Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, мотивуючи тим, що, 27 грудня 2009 вона уклала шлюб з відповідачем. Ще до шлюбу у сторін народилася дитина: [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано 9 грудня 2013 року Відповідач ні разу не зв`язався з початку війни, не запитав чи та дитина взагалі жива здорова. З моменту першого звернення позивачки до суду нічого не змінилось - батько дитини так і не виходив на зв`язок, і хоч номер телефону при тимчасовому перебуванні в Польщі мінявся, всі месенджери дитини і позивачки були доступні за старими номерами, тобто перешкод для зв`язку не було. Коли син був менший, батько купував йому речі, які позивачка на той час не могла собі дозволити - як то велосипед чи перший телефон. Але останній раз коли він з дитиною спілкувався - останній день народження дитини, [INFO] . До того кілька років поспіль взагалі не згадував про дитину, перестав цікавитися життям сина, хоч і раніше не можна сказати що цікавився - просто раз на рік-півроку щось купував, а між тим не телефонував йому та не брав участі в його вихованні. Він абсолютно чужа для дитини людина, при тому, що ніхто спілкуватись їм не забороняє, просто у відповідача немає такого бажання. . З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини позивачка вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Цей рівень позивачка одна не завжди може забезпечити, тому батько, який є здоровим і працездатним, може сплачувати аліменти на рівні 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу). У зв`язку з цим просить суд стягнути з відповідача аліменти в розмірі, передбаченому для таких випадків законом України - 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У позові позивачка просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. В судове засідання позивачка подала заяву, в якій підтримала позов в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач викликаний належним чином поштою за зареєстрованим місцем проживання та за допомогою оголошення на офіційному сайті суду (а.с.61-62,63-64,65,72,74-75,79), до суду не з`явився, причини неявки суд не повідомив, заперечень на позов не надав. У відповідності до ст. 247 ч.2 ЦПК України, так як були підстави для проведення судового засідання без участі сторін, суд ухвалив не фіксувати технічними засобами проведення судового засідання. Під час судового засідання були вивчені наступні матеріали справи : -Рішення Корсунь - Шевченківського районного суду про розірвання шлюбу (а.с.4-5) -Свідоцтво про народження дитини (а.с.6) -Паспорт, ІПН позивачки ( а.с.7-9) -Паспорт, ІПН відповідача (а.с.10-11, 24,29-30) -Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Селищенської сільської ради, щодо доцільності позбавлення батьківських прав (а.с.12-13) -Характеристики дитини (а.с.14,15,51) -Довідка - характеристика позивачки (а.с.17,49,52) - Довідки освітніх закладів (а.с.18,19) -Акт обстеження житлово - побутових умов проживання позивачки (а.с.20,48) -Довідка місця проживання позивачки та дитини, витяг з реєстру щодо місця реєстрації позивачки (а.с.21,22,47) -Рішення Селищенської сільської ради «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » (а.с. 23,54-56) -Довідка місця реєстрації відповідача або відсутності його реєстрації(а.с.32,37, 46,67) -Довідка з місця навчання дитини ( а.с.50,53) Розглянув матеріали справи, суд дійшов до наступного : На підставі ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. - Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун ... Згідно роз`яснень, викладених в п. 15 Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27,02.1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов`язані вживати усіх необхідних законодавчих т а інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування. з боку батьків.. Відповідно до ст.150 ч.2 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.152 ч.1 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст.164 ч.1 п.2 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.. Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.191 ч.1 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Приймаючи вказане рішення суд виходив в першу чергу з інтересів дитини, яка має невід`ємне право на охорону життя та здоров`я, на матеріальне забезпечення яке б дозволяло дитині в повній мірі розвиватися духовно та фізично. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі на підставі документів, що містяться в матеріалах справи та інших доказів вивчених у судовому засіданні. Вивчені докази по справі свідчать проте, що з 2014 року позивачка та відповідач однією сім`єю не проживають. В продовж останніх років, батько малолітньої дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина та її матеріального забезпечення, не піклується про її розвиток. Залишивши в позивачки малолітню дитину, відповідач життям свого сина не цікавиться, за останні роки жодного разу сина не відвідав. Тому суд приходить до висновку, що відповідач належним чином не виконував своїх обов`язків щодо піклування про здоров`я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 19 Конвенції про права дитини,ст. 150 ч.2,152 ч.1,164 ч.1 п.2 СК України,ст.ст.263-265 ЦПК України, суд

Outcome: approved