Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

У січні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, у розмірі 120 000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що він перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» з 01 липня 2016 року по 10 лютого 2020 року, працював прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем на підземних роботах. Робота у відповідача була останнім місцем роботи позивача. 10 лютого 2020 року позивач був звільнений з роботи у зв`язку з невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, перешкоджаючого продовженню даної роботи за п. 2 ст. 40 КЗпП України. За медичним висновком Лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного характеру захворювання (отруєння) від 02.11.2022 р. № 40/1014 позивачу встановлені професійного характеру захворювання захворювання професійні, встановлені вперше, а саме: пневмоконіоз, ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст., фаза затихаючого загострення. ЛН І-ІІ ст. (перша-друга); хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ; хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічними та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Також у висновку ЛЕК зазначено, що підставою для встановлення професійної етіології захворювань послужили: клініко-діагностичні дані; динаміка та перебіг захворювань; умови праці, надані в інформаційній довідці про умови праці від 17.10.2022 р., згідно якої концентрації пилу в професії прохідник 98,6-232,4 мг/м3 при ГДК 2мг/м3; 243,7 мг/м3 при ГДК 2мг/м3; параметри шуму, фізичного навантаження, робочої пози, нахилів корпусу перевищують ГДР; стаж роботи в шкідливих умовах праці. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12AAB № 217956, виданої Міжрайонною травматологічною МСЕК м. Покровська, позивачу безстроково встановлена третя група інвалідності з 22.12.2022 року, причиною якої є професійне захворювання. Протипоказана важка фізична праця, вимушене положення тулуба, підземні та шкідливі умови праці. Згідно довідки про результат визначення ступеня втрати професійної придатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 120115, виданої Міжрайонною травматологічною МСЕК м. Покровська, ступінь втрати професійної працездатності позивача первинно становить 65% за сукупністю профзахворювань з 22.12.2022 р. безстроково. В Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання Форми П-4, складеного 28.11.2022 року зафіксовано, що професійне захворювання позивача виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. У результаті професійного захворювання та спричинення здоров`ю позивача шкоди, йому була спричинена моральна шкода. Моральна шкода полягає у його моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовжувати активне звичне для позивача життя, у порушенні стосунків з людьми, що його оточують. Через незабезпечення відповідачем належних умов праці, що призвело до професійного захворювання, позивач відчуває задишку при невеликому фізичному навантаженні, постійний кашель з виділенням мокротиння, періодичний давлячий біль в грудній клітці, періодичні перебої в роботі серця, періодичний головний біль, шум у вухах, зниження слуху на обидва вуха, постійні болі в поперековому відділі хребта, які посилюються при фізичному навантаженні, з переходом болі в ліву ногу, періодичне оніміння та судоми в лівій нозі, втомлюваність, пітливість. У зв`язку з непоправним ушкодженням здоров`я позивача, він час від часу змушений проходити медикаментозне лікування та періодичні обстеження у лікарів. Наслідками професійного захворювання є те, що позивач тепер не може працювати за професією, не може виконувати роботу, яку він знає та вміє виконувати, оскільки така робота йому протипоказана за станом здоров`я. При цьому слід відмітити, що по гірничій професії позивач працював більш 17 років. У позивача працездатний вік. Але він не має можливості не тільки працювати за своєю професією, а також виконувати багато інших робіт, оскільки йому протипоказана тяжка праця. Вказані фактори доставляють позивачу багато моральних переживань та життєвих незручностей. Отже, хронічні професійні захворювання у позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ТОВ «Шахтобудівельна компанія», яким допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Вважає, що наявні правові та фактичні підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійного захворювання, і стягнення моральної шкоди з роботодавця ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Вважає, що спричинена позивачу моральна шкода може бути частково компенсована грошовими коштами, та вважає, що на користь позивача з відповідача повинно бути стягнено 120 000,00 грн. у рахунок відшкодування позивачу моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з даним позовом. 01 березня 2023 року від представника відповідача Львов А.Л. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» заявлені позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до п.17 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.08.2022 року професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості, а саме: Шахта «13-біс» ДП «Макіїввугілля», Шахта «Прогрес» ДП «Макіїввугілля», Шахта «Північна» ДП «Макіїввугілля», ТОВ «Ремшахтобуд», ПРАТ «ШУ «Покровське», ТОВ «ШБК «Донецькшахтопроходка», ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Останнім місцем роботи, за яким складено даний акт