Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

У лютому 2022 року заявник [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем однією сім`єю на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та за законом. В обґрунтування заяви заявник вказує на те, [INFO] у місті Дніпрі Дніпропетровської області померла [PERSON] ( [INFO] ), про що Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) року було видане свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] . [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але починаючи із 2010 року і по день смерті [PERSON] фактично проживала разом із своїми синами [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , сторони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство та мали на момент смерті Спадкодавця взаємні права та обов`язки. За життя [PERSON] склала заповіт, яким майно належне їй на праві спільної часткової власності у вигляді частки квартири [ADDRESS] , заповіла своєму синові [PERSON] . Також, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом на все належне їй майно, в тому числі на житловий будинок [ADDRESS] . З метою отримання спадщини 30 листопада 2021 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець першої черги спадкування за законом. 01.12.2021 року позивач отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.12.2021 року № 266/02-31, зі змісту якої дізнався, що йому було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом та свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] у зв`язку із відсутністю підтвердження факту постійного проживання позивача із спадкодавцем. Позивач не погодившись з вищезазначеною постановою Приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.12.2021 року з урахування того, що померла його мати [PERSON] , з якою він проживав разом останні десять років за адресою: [ADDRESS] , вони з матір`ю були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство та мали на момент смерті матері взаємні права та обов`язки. Так само, після смерті матері залишилась спадщина у вигляді частки квартири [ADDRESS] , яку вона заповіла [PERSON] , а також спадщина за законом у вигляді житлового будинку [ADDRESS] , яку Позивач прийняв. Позивач зазначає, що у померлої є іще один син - [PERSON] , який входять до першої черги спадкоємців за законом. Та на даний момент він не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, повідомивши Позивача що відмовляється від прийняття спадщини. Однак, встановлення факту постійного проживання позивача та спадкодавця однією сім`єю до часу відкриття спадщини може вплинути на його спадкові права й обов`язки. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюб. Частиною 3 статті 294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Так, відповідно до 1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , про що Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) року було видане свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] . [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але починаючи із 2010 року і по день смерті [PERSON] фактично проживала разом із своїми синами [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , сторони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство та мали на момент смерті Спадкодавця взаємні права та обов`язки. В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.2 СК України Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому. Відповідно до ч.1 ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Частинами першої та другої статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частинами 1,2 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Так, судом встановлено Позивач є спадкоємцем першої черги, який фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Враховуючи наведе, суд приходить до висновку, що факт, який просить встановити заявник, є юридичним, оскільки, від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, діючим законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, воно не пов`язано з наступним вирішенням спору про право і встановити його іншим шляхом неможливо, у зв`язку із чим, заява підлягає задоволенню. Відповідно до положень частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved