Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

позивач [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Тимощук О.І. звернувся до Яворівського районного суду Львівської області з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути зі [PERSON] на користь позивача 11273,77 грн. матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 15000,00 грн. моральної шкоди, стягнути з ПрАТ «Стархова компанія «Граве України» на користь позивача 1200,0 грн відшкодування за оплату щодо перевезення автомобіля, а також просить стягнути витрати на правничу допомогу та витрати пов`язані з розглядом справи. На обґрунтування позову вказує, що 23.10.2020 о 17:40 год. на а/д М-10 Львів-Краківець, 35 км. + 100 м., [PERSON] керуючи автомобілем «Toyota RAV4» д.н.з. [NUMBER] , не дотрималася безпечної дистанції та швидкості руху, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем позивача марки «ВАЗ 21043» д.н.з. [NUMBER] в результаті чого автомобілі зазнали технічних пошкоджень. Вказаними діями [PERSON] порушила вимоги п. 12.3, 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобіль [PERSON] отримав технічні пошкодження з якими продовжувати рух не було можливим і було викликано евакуатор, а саме ФОП [PERSON] , який надав послуги по перевезенні автомобіля «ВАЗ 21043». Вартість наданих послуг становить 1200 грн., що підтверджується актом №2, дана сума не була йому компенсована і підлягає стягненню з ПрАТ «Стархова компанія «Граве України». Також зазначає, що автомобіль «ВАЗ 21043» д.н.з. [NUMBER] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , [PERSON] діє на підставі довіреності від 18.03.2021. Позивач зауважує, що 27.11.2020 Яворівським районним судом Львівської області було розглянуто справу №944/4621/20 про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, в ході розгляду якої було встановлено вину останньої у скоєній ДТП та нанесенню пошкоджень його транспортному засобу. 17.12.2020 проведено оцінку вартості матеріального збитку заподіяного внаслідок ДТП, що згідно з висновку №130 становить 55 570 грн. 70 коп. Позивач зауважує, що страховиком здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 44 296,93 грн, оскільки залишок загальної суми невідшкодованої майнової шкоди становить 11273,77 грн, просить ухвалити рішення, яким стягнути вказану суму з [PERSON] . Окрім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу було завдано моральної шкоди, розмір якої позивач оцінює в 15000,00 грн. Зважаючи, що внаслідок ДТП позивачу були спричинені тілесні ушкодження, що зумовили розлад здоров`я, а пошкодження транспортного засобу порушили звичний розпорядок життя позивача: змушувало просити колег та знайомих позичити транспорт, що призвело до погіршення психологічного стану, а болі голови та травми на тілі призвели до втрати сну, появилася тривожність. Також було зірвано нормальний графік роботи та відмову від виконання замовлень, а також відмову від нових пропозицій до співпраці. Перелічені обставини є підставою для звернення в суд з вказаним позовом. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 06.12.2021 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. 04.02.2022 представником відповідача ПрАТ «Стархова компанія «Граве України» М.Попадюк до суду скеровано відзив на позовну заяву, у якій позовні вимоги заперечує та просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що 18.03.2021 страховик отримав від позивача заяву про виплату страхового відшкодування, де позивачем було сформульовано вимогу здійснити належне страхове відшкодування на його поточний рахунок. Відповідно, страховиком було розраховано розмір страхового відшкодування, як різницю між вартістю пошкодженого ТЗ до та після дорожньо-транспортної пригоди, а саме 44 296,93 грн. На підставі платіжного доручення № 0616104606 від 16.06.2021, сума страхового відшкодування в розмірі 44 296,93 грн була проведена страховиком на реквізити поточного рахунку позивача. Проте, в травні 2021 року страховик отримав від представника позивача заяву про включення до суми страхового відшкодування від 29.04.2021, де містилися вимоги про включення до страхового відшкодування розміру витрат на транспортування. Звертає увагу суду, що Акт прийому-передачі виконаних робіт не містить жодної дати, щоб якимось чином пов`язати надання послуг ФОП [PERSON] позивачу саме за фактом евакуації пошкодженого ТЗ з місця ДТП. Крім того, даний Акт не містить жодного підтвердження факту понесених позивачем витрат, а саме оплати [PERSON] послуг наданих ФОП [PERSON] . Зауважив, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань, серед послуги, які надає саме Фізична особа-підприємець [PERSON] немає надання послуг, що пов`язані з перевезенням наземним транспортом, в тому числі, надання буксирування чи надання допомоги на шляхах, зокрема, КВЕД класу 52.21., що ставить під сумнів надання саме як фізичною особою-підприємцем [PERSON] послуг з евакуації пошкодженого ТЗ. Відтак, оскільки належних доказів понесених витрат на евакуацію пошкодженого ТЗ з місця ДТП Позивачем не надано, відповідно, дані витрати Позивача, що не є належно обґрунтованими, не підлягали відшкодуванню. Також від відповідача [PERSON] 24.05.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. У якому зазначає, що 25.05.2020 вона уклала договір обов`язкового страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів з ПрАТ «СК» «ГРАВЕ Україна» №АО/1601733), за яким забезпеченим транспортним засобом був автомобіль марки «Toyota RА V4 HYBRID», номерний знак [NUMBER] . Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач погодився із висновками експерта- автотоварознавця №276 та №130. За результатами проведених автотоварознавчих досліджень, згідно яких вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля перевищує його вартість до пошкодження, і, відповідно, проводити його повноцінне ремонтне відновлення економічно недоцільно; визначається розмір ринкової вартості транспортного засобу до пошкодження станом на 23.10.2020 - 55 570,70 грн., та ринкова його ринкова вартість в пошкодженому стані в цінах на момент ДТП - 11 273,77 грн. Зазначає, що на підставі заяви [PERSON] ПрАТ СК «Граве Україна» позивачу правомірно відшкодована різниця вартістю автомобіля до ДТП (55 570,70 грн.), та після ДТП (11 273,77 грн.), тобто 44 296,93 що відповідає положенням статті 30 Закону №1961-ІV. З позовної заяви вбачається, що пошкоджений автомобіль марки «ВАЗ 210 номерний знак [NUMBER] залишився у володінні, користуванні та розпорядженні позивача, який в свою чергу не пропонував страховій компанії залишки пошкодженого автомобіля. Посилаючись на правову позицію Верхового Суду, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. У судове засідання позивач не з`явився, його представник адвокат Тимощук О.І. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Петришин І.М. позовні вимоги заперечила у повному обсязі. 06.04.2022 від представника позивача ПрАТ «Стархова компанія «Граве України» М.Попадюк надійшло клопотання про проведення засідань у справі без участі представника відповідача, позовні вимоги заперечує повністю. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та зібрані у справі докази, виходить з наступного. З матеріалів справи убачається та судом встановлено, що 23.10.2020 о 17:40 год. на а/д М-10 Львів-Краківець, 35 км. + 100 м., [PERSON] керуючи автомобілем «Toyota RAV4» д.н.з. [NUMBER] , не дотрималася безпечної дистанції та швидкості руху, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21043» д.н.з. [NUMBER] в результаті чого автомобілі зазнали технічних пошкоджень. Вказаними діями [PERSON] порушила вимоги п. 12.3, 13.1 ПДР України, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Яворівського районного суду Львівської області у справі №944/4621/20 [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 18.03.2021 [PERSON] уповноважила [PERSON] представляти її інтереси, пов`язані з розпорядженням автомобілем автомобіля «ВАЗ 21043» д.н.з. [NUMBER] , належним їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Химиця Г.І. за реєстровим №151 Відповідно до Висновку №276 експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ від 17.12.2020, складеного судовим\~експертом Вербов\~В.В.\~(свідоцтво\~№467\~від 01.06.2001) вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «ВАЗ 21043» д.н.з. [NUMBER] внаслідок його аварійного пошкодження у ДТП 23.10.2020 вартість відновлювального ремонту перевищує його вартість до пошкодження і відповідно проводити його повноцінне ремонтне відновлення економічно недоцільно, ринкова вартість на момент до цього пошкодження з врахуванням характеристик та показників його стану на той час, що можливо встановити при експертному огляді 10.12.2020 вже аварійно пошкодженого автомобіля, станом на 23.10.2020 становила 55570,70 грн. Також відповідно до Висновку №130 експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ від 01.06.2021, складеного судовим\~експертом Вербов\~В.В.\~(свідоцтво\~№467\~від 01.06.2001) ринкова вартість автомобіля «ВАЗ 21043» д.н.з. [NUMBER] пошкодженого внаслідок ДТП 23.10.2020 в пошкодженому стані, в цінах на момент ДТП становить 11273,77 грн. Як вбачається з матеріалів справи, на дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована ПрАТ СК «Граве Україна» згідно Полісу №АО/1601733 від 25.05.2020. Також із змісту повідомлення ПрАТ СК «Граве Україна» від 22.06.2021 №4052, адресованого у відповідь на адвокатський запит [PERSON] , встановлено, що 16.06.2021 страховиком була проведена виплата страхового відшкодування в розмірі 44296,93 на реквізити поточного рахунку [PERSON] (копія платіжного доручення № 0616104606 від 16.06.2021). На підтвердження розміру фактичних витрат на перевезення автомобіля «ВАЗ 21043» д.н.з. [NUMBER] з м.Новояворівськ до с.Нагачів, позивач долучив копію акта пройму передачі виконаних робіт ФОП « [PERSON] №2, вартість послуги складає 1200,0 грн. Із заявою до ПрАТ «СК «Граве Україна» про включення до суми страхового відшкодування коштів сплачених на перевезення автомобіля у розмірі 1200,0 грн адвокат Тимощук О.І, який діє в інтересах [PERSON] , звернувся 29.04.2021, що підтверджується копією фіскального чеку АТ «УКРПОШТА» ПН215600426655). У відповіді КНП «Новояворівська лікарня імені Юрія Липи» адресованої адвокату Тимощуку О.І. від 13.05.2021 зазначено, що [PERSON] звернувся за медичною допомогою 23.10.2020, йому було діагностовано: забійна рана тім`яної ділянки голови з права. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22 ЦК України). Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга статті 1166 ЦК України). Стаття 1187 ЦК України регулює питання завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно із частиною першою цієї статті джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (згідно із пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Статтею 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). У разі якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів. Відповідно до статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, належить, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.1 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Вирішуючи питання про відшкодування потерпілій особі різниці між фактичним розміром шкоди, завданої його транспортному засобу у ДТП, і страховою виплатою, яка підлягає виплаті потерпілому, Верховний Суд у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 363/2222/16-ц зробив такий правовий висновок. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 25 листопада 2021 року в справі № 204/5314/18; від 22 лютого 2018 року в справі № 140/481/16-ц, від 30 січня 2019 року в справі № 753/21303/16-ц, від 14 липня 2020 року в справі № 525/1592/18, від 01 серпня 2018 року в справі №363/2222/16-ц, від 01 квітня 2020 року в справі №754/10777/15-ц. Суд враховує те, що з висновку №276 від 17.12.2020 убачається, що вартість матеріального збитку, станом цін на 23.10.2020 становила 55570,70 грн, а ринкова вартість автомобіля в пошкодженому стані, станом цін на 23.10.2020, складає 11273,77 грн (висновок №130 від 01.06.2021). Таким чином, вартість відновлення значно перевищує вартість КТЗ та транспортний засіб вважається фізично знищеним. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як передбачено ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що пошкоджений транспортний «ВАЗ 21043» д.н.з. [NUMBER] був згідно Акта №2 перевезений в с.Нагачів, де проживає позивач, а отже залишився у його володінні, що не заперечується і стороною позивача. При цьому, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того чи був проданий вищезазначений автомобіль, як і не надано доказів на підтвердження проведення відновлювального ремонту транспортного засобу. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження вартості матеріального збитку стороною позивача не надано. ПрАТ «Стархова компанія «Граве України» уже виплатило страхове відшкодування [PERSON] що складає різницю між вартістю пошкодженого транспортного засобу до та після транспортної пригоди, у розмірі 44296,93 грн. (платіжне доручення від 16.06.2021№0616104606), окрім цього у позивача залишився пошкоджений автомобіль, який він може реалізувати та отримати кошти. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача 11273,77 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП є недоведеними та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог [PERSON] про відшкодування за оплату щодо перевезення автомобіля. Сторона позивача, як потерпілий від ДТП, звернулася до страховика ПрАТ «СК «Граве Україна» із заявою про включення до суми страхового відшкодування коштів у розмірі 1200,0 грн сплачених на перевезення автомобіля «ВАЗ 21043» д.н.з. [NUMBER] , вказана сума позивачу відшкодована не була, що не заперечується і ПрАТ СК «Граве Україна». Відповідно до ч. 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Наданий суду акт пройму передачі виконаних робіт ФОП « [PERSON] » за №2 містить дані щодо того, що зазначені в ньому послуга перевезення автомобіля «ВАЗ 21043»\~д.н.з.\~ [NUMBER] провадились з м.Новояворівськ де орієнтовно скоєно ДТП до с.Нагачів,\~де проживає\~потерпілий.\~Крім того,\~з вказаного\~акту вбачається,\~що замовником\~таких робіт\~ був\~позивач [PERSON] , вартість послуги складає 1200,0 грн., роботи (послуги) виконані повністю. А відтак,\~звернення потерпілої\~особи в\~ДТП з\~вимогою про\~відшкодування матеріального\~збитку,\~а саме витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, підлягає до задоволення. Щодо позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. У справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року Європейський суд зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків та обставин справи. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікована 17 липня 1997 року). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10 грудня 2009 року; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29 червня 2004 року) Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Враховуючи, що внаслідок ДТП позивачу були спричинені тілесні ушкодження, які потягли за собою порушення звичайного способу життя позивача, втрату нормальних життєвих зв`язків, фізичний біль та страждання, що викликало необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а також те, що у вказаній ДТП було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб, з урахуванням принципів розумності і справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., що є достатнім для розумного відшкодування позивачу завданої моральної шкоди і не призводить, в свою чергу, до збагачення при встановлених обставинах, напроти становить достатню справедливу форму відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу. Що стосується вимоги про стягнення судових витрат у справі слід зазначити наступне. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Як передбачено ч.1. ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, що стосується вимоги про стягнення витрат на правову допомогу. У відповідності до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. З матеріалів справи вбачається, що правничу допомогу позивачу надавав адвокат Тимощук О.І. на підставі Договору про надання правової допомоги від 24.03.2021. На підтвердження повноважень адвоката Тимощуком О.І. до матеріалів справи долучено Ордер про надання правничої (правової) допомоги б/н від 24.03.2021 серія ВС № 1067018. Також до матеріалів справи долучено розрахунок вартості робіт адвоката від 24.03.2021 відповідно до Договору про надання правової допомоги, згідно до яких вартість наданих адвокатом послуг становить 10000,0 грн. Суд вважає, що співвідношення ціни позову із розміром заявлених витрат у даній конкретній справі не є абсолютно визначальним для оцінки питання реальності наданих адвокатом послуг. Окрім співмірності до ціни позову, суд враховує дійсну необхідність проведених адвокатом дій для надання правової допомоги, враховуючи критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат, у розмірі 10000,00 грн на підставі договору про надання правової допомоги від 24.03.2021. На думку суду заявлений розмір витрат на правову допомогу у цій справі 10000,00 грн відповідає критерію об`єктивного та розумного визначення їх розміру, а також реальності адвокатських витрат та співмірності з ціною позову. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати, що складаються із витрат на правничу допомогу, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Верховний Суд у своїй постанові від 28.11.2018 р. по справі N 761/11472/15ц (касаційне провадження N 61-23674св18) зазначив, що вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою і судовий збір підлягає сплаті, як за вимогою майнового характеру. Згідно з позовних вимог позивач просив стягнути з відповідачів матеріальну та моральну шкоду у розмірі 27473,77 грн. Суд прийшов до переконання, що про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 6200,0 грн. Таким чином, пропорційність задоволених вимог становить 22,57% (6200 х 100 : 27473,77 = 22,57%). Оскільки, вимоги позивача задоволено на 22,57%, то понесені позивачем судові витрати, що складаються із витрат на правничу допомогу, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача у розмірі 2257,0 грн (10000х 22,57 : 100 = 2257,0) у рівних частках по 1128,50 грн. Також, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог сплачений позивачем судовий збір у розмірі 204,94 грн. (908 х 22,57 : 100 = 204,94) у рівних частках по 102,47 грн На підставі викладеного та

Outcome: partial