Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

1. 14 липня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Дніпропетровської обласної прокуратури, ГУ НП в Дніпропетровській області про відшкодування шкоди, заподіяної діями органу досудового розслідування та прокуратури. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є приватним нотаріусом. У період від 15.08.2011 по 27.01.2012 відносно позивача було порушено низку кримінальних справ за ознаками злочинів, передбачених частиною 4 статті 190, частинами 2, 3 статті 358, частиною 3 статті 28 Кримінального кодексу України (далі КК). 06.09.2019 кримінальне провадження відносно позивача було закрито у зв`язку з відсутністю складів кримінальних правопорушень. Таким чином, позивач був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності, і протягом багатьох років (121 місяць) відносно нього вчинялись незаконні слідчі та процесуальні дії (обшуки, затримання, тримання під вартою, обтяження усього майна, яке триває дотепер). Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом (з урахуванням уточнень) про відшкодування йому Державою Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, заподіяної немайнової (моральної) шкоди в сумі 4\~760\~000,00 грн, заподіяної майнової шкоди в сумі 591\~589,33 грн, витрат на професійну правничу допомогу в сумі 55\~000,00 грн (т. 1 а.с.а.с. 1 10, 130 141). 2. 13 вересня 2021 року ГУ НП в Дніпропетровській області подало до суду відзив на позов, у якому зазначило, що протягом усього часу кримінального переслідування позивача слідчі органів досудового розслідування діяли на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені законами України, отже підстав для задоволення позову не існує (т. 1 а.с.а.с. 77 89). 3. 27 жовтня 2021 року Державна казначейська служба України подала до суду відзив на позов, у якому зазначила, що є неналежним відповідачем у справі, отже позов у частині вимог, висунутих їй, є безпідставним (т. 1 а.с.а.с. 162 169, 171). 4. 02 листопада 2021 року ГУ НП в Дніпропетровській області подало до суду відзив на уточнений позов, у якому повторно зазначило, що протягом усього часу кримінального переслідування позивача слідчі органів досудового розслідування діяли на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені законами України, отже підстав для задоволення позову не існує (т. 1 а.с.а.с. 178 192). 5. 17 листопада 2021 року Дніпропетровська обласна прокуратура подала до суду відзив на позов, який ухвалою суду від 08.12.2021 залишено без розгляду у зв`язку з порушенням строку, визначеного судом для його подання (т. 1 а.с.а.с. 200 207). 6. 22 липня 2022 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначення справи до судового розгляду по суті (т. 2 а.с. 213). 7. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, пояснивши, що позивач є приватним нотаріусом. У період від 15.08.2011 по 27.01.2012 відносно позивача було порушено низку кримінальних справ за ознаками злочинів, передбачених частиною 4 статті 190, частинами 2, 3 статті 358, частиною 3 статті 28 КК. 06.09.2019 кримінальне провадження відносно позивача було закрито у зв`язку з відсутністю складів кримінальних правопорушень. Таким чином, позивач був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності, і протягом багатьох років (121 місяць) відносно нього вчинялись незаконні слідчі та процесуальні дії (обшуки, затримання, тримання під вартою, обтяження усього майна, яке триває дотепер). 8. Представник Державної казначейської служби України у суді заперечував проти позову, пояснивши, що Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем у справі, отже позов у частині вимог, висунутих їй, є безпідставним. 9. Представниця ГУ НП в Дніпропетровській області у суді також заперечувала проти позову, пояснивши, що протягом усього часу кримінального переслідування позивача слідчі органів досудового розслідування діяли на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені законами України, отже підстав для задоволення позову не існує. 