Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу робочого двору. Станом на 15 квітня 1991 року вона (позивач), [PERSON] та [PERSON] не втратили права на цей житловий будинок, а тому їм належить по 1/3 його частині. 10 вересня 2020 року вона (позивач) зареєструвала за собою право власності на 1/3 зазначеного домоволодіння. Після введення в дію Закону України «Про власність» [PERSON] та [PERSON] у встановленому законом порядку не отримали свідоцтв та не зареєстрували за собою право власності на належні їм частини житлового будинку. [INFO] помер цивільний чоловік [PERSON] [PERSON] , після смерті якого спадщину ніхто не приймав, спадкова справа не заводилася. [INFO] померла її (позивача) мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належну їй 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] . Вона (позивач) є спадкоємцем [PERSON] як за законом, так і за заповітом, спадщину прийняла, отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,25 га, на якій розташований зазначений житловий будинок. У червні 2020 року вона (позивач) зверталася до Носівської районної державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав після померлої [PERSON] на належну їй частину житлового будинку, але отримала відмову у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на будинок, а також тим, що померла за час свого життя не зареєструвала права власності на належну їй частину будинку. На сьогоднішній день вона (позивач) є власником земельної ділянки, на якій знаходиться будинок, відкрито, добросовісно та безперервно володіє ним. Не маючи зареєстрованого в повному обсязі права власності на житловий будинок [ADDRESS] вона (позивач) позбавлена можливості в повній мірі розпоряджатися будинком, укладати договори з комунальними установами для його обслуговування, а тому вимушена звернутися до суду з цим позовом. [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на: - 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; - 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами за набувальною давністю. У судове засідання позивач та її представник адвокат Яцун В.М. не з`явилися, представник подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі та участі позивача. У судове засідання представник Носівської міської ради Ніжинського району Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти задоволення позову, просив розгляд справи проводити без їх участі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для його відкладення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що згідно запису у господарській книзі Носівської міської ради за 1990-1995 роки домоволодіння [ADDRESS] відносився до типу робочого двору, головою якого була [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 12). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок (а.с. 13-15) роком побудови житлового зазначеного житлового будинку вказано 1973 рік. Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31 січня 1966 року передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Відповідно до пунктів 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Крім того, відповідно до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, індивідуальні (садибні) будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року не належать до самочинного будівництва. Ураховуючи те, що об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] , був побудований у 1973 році, то він не підлягає здачі в експлуатацію та є завершеним будівництвом. Відповідно до п. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. У період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року, державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки домоволодіння [ADDRESS] було побудовано під час набуття статусу вказаного господарства як робочий двір, а не як колгоспний двір, то дане домоволодіння в цілому належало голові цього двору як його забудовнику. Таким чином, на момент смерті [PERSON] , як голова робочого двору, відповідно до діючого на той час законодавства, вважалася єдиним власником спірного домоволодіння. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7). З копії спадкової справи № 57/2019 до майна померлої [PERSON] (а.с. 40-43) вбачається, що спадщину прийняла [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, на ім`я якої було видане свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку та розташована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] належний їй житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадковий житловий будинок у зв`язку із відсутністю на нього правовстановлюючого документа, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 467/02-31 від 23 червня 2020 року (а.с. 17). З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а.с. 13-15). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 ст. 264 ЦПК України встановлено, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, саме в частині визнання за позивачем права власності на 1/3 частину житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Доводи позивача та її представника про те, що на домоволодіння, яке відносилося до типу робочого двору, поширюються положення ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, є помилковими та такими, що не заслуговують на увагу. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Outcome: partial