинку м. Львова окремо. Суду не надано та не зазначено про існування доказів того, що відповідач відмовлялася від споживання житлово-комунальних послуг у встановленому порядку чи зверталася до позивача щодо проведення перерахунку у разі можливої відсутності тривалий час в квартирі та неспоживання послуг або з претензіями щодо невиконання ним зобов`язань з постачання послуг. Наданий суду акт про залиття квартири з покрівлі не може свідчити про ненадання позивачем комунальних послуг, більше того, суд враховує надану представником позивача довідку № 452 від 07.09.2022 року про те, що за спірний період заяв та скарг щодо неякісного надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, теплопостачання та водовідведення від відповідача, яка мешкає у квартирі [ADDRESS] , не надходило. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Власники несуть відповідальність за своєчасність здійснення платежів за комунальні послуги незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено законом. Таким чином, відповідач, маючи обов`язок своєчасно сплачувати плату за отримані послуги, в односторонньому порядку припинила виконувати взяті на себе зобов`язання, не сплачує заборгованість добровільно. Разом із тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із положеннями ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається із розрахунку заборгованості щодо надання послуг центрального опалення від 20.05.2022 року, заборгованість відповідача станом на 20.05.2022 року становить 10682,61 грн. Вказана заборгованість нараховується відповідачу з квітня 2007 року та фактично не змінювалася з травня 2014 року, а переходила у наступний звітний період. Ідентична ситуація склалася із нарахуванням відповідачу заборгованості за послуги із надання холодної води, що підтверджується розрахунком заборгованості від 20.05.2022 року, відповідно до якого заборгованість відповідачу нараховується з квітня 2014 року. Зважаючи на викладене, суд доходить переконання про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за центральне опалення 10682,61 грн. та за холодне водопостачання 1391,58 грн. у зв`язку із спливом на час звернення до суду з позовом трирічного строку позовної давності, визначеного у ст.257 ЦК України. Окрім того, суд зазначає, що представником позивача в судовому засіданні фактично визнано пропуск строку позовної давності за вищевказаними вимогами, що з урахуванням поданої представником відповідача заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності та згідно положень ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні зазначених вимог. Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги наявні у справі докази та на основі їх аналізу в сукупності, суд доходить переконання про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 4333 грн. 19 коп., яка утворилася за період з квітня 2021 року до квітня 2022 року. При цьому, суд враховує, що відповідач зі скаргами на ненадання чи неякісне надання позивачем послуг з утримання будинку не зверталася, заяв про перерахунок плати у зв`язку з ненаданням чи неякісним наданням послуг до позивача не подавала. Водночас епізодично, частково сплачувала заборгованість, що свідчить про визнання нею факту надання позивачем послуг, за які нараховується плата. Проведення відповідачем 12.01.2023 року та 27.01.2023 року оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території на загальну суму 1500 грн., квитанції про що надано представником відповідача, не може вказувати на зменшення загальної суми заборгованості відповідача на вказану суму, адже платіжні документи не містять вказівки щодо призначення здійснених платежів власне як погашення існуючої заборгованості. Відповідно, здійснені проплати є поточними платежами за надані послуги, не прив`язаними до періоду квітень 2021 року - квітень 2022 року, за який відповідачем накопичено заборгованість на суму 4333 грн. 19 коп. Тим більше не може вказувати на погашення заборгованості виписка за 28.12.2022 року, згідно якої відповідачем сплачено 497 грн. 00 коп. за активну електроенергію, адже позивачем вимоги про стягнення з [PERSON] плати за електропостачання у даній справі не заявлялися. За наведених обставин, беручи до уваги усе вищевикладене, підстав для відмови позивачу в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території немає. Відповідно до \~ст.141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог в розмірі 655 грн. 23 коп., сплачений позивачем при зверненні до суду. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст.\~12,\~81,\~141,\~258,\~259,\~263-265,\~352,\~354 ЦПК України, суд

Outcome: partial