Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-23 00:00:00

У березні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказала, що 13 січня 2006 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №10. Від шлюбу є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею. За час спільного проживання вони часто не знаходили порозуміння у відносинах, у них різні погляди на життя та сімейні відносини. Шлюбні відносини між ними носять формальний характер з січня 2022 р. Подальше спільне проживання і збереження сім`ї є неможливим, оскільки спільне життя у сторін не склалось, в силу несумісності характерів, спільного господарства не ведуть. Тому, [PERSON] просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати з нею. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 13 січня 2006 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №10. Від шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею. За час спільного проживання сторони часто не знаходили порозуміння у відносинах, у них різні погляди на життя та сімейні відносини. Шлюбні відносини носять формальний характер з січня 2022 р. Подальше спільне проживання і збереження сім`ї є неможливим, оскільки спільне життя у сторін не склалось, в силу несумісності характерів, спільного господарства не ведуть. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Неповнолітнього сина залишити проживати з матір`ю.

Outcome: approved