10. Представник Дніпропетровської обласної прокуратури у суді також заперечував проти позову, пояснивши, що позивач не надав суду належні та допустимі докази, які б підтверджували заподіяння йому шкоди саме діями відповідачів, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню. Крім того, у своїх поясненнях представник, серед іншого, визнав той факт, що незважаючи на те, що кримінальне провадження було закрите за реабілітуючими підставами, обтяження усього майна позивача триває. 11. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 12. Судом встановлено, що позивач здійснює нотаріальну діяльність і є приватним нотаріусом. 13. 15 серпня 2011 року відносно позивача було порушено кримінальну справу №36111020 за ознаками злочину, передбаченого частиною 3 статті 190 КК (т. 2 а.с. 27). 14. Того ж дня відносно позивача було порушено кримінальну справу №36111020/1 за ознаками злочину, передбаченого частиною 4 статті 190 КК (т. 2 а.с. 28). 15. Того ж дня відносно позивача було порушено кримінальну справу №36111020/2 за ознаками злочину, передбаченого частиною 3 статті 190 КК (т. 2 а.с. 28-звор.). 16. Того ж дня у позивача було проведено обшук із затриманням останнього (т. 2 а.с.а.с. 15, 19 26, 30 32). 17. 16 серпня 2011 року та 01.09.2011 старшим слідчим ГУ МВС України в Дніпропетровській області Шендриком Ю.В. було ухвалено постанови про накладення арешту на вклади, цінності, все рухоме та нерухоме майно позивача. Дотепер накладений на рухоме та нерухоме майно арешт не скасовано (т. 1 а.с.а.с. 21 23, 97, т. 2 а.с.а.с. 43, 46 52, т. 3 а.с. 124). 18. 17 серпня 2011 року позивачу було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених частинами 3, 4 статті 190 КК (т. 2 а.с.а.с. 61, 62). 19. 19 серпня 2011 року наказом начальника Головного управління юстиції у Дніпропетровській області №1062 нотаріальну діяльність позивача у зв`язку з кримінальним переслідуванням останнього було припинено до 16.11.2022, а 13.11.2012 наказом №1503 зупинено до 02.12.2012 (т. 2 а.с.а.с. 71, 72). 20. 24 жовтня 2011 року відносно позивача було порушено кримінальну справу №36111020/3 за ознаками злочинів, передбачених частиною 3 статті 190, частинами 2, 3 статті 358 КК (т. 2 а.с. 117). 21. 30 листопада 2011 року відносно позивача було порушено кримінальну справу №36111020/4 за ознаками злочинів, передбачених частиною 4 статті 190, частинами 2, 3 статті 358 КК (т. 2 а.с.а.с. 120, 121). 22. 26 січня 2012 року відносно позивача було порушено кримінальну справу №36111020/5 за ознаками злочинів, передбачених частиною 4 статті 190, частинами 2, 3 статті 358 КК (т. 2 а.с.а.с. 156, 157). 23. Того ж дня відносно позивача було порушено кримінальну справу №36111020/6 за ознаками злочинів, передбачених частиною 4 статті 190, частинами 2, 3 статті 358 КК (т. 2 а.с.а.с. 158, 159). 24. Того ж дня відносно позивача було порушено кримінальну справу №36111020/7 за ознаками злочинів, передбачених частиною 3 статті 190, частинами 2, 3 статті 358 КК (т. 2 а.с.а.с. 160, 161). 25. Того ж дня відносно позивача було порушено кримінальну справу №36111020/8 за ознаками злочинів, передбачених частиною 4 статті 190, частинами 2, 3 статті 358 КК (т. 2 а.с.а.с. 162, 163). 26. Того ж дня відносно позивача було порушено кримінальну справу №36111020/9 за ознаками злочинів, передбачених частиною 3 статті 190, частинами 2, 3 статті 358 КК (т. 2 а.с.а.с. 164, 165). 27. Того ж дня відносно позивача було порушено кримінальну справу №36111020/10 за ознаками злочинів, передбачених частинами 2, 3 статті 358 КК (т. 2 а.с.а.с. 166 171). 28. 27 січня 2012 року відносно позивача було порушено кримінальну справу №36111020/11 за ознаками злочинів, передбачених частиною 5 статті 27, частиною 2 статті 366 КК (т. 2 а.с.а.с. 172 174). 29. 31 січня 2012 року позивачу було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених частиною 4 статті 190, частиною 3 статті 28, частиною 2 статті 366, частиною 3 статті 28, частинами 2, 3 статті 358 КК (т. 1 а.с.а.с. 48 64). 30. Зазначені вище кримінальні справи були об`єднані у єдине провадження кримінальну справу №36111020 (т. 2 а.с.а.с. 12, 118, 122, 175, 176). 31. У період від 18.08.2011 по 29.12.2012 позивач утримувався в умовах слідчого ізолятора (т. 1 а.с.а.с. 24, 98 102, т. 2 а.с.а.с. 69, 78, 119, т. 3 а.с.а.с. 91, 92). 32. 23 липня 2012 року під час перебування під вартою у позивача були діагностовані розрив мишечної тканини лівого плеча, розрив зв`язок лівого ліктьового суглобу, у зв`язку з чим останній від 20.02.2013 по 14.03.2013 проходив стаціонарне лікування у ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» (т. 1 а.с.а.с. 25, 26). 33. 11 квітня 2014 року постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, ухваленою у справі №419/1636/12, кримінальну справу, порушену відносно позивача, було направлено прокурору для організації додаткового розслідування. Постанова була оскаржена прокурором в апеляційному порядку і залишена без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.07.2015 (т. 1 а.с.а.с. 27 47, т. 3 а.с.а.с. 144, 145). 34. 27 серпня 2015 року у зв`язку із внесенням змін до Кримінального процесуального кодексу України відомості щодо кримінальної справи №36111020 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження №12013040000000150). 35. 06 вересня 2019 року прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Бойко І.І. було ухвалено постанову про закриття кримінального провадження №12013040000000150 у зв`язку із встановленням відсутності в діяннях позивача складів кримінальних правопорушень (т. 1 а.с.а.с. 16, 17). 36. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого. 37. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та немайнову (моральну) шкоду передбачені нормами статей\~1166,\~1167\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК), відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. 38. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. 39. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. 40. Оскільки у справі, яка розглядається, з`ясовано, що підставою для відшкодування шкоди є незаконне притягнення позивача до кримінальної відповідальності, незаконне кримінальне переслідування позивача з боку органів досудового розслідування та прокуратури, то застосування\~приписів статті 1176\~ЦК є правильним. 41. Відповідно до\~статті 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. \~ \~ \~ \~ 42. Згідно з пунктом 9 частини 2 статті 16 ЦК одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. 43. За правилами, встановленими статтею 23 ЦК, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. 44. Частиною 1 статті 1176 ЦК встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. 45. Судом встановлено, що у період від 15.08.2011 і принаймні до дня звернення до суду з уточненим позовом 18.10.2021 (121 повний місяць) позивач незаконно переслідувався за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 190, частиною 3 статті 28, частиною 2 статті 366, частиною 3 статті 28, частинами 2, 3 статті 358 КК. За цей час він протягом шістнадцяти місяців був позбавлений волі (від 15.08.2011 по 29.12.2012), зазнав травми у вигляді розриву мишечної тканини лівого плеча, розриву зв`язок лівого ліктьового суглобу, у зв`язку з чим перебував на стаціонарному лікуванні, був позбавлений виконувати функції нотаріуса і заробляти собі на життя, а також права на користування, володіння та розпорядження власним рухомим та нерухомим майном. 46. При цьому суд погоджується із твердженням позивача про те, що кримінальне переслідування досі триває, оскільки, незважаючи на закриття кримінального провадження, усе рухоме та нерухоме майно позивача залишається обтяженим. 47. Ураховуючи викладене, суд вважає, що позивачеві дійсно було заподіяно істотну немайнову (моральну) шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням його здоров`я, душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, приниженні його честі, гідності та ділової репутації. 48. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. 49. За приписами частин 2, 3 статті 13 Закону України від 01.12.1994 року №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон №266/94-ВР) розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. 50. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, кратному мінімальному розміру заробітної плати, визначеному законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. 51. Відповідно до статті 8 Закону України від 15.12.2020 №1082-IХ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня по 01 грудня становить 6 000,00 грн. 52. Таким чином, суд при обрахуванні компенсації заподіяної позивачеві немайнової (моральної) шкоди має виходити саме із зазначеного розміру мінімальної заробітної плати. 53. Між\~тим,\~суд вважає\~цілком обґрунтованим\~відхід позивача\~від простого\~застосування приписів\~статті 13\~Закону №266/94-ВР\~(множення\~розміру мінімальної\~заробітної плати\~на відповідну\~кількість місяців),\~збільшивши суму\~компенсації (відповідно\~до розміру, кратного мінімальному розміру заробітної плати) у шість разів. 54. Відтак розмір компенсації заподіяної позивачеві немайнової (моральної) шкоди дорівнює 4\~356\~000,00 грн відповідно до такого розрахунку: 121 х 6\~000,00 х 6 = 4\~356\~000,00 грн, де: -121 кількість місяців кримінального переслідування; -6\~000,00 розмір мінімальної заробітної плати; -6 коефіцієнт, обраний судом як достатній для визначення суми компенсації заподіяної шкоди. 55. У задоволенні решти цих вимог необхідно відмовити через їх необґрунтованість та невірно визначений розмір мінімальної заробітної плати 6\~500,00 грн. 56. Розв`язуючи спір у частині вимог про відшкодування матеріальних витрат у сумі 591\~589,33 грн, суд виходить з такого. 57. Загальні та спеціальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду також передбачені нормами статей\~1166,\~1167, 1176 ЦК. 58. Судом встановлено, що у період від 15.08.2011 по 29.12.2012 позивач був позбавлений можливості працювати та забезпечувати своє життя. 59. Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону №266/94-ВР відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, унаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. 60. За правилами, встановленими пунктом 2 частини першої статті 2 Закону №266/94-ВР, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає уразі закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. 61. Пунктом\~1\~статті 3\~Закону №266/94-ВР\~встановлено,\~що у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові, зокрема, відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. 62. За приписами частини першої статті 4 Закону №266/94-ВР відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. 63. Таким чином, ураховуючи той факт, що позивач був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності (що встановлено постановою про закриття кримінального провадження) та відсторонений від посади, суд вважає заявлений ним позов цілком обґрунтованим у частині відшкодування неотриманого заробітку. 64. При задоволенні позову в цій частині суд бере до уваги відомості, що містяться у деклараціях позивача про доходи, одержані за 2009, 2010 роки, і вважає за необхідне стягнути на його користь 369\~083,33 грн (т. 1 а.с.а.с. 13, 14). 65. Решта\~майнових вимог\~(72\~500,00\~грн \~перебування у\~слідчому ізоляторі,\~150\~000,00\~грн \~витрати на\~професійну правничу допомогу під час здійснення кримінального провадження) задоволенню не підлягає, оскільки на їх підтвердження позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів. 66. У порядку статті 141 ЦПК на користь позивача підлягає стягненню компенсація його витрат на професійну правничу допомогу, одержану ним протягом розгляду цієї справи, у сумі 55\~000,00 грн, які, зокрема, підтверджуються відповідним договором про надання правової допомоги від 12.07.2021 №1207/21 з додатковою угодою, квитанцією від 12.10.2021, актом виконаних робіт від 28.03.2023, розписками від 27.10.2021, 13.12.2021, 16.05.2022, 19.01.2023 (т. 1 а.с.а.с. 115 121, 149). 67. Решту судових витрат у справі (судовий збір) необхідно віднести на рахунок держави. 68.

Outcome: partial