Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), у якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.02.2022 по справі №607/22858/21 на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до 2500,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.02.2022 збільшено розмір аліментів, які стягуються із [PERSON] на користь [PERSON] на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.01.2020 у справі №607/21815/19 та вирішено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4500,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду було аргументовано, зокрема, тим, що суд врахував стан здоров`я неповнолітнього та можливість батька надавати допомогу в більшому розмірі, що підтверджується його перебуванням тривалий час в Республіці Італія, де середній заробіток 2300 Євро. Починаючи з 05.01.2022 позивач перебуває в Україні та немає змоги виїжджати за кордон через введення в Україні з 24.02.2022 року воєнного стану. Отже, матеріальне становище позивача погіршилось, позивач не може сплачувати аліменти в розмірі 4500,00 грн. щомісячно, тому просить позов задовольнити та зменшити щомісячний розмір аліментів до 2500,00 грн. Ухвалою судді від 09.11.2022 відкрите провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 05.12.2022 судом отримано відзив на позов, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позову. Вказує на те, що потреби дитини сторін [PERSON] перевищують прожитковий мінімум для дитини його віку, так як він навчається у школі, де харчування щомісячно коштує 1760 грн, відвідує групу продовженого дня, гурток малювання та репетитора з англійської мови. А також, в дитини погіршився стан здоров`я, він є інвалідом згідно медичного висновку від 15.02.2022. Виявлена в дитини патологія нирок вимагає забезпечення правильного харчування, фізичного навантаження, санаторного лікування та відпочинку, а також регулярного медичного контролю, що потребує значних фінансових витрат. Окрім захворювання нирок, у дитини деформація грудної клітини та стоп, хвороба правого колінного суглоба, які також потребують коштів на лікування. Середньомісячний розмір доходу відповідача складає близько 6700 грн, а також з нею проживає її мати - інвалід першої групи, яка також знаходиться на утриманні у відповідача. Значна частина коштів йде на сплату за комунальні послуги. Натомість, позивач повернувшись в Україну ухиляється від працевлаштування та на облік в Державному центрі зайнятості документи не подавав. Окрім того, з часу ухвалення рішення суду про збільшення розміру аліментів, внаслідок інфляції, аліменти істотно знецінились. Тому, зменшений розмір аліментів не забезпечить дитину належним рівнем життя, необхідним для фізичного, духовного та соціального розвитку, буде суперечити її інтересам. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов заперечили, просили відмовити у його задоволенні, з підстав, викладених у відзиві на позов. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.01.2020 по справі №607/21815/19 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.09.2019 та до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.02.2022 по справі №607/22858/21 збільшено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі вищевказаного рішення суду від 15.01.2020 та ухвалено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4500 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 14.04.2022 рішення суду від 11.02.2022 залишено без змін. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.02.2022 по справі №607/22858/21 встановлено, що у шлюбі сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується витягом із реєстру актів про народження виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Управління з демографічних питань міської ради Риму (від 2014 року, акт 00524, частина 2, серія В26). Дитина проживає із відповідачем[PERSON] за адресою: [ADDRESS] , як станом на день ухвалення рішення про стягнення аліментів, так і станом на день звернення до суду із цим позовом, і станом на день розгляду справи. Дана обставина підтверджується як вищевказаними рішеннями судів, так і визнається сторонами. У частині першій статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Аналіз статті 192 СК України приводить до висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійні підстави для зменшення або збільшення розміру аліментів. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). В силу вимог статті 182 СК суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Окрім наведеного вище, на підставі доказів наданих сторонами встановлено наступне. Відповідно до інформації з Держприкордонслужби (лист від 04.10.2022) позивач 05.01.2022 перетнув кордон України у напрямку в`їзд до України. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків станом на 21.10.2022, інформація про доходи позивача за період першого та другого кварталів відсутня. Відповідно до листа Надвірнянської філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості від 19.01.2023 за №56-18.1/25-23 позивач на обліку, як безробітний, не перебуває та не перебував. Позивачу на праві власності з 13.09.2022 належить частина житлового будинку загальною площею 173,5 кв.м., по [ADDRESS] (вартістю станом на 09.05.2022 - 2000209 грн. без ПДВ, згідно висновку оцінювача [PERSON] від 09.05.2022) та частина земельної ділянки прощею 0,0496 га, на якій розташований вказаний будинок, на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.11.2020 та постанови Тернопільського апеляційного суду від 13.05.2022 по справі №607/11127/20 (як пояснили сторони, це справа про поділ майна подружжя), що підтверджено відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка №318949927 від 27.12.2022). У цьому будинку проживає відповідач із сином сторін [PERSON] . Утриманням будинку, у тому числі сплатою комунальних послуг, займається лише відповідач, що підтверджено численними квитанціями КБ «Приватбанк» про сплату за різного роду комунальні послуги. Згідно вищезгаданої інформаційної довідки №318949927 від 27.12.2022, позивачу також належить на праві власності 2/3 частини чотирьохкімнатної квартири загальною площею 61,5 кв.м. в [ADDRESS] . У цій квартирі проживає позивач разом із батьками - пенсіонерами [PERSON] та [PERSON] (довідка №47993 від 26.09.2022 та акт обстеження №707 від 28.09.2022). Позивач своєчасно сплачує відповідачу аліменти на утримання їх сина у розмірі встановленому рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.02.2022, що підтверджується випискою КБ «Приватбанк» та не заперечується відповідачем і її представником. Згідно довідки виданої 04.10.2022 ФОП [PERSON] , відповідач працювала у цього підприємця на основному місці роботи з 01.10.2020 по 31.05.2022 і її заробітна плата з січня 2022 по травень 2022 року становила 6500,00 грн. в місяць (до вирахування податку з доходів та військового збору). Згідно довідки виданої ФОП [PERSON] відповідач працює у цього підприємця на основному місці роботи і її заробітна плата в 2022 році в липні становила 3561,84 грн., в серпні - 6530 грн, в вересні - 6550 грн., в жовтні - 6700 грн. (до вирахування податку з доходів). [PERSON] , [INFO] , є дитиною-інвалідом віком до 18 років, що підтверджено медичним висновком №38 від 15.02.2022. Відповідач є опікуном дитини з інвалідністю (посвідчення серії [NUMBER] видане 23.02.2022 Управління соціального захисту населення Тернопільської РДА). [PERSON] навчається в 3-В класі Тернопільської ЗОШ №14 ім. Б.Лепкого. Місячна оплата за харчування дитини становить 1760 грн. (довідка Тернопільської ЗОШ №14 ім. Б.Лепкого №85/02-12 від 23.11.2022). Також, [PERSON] відвідує додаткові уроки з англійської мови, за які відповідач 06.10.2022 сплатила [PERSON] 225 грн, 18.10.2022 - 600 грн та 17.11.2022 - 600 грн. (підтверджується квитанціями КБ «Приватбанк»). Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач в якості підстави позову посилається на те, що у нього погіршився матеріальний стан, оскільки з 05.01.2022 він безперервно перебуває в Україні, де постійної роботи немає. В Італії працювати більше немає змоги, так як виїзд за кордон в умовах воєнного стану для нього не можливий. Дослідивши зміст рішення суду від 11.02.2022, яким встановлено (збільшено) розмір аліментів, а також докази надані сторонами в ході розгляду даної справи про зменшення розміру аліментів, судом, в межах предмету та підстав позову, не встановлено підстав для зменшення розміру аліментів. Обґрунтовуючи рішення від 11.02.2022 суд «вважав, що після винесення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області рішення від 15.01.2020 у справі №607/21815/19, з віком збільшилися потреби сина сторін, який розпочав навчатися в школі, відвідувати додаткові платні заняття, потребував стаціонарного лікування, а також, враховуючи інфляційні процеси в державі. Тому, розмір аліментів, який стягується на утримання неповнолітнього, слід збільшити. Суд зважав на майновий стан позивачки, яка працює, її розмір заробіток 6000 грн, те, що вона має на утриманні матір з інвалідністю. Також, суд врахував майновий стан відповідача, який працює (працював) за кордоном в Республіці Італія, тривалий час проводить за кордоном, його вік, те, що він є працездатним, відсутні відомості про поганий стан здоров`я, відсутність об`єктивних перешкод працевлаштування, чи реєстрації статусу безробітного, наявність батька пенсіонера, відсутність інших утриманців. Крім того, суд врахував стан здоров`я неповнолітнього сина, який хворіє, потребує лікування, догляду, спеціального харчування, відвідує додаткові платні заняття з плавання, гімнастики, англійської. Тому, суд дійшов переконання, що позов слід задовольнити, збільшити розмір аліментів та стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 4500 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів є більшим ніж мінімальний рекомендований розмір аліментів встановлений статтею 182 Сімейного кодексу України, - прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 1 грудня - 2618 гривень. Разом з тим, суд врахував стан здоров`я неповнолітнього та можливість батька надавати допомогу в більшому розмірі, що підтверджується його перебуванням тривалий час за кордоном, в Республіці Італія, де середній заробіток становить близько 2300 Євро. Ще менший розмір аліментів, на думку суду, не буде достатнім для належного виховання та утримання сина та забезпечення його належним рівнем життя, необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, зважаючи на доходи матері.» Проте, в даному рішенні суд не встановлював розмір доходів платника аліментів, лише зазначив, що він тривалий час перебуває за кордоном, в Республіці Італія, де середній заробіток становить близько 2300 Євро. Але це не заробіток [PERSON] . Доказів про розмір доходів в Італії [PERSON] не надав ні в ході розгляду справи про збільшення розміру аліментів, ні при розгляді справи про зменшення розміру аліментів. Рішення суду від 11.02.2022 ґрунтується на інших, вищенаведених, обставинах, які, по суті, не змінились і станом на час розгляду справи про зменшення розміру аліментів. А саме, вже в ході розгляду даної справи судом встановлено, що син сторін продовжує навчатися в школі, відвідувати додаткові платні заняття, потребує стаціонарного лікування, а також, наявні значні інфляційні процеси в державі (інфляція за 2022 рік склала 26,6%). Відповідач заробляє близько 6000 гривень в місяць. Доказів працевлаштування позивача немає, хоча він є працездатним, відсутні відомості про його поганий стан здоров`я, відсутність об`єктивних перешкод працевлаштування, чи реєстрації статусу безробітного, наявні батьки-пенсіонери, відсутні інші утриманці. Поганий стан здоров`я сина сторін, який хворіє, потребує лікування, догляду, спеціального харчування, відвідує додаткові платні заняття англійської мови. Менший розмір аліментів, на думку суду, не буде достатнім для належного виховання та утримання сина сторін та забезпечення його належним рівнем життя, необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, у тому числі, зважаючи на доходи матері. А в цілому, буде суперечити інтересам дитини, що не допустимо відповідно до положень Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства. Висновок суду у цій справі про те, що в основі рішення суду від 11.02.2022 не був розмір заробітку платника аліментів, підтверджується також змістом постанови Тернопільського апеляційного суду від 14.04.2022, ухваленої за наслідками розгляду апеляційної скарги [PERSON] на рішення суду від 11.02.2022, де судом не встановлювався розмір його доходів в Італії чи в іншому місці. При цьому, слід зазначити, що апелянт [PERSON] в апеляційній скарзі наполягав на тому, що «Посилання суду, що середня заробітна плата в республіці Італія складає 2300 Євро, нічим не підтверджено, окрім того матеріалами справи не встановлено, що такий дохід отримував та отримує відповідач». Таким чином, позивачем у цій справі не доведено, що його матеріальне становище значно погіршилось, тому позов до задоволення не підлягає. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року), рішення від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України", ЄСПЛ послідовно зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Так як у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача йому не відшкодовуються. Відповідач доказів понесення судових витрат не надавала.

Outcome: dismissed