Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] звернувся до суду з заявою, за участю заінтересованих осіб [PERSON] , [PERSON] , Дарницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просив усиновити [PERSON] та внести зміни в актовий запис про народження [PERSON] наступного змісту: у графі батько « [PERSON] » замінити на « [PERSON] ». Вказана заява обґрунтована наступним. [PERSON] перебуває у зареєстрованому 06.07.1986 шлюбі з [PERSON] , дошлюбне прізвище [PERSON] . На час реєстрації шлюбу його дружина мала сина [PERSON] , [INFO] . Біологічний батько дитини виїхав до Росії коли ще хлопчик був маленьким. З цього часу хлопчик був позбавлений батьківського піклування та біологічний батько не приймав участі у його вихованні та житті. Про долю біологічного батька [PERSON] та його фактичне місцезнаходження на даний час не знає. Заявник мав добрі стосунки з дитиною, і після реєстрації шлюбу з його матір`ю вони почали жити однією родиною, заявник піклувався про [PERSON] , займався його вихованням та матеріальним забезпеченням. Протягом всього життя між ними склалися душевні відносини, як у батька з сином. На даний час заявник є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності. [PERSON] не заперечує щодо його усиновлення. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 01.03.2023 відкрито провадження за вказаною заявою та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. У судовому засіданні заявник та його представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] не заперечували щодо задоволення заяви про усиновлення. Представник заінтересованої особи Дарницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не прибув, в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи у його відсутність. Вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.07.1986 та мають спільну дитину. У [PERSON] від попереднього шлюбу є повнолітній син [PERSON] , [INFO] . Заявник [PERSON] має другу групу інвалідності. Відповідно до заяви від 06.03.2023, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховим С.О., [PERSON] надає згоду на усиновлення [PERSON] . Згідно із письмовою заявою від 24.02.2023 [PERSON] висловлює бажання та надає згоду на усиновлення його [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 207 Сімейного кодексу України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Статтею 208 Сімейного кодексу України визначено, що усиновленою може бути дитина (стаття 6 цього Кодексу). У виняткових випадках суд може постановити рішення про усиновлення повнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування. У цьому разі суд бере до уваги сімейний стан усиновлювача, зокрема, відсутність у нього своїх дітей, та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 211 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі усиновлення повнолітньої особи різниця у віці не може бути меншою, ніж вісімнадцять років. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав необхідно виходити з положень Конституції України і додержуватися норм Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Законів України «Про охорону дитинства» та «Про міжнародне приватне право», Конвенції про права дитини, Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах і Протоколу до неї 1997 року, інших нормативно-правових актів України з питань захисту прав дитини, усиновлення, опіки і піклування. Пунктом 3 вказаної Постанови визначено, що у зв`язку із включенням у СК правових норм про усиновлення повнолітньої особи необхідно брати до уваги, що така особа може бути усиновлена лише у виняткових випадках, зокрема якщо вона є сиротою або була позбавлена батьківського піклування до досягнення повноліття. Враховуючи винятковий характер права на усиновлення повнолітньої особи, суди мають установлювати при розгляді справ цієї категорії додаткові обставини, зокрема необхідність усиновлення і неможливість оформлення іншого правового зв`язку між особою, яку бажають усиновити, та особою, яка хоче це зробити (складення заповіту тощо). При цьому звернення до суду із заявою про усиновлення не повинно бути зумовлене бажанням досягти іншого правового наслідку, ніж юридичне оформлення родинного зв`язку (можливо, вже наявного фактично). Слід також з`ясовувати наявність чи відсутність в усиновлювача своїх дітей. Закон не встановлює заборони на усиновлення повнолітньої особи тією, яка має власних дітей, проте на цей факт необхідно зважати, виходячи з обставин, що визначають можливість рідних дітей бути спадкоємцями. У кожному конкретному випадку суд при вирішення питання про усиновлення повнолітньої особи може врахувати й інші обставини. У СК не встановлено максимального віку повнолітньої особи, яка може бути усиновлена, однак визначено мінімальну різницю у віці між нею та усиновлювачем - не менше вісімнадцяти років. Як встановлено при розгляді даної заяви, що заявник не відповідає вимогам, що пред`являються до осіб, які можуть бути усиновлювачами повнолітньої особи, оскільки різниця між заявником та заінтересованою особою становить менше 18 років. Крім того, судом не встановлено виняткових випадків для усиновлення повнолітнього [PERSON] . Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що заява [PERSON] про усиновлення та внесення змін в актовий запис не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed