Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Снятинського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначила,\~що у неї на утриманні перебуває неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею. Відповідач у добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає, тому позивачка просить стягнути з останнього аліменти на утримання неповнолітньої дочки у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. У судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що вона проживає разом з дочкою та своїми батьками. На теперішній час не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Відповідач у добровільному порядку надає кошти на утримання дитини не регулярно та у різних сумах, тому просила стягувати з відповідача аліменти у розмірі 3000 грн. щомісячно на дитину до досягнення нею повноліття, оскільки вважає, що позивач може сплачувати таку суму. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав частково, суду пояснив, що з початку війни ніде не працює та перебуває на утриманні своїх батьків, до війни їздив на заробітки за кордон, але в останній раз повернувся у грудні 2021 року після чого не працював. В цей час кошти на утримання дитини давали його батьки. На теперішній час він не зможе сплачувати аліменти у сумі 3000 грн. щомісячно, проте погоджується платити 1500-1600 грн. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] ,\~виданого 02\~жовтня 2020\~року Снятинським\~районним відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Південно-Західного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Івано-Франківськ),\~ [PERSON] народилася\~ [INFO] ,\~про що\~зроблено відповідний\~актовий запис\~№ 101.\~Батьком дитини\~записаний [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . З акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи [PERSON] від 27.10.2022, вбачається, що під час огляду житлового приміщення, встановлено, що [PERSON] проживає із дворічною дочкою на [ADDRESS] , розлучена. Здійснює догляд за дитиною [PERSON] , [INFO] . Згідно з копією рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 10.05.2022 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Отже,\~з досліджених\~в судовому\~засіданні фактичних\~обставин справи\~судом встановлено,\~що спір\~між сторонами\~виник з приводу\~захисту позивачем\~свого права\~на отримання\~від другого\~із подружжя\~коштів на\~утримання неповнолітньої\~дитини. Вказані правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.\~2\~ст.\~182\~СК\~України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Задовольняючи позов та визначаючи розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача на користь позивача, суд виходить з того, що відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Так, у своєму позові позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно, мотивуючи тим, що вона ніде не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Відповідач має гроші, але у добровільному порядку надає кошти на утримання дитини не регулярно та у різних сумах, а тому вважає, що він може сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Водночас відповідач у судовому засіданні зазначив, що позов визнає частково і згоден сплачувати по 1500 грн. щомісячно на утримання дитини, оскільки з початку війни ніде не працює та сам перебуває на утриманні своїх батьків. При визначенні розміру аліментів суд має врахувати обставини, зазначені у ч. 1 ст. 182 СК України. Проте, суд зауважує, що сторонами по справі не надані суду докази про стан здоров`я та матеріальне становище дитини, про стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, дочки, сина, про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Отже, суд виходить з того, що відповідно до норм Сімейного кодексу України обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Як зазначено у позовній заяві та не заперечувалось відповідачем, дитина проживає з матір`ю та відповідно знаходиться на її повному утриманні. Мати ніде не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, проте вимогу про стягнення аліментів на її утримання перед судом не ставить, просить лише стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки. Водночас відповідач ухиляється від виконання батьківського обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття у добровільному порядку. На підтвердження свого реального майнового стану відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що він ніде не працює та сам перебуває на утриманні своїх батьків, оскільки вказана обставина не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання своєї неповнолітньої доньки. Твердження відповідача про те, що розмір коштів, які він може надати дитині для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування у розмірі 1500 грн. щомісячно є максимальним, суд вважає безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження цієї обставини. Суд вважає, що відповідач має задовільний стан здоров`я, є молодою працездатною особою, яка має нерегулярний мінливий дохід та, на думку суду, спроможний сплачувати аліменти на дитину у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Ураховуючи те, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , яка проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні, що він у добровільному порядку матеріальної допомоги у достатньому розмірі на утримання своєї дитини не надає, виходячи з\~принципів розумності\~та справедливості, суд вважає за необхідне позовну заяву\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~стягнення аліментів\~на утримання\~неповнолітньої дитини задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Суд враховує,\~що позивачка\~звільнена від\~сплати судового\~збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved