Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про скасування арештів з нерухомого майна та звільнення з під обтяжень квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позову покликається на те, що [INFO] померла її матір [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] . Однак, при оформленні спадкових справ, встановлено, що на вказану квартиру накладено арешти постановою державного виконавця Галицького районного управління юстиції від 19 червня 2003 року у справі про примусове виконання виконавчого листа №2-340, виданого 27 травня 2003 року Сихівським місцевим судом м.Львова у цивільній справі про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріального збитку у сумі 281 грн. 36 коп. та 1000 грн. моральної шкоди, 150 грн. судових витрат, постановою державного виконавця Галицького районного управління юстиції від 27 травня 2003 року Сихівським місцевим судом м.Львова щодо стягнення з [PERSON] на користь Галицького РУЮ 52 грн. 23 коп. виконавчого збору. Звернувшись до ВДВС з заявою про закриття виконавчого провадження, отримали відмову, оскільки виконавча служба не може встановити дані виконавчого документу щодо накладення арешту на майно боржника [PERSON] , а відновлення відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження неможливе з технічних причин, тому рекомендували звернутися до суду з позовом. Просить позов задоволити. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, подали заяву про розгляд справи у їхній відсутності. Просили позов задовольнити. Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з`явились, хоча повідомлялись про таке належно та вчасно, про причини неявки суд не повідомили, у зв`язку з чим суд вважає можливим розгляд справи у їх відсутності за наявними у справі доказами. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 06 березня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено таку до розгляду на 20 березня 2023 року. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п.1,2,3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 22 липня 2002 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Журомською М.В. [PERSON] являється власницею квартири [ADDRESS] (а.с.5). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14 вересня 2022 року [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , актовий запис 158 (а.с.7). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 30 березня 1967 року [PERSON] народилась [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 06 серпня 1988 року [PERSON] та [PERSON] 06 серпня 1988 року уклали шлюб, прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON] . Відповідно до наданої приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Петрінець У.П. відповіді від 20 березня 2023 року, 03 січня 2023 року заведено спадкову справу №01/2023 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , за заявою про прийняття спадщини [PERSON] , 09 березня 1967 року, про що свідчить й витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №71084323 від 03 січня 2023 року. 16 лютого 2023 року адвокат Шейхо К. в інтересах [PERSON] звернувся до Галицького ВДВС у м.Львові з заявою про закриття виконавчого провадження та скасування накладених арештів на квартиру [ADDRESS] (а.с.8). Листом Галицького ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції №7467 від 22 лютого 2023 року повідомлено, що згідно бази даних АСВП неможливо встановити дані виконавчого документу щодо накладення арешту на майно боржника [PERSON] відповідно до виконавчого листа №2-340 від 27 травня 2003 року на квартиру [ADDRESS] . Крім того, відновлення відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження неможливе з технічних причин, тому просять звернутися до суду з позовом про зняття арешту, накладеного 19 червня та 28 листопада 2003 року (а.с.9). Відповідно до копії постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19 червня та 28 листопада 2003 року Галицьким ВДВС на підставі виконавчого листа №2-340, виданого 27 травня 2003 року Сихівським міським судом м.Львова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 281 грн. 36 коп., 1000 грн. моральної шкоди та 150 грн. судових витрат, 52 грн. 23 коп. виконавчого збору на користь Галицького РУЮ накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , а саме, квартиру [ADDRESS] (а.10,11). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 31 травня 2004 року, [PERSON] (стягувач у виконавчому провадженні) померла [INFO] , актовий запис №3522 (а.с.6). Як зазначає позивач,\~наявність вказаних обтяжень перешкоджає їй реалізувати право на оформлення спадщини після смерті матері. Довідавшись, про накладені обтяження на квартиру, позивачкою 13 березня 2003 року на рахунок Галицького ВДВС ЛМУЮ сплачено 1979 грн. 70 коп. та 1943 грн. 50 коп. по виконавчому листі №2-340, виданого 27 травня 2003 року відносно боржника [PERSON] , тобто, як спадкоємець, в межах спадкового майна, погасила заборгованість у зазначеному виконавчому провадженні. Згідно ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також\~особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження». Згідно ч.1 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем\~арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно із ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В свою чергу, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Як було встановлено судом, арешт на майно було накладено на підставі постанов Галицького ВДВС від 019 червня та 23 листопад 2003 року на квартиру [ADDRESS] . На даний час виконавчі провадження знищені, відповідно до листа №1714/6-23/296 від 15 березня 2023 року Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, у зв`язку з чим вирішити питання про зняття арешту з спірної квартири, в іншому порядку, окрім судового, позивачка не має можливості. Відповідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 33 Постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 надав роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей ст.ст.391,396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. З урахуванням наведених норм закону, суд вважає вірним обраний позивачами спосіб захисту своїх порушених прав, а тому позов необхідно задовольнити у повному обсязі. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з відповідача слід стягнути на користь позивачки сплачені нею при зверненні до суду 1073 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved