Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення трьох процентів річних та інфляції посилаючись на те, що 26.03.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 223323971, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 40 600 доларів США. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.12.2011 року з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто солідарно заборгованість у розмірі 487 746,08 грн. 03.03.2012 року судом видано виконавчий лист № 2-4180/2011. На виконанні у приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Чижика Андрія Павловича перебувають на виконанні виконавчі провадження № 60322963 від 16.10.2019 року - боржник [PERSON] та № 62280921 від 05.06.2020 року - боржник [PERSON] . Стягувачем у виконавчому провадженні являється АТ «Райффайзен Банк Аваль». 27.08.2020 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» було укладено Договір про відступлення прав вимоги з кредитним договором. 27.08.2020 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, яким передано право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 223323971. 13.01.2021 року Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 2-4180/11 постановлено ухвалу, якою замінено сторону виконавчого провадження з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс». Оскільки, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05.12.2011 року станом на 20.01.2023 року залишається не виконаним, просить стягнути з відповідача за період з 20.01.2020 року по 23.02.2023 року інфляцію - 90 935,97 грн. та 3 % річних - 30 669,95 грн., всього 121 605,92 грн. Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 26.01.2023 року. Позов пред`явлено до [PERSON] та [PERSON] . 27.01.2023 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями. 31.01.2023 року здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» щодо відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані відповідачів. 02.02.2023 року надійшла відповідь з Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА». Ухвалою від 03.02.2023 року в частині позовних вимог до [PERSON] у відкритті провадження відмовлено у зв`язку з тим, що [PERSON] помер [INFO] . Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 03.02.2023 року відкрито провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками направлено відповідачу по місцю реєстрації. В установлений судом строк відповідач відзив не подав. Оскільки розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, розгляд проводиться по матеріалах справи в заочному порядку. Клопотання по суті спору та з процесуальних питань сторонами не подавалися. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В суді встановлено, що 26.03.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 223323971, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 40 600 доларів США. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань з боку [PERSON] , між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено Договір поруки. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.12.2011 року, ухваленого у справі № 2-4180/11, з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто в солідарному порядку заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 223323971 від 26.03.2008 року заборгованість у розмірі 485 926,08 грн., 1 700,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а всього 487 746,08 грн. 03.03.2012 року Дніпровський районний суд м. Києва видав виконавчі листи № 2-4180/2011 на примусове виконання рішення суду. З Інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи № 88648791 від 02.02.2023 року установлено, що [PERSON] помер [INFO] . Встановлено, що 16.10.2019 року приватним виконавцем Виконавчого округу м. Києва Чижик А.П. відкрито виконавче провадження № 60322963, боржник - [PERSON] , стягувач - АТ «Райффайзен Банк Аваль». 05.06.2020 року приватним виконавцем Виконавчого округу м. Києва Чижик А.П. відкрито виконавче провадження № 62280921, боржник - [PERSON] , стягувач - АТ «Райффайзен Банк Аваль». 27.08.2020 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» було укладено Договір про відступлення прав вимоги з кредитним договором № 223323971 від 26.03.2008 року. 27.08.2020 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, яким передано право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 223323971 від 26.03.2008 року. 13.01.2021 року Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 2-4180/11 постановлено ухвалу, якою замінено сторону виконавчого провадження з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс». Згідно з положеннями ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Статтею 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено обов`язковість виконання судових рішень, невиконання рішень суду тягне за собою відповідальність, установлену законом. Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. У справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду» . У справі «Soering vs UK» від 07.07.1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і талий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Таким чином, процес примусового виконання судового рішення у цивільній справі необхідно розглядати як невід`ємну частину механізму судового захисту права в порядку цивільного судочинства оскільки мета цивільного судочинства, яка закріплена у ст. 1 ЦПК України в редакції 2004 року та у ст. 2 в редакції 2017 року (захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави) в повній мірі досягається лише в результаті виконання вимог судового рішення. Виконавче провадження є логічним продовженням судового розгляду та не може без нього існувати, як і сам судовий розгляд втрачає сенс без можливості звернення судового рішення до примусового виконання. Провадження щодо примусового виконання судового рішення є проявом процесуального принципу обов`язковості судового рішення, без нього даний принцип перетворюється на просту декларацію. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмірне встановлений договором або законом. По даній справі позивач просить стягнути три проценти річних та інфляцію згідно ст. 625 ЦК України, оскільки, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05.12.2011 року станом на 20.01.2023 року залишається не виконаним. За період з 20.01.2020 року по 23.02.2023 року інфляція становить - 90 935,97 грн., 3 % річних - 30 669,95 грн. На підтвердження заявлених вимог позивач надав Інформацію про виконавче провадження № 60322963, боржник [PERSON] , де міститься остання інформація за 27.01.2020 року щодо призначення суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні з метою звернення стягнення на нерухоме майно, власником якого є боржник. Подальша інформація щодо виконання рішення суду відсутня. Не надано позивачем і інших документів, які підтверджують, що на час звернення до суду з даним позовом рішення суду не виконано. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи надані докази та норми законодавства, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними, та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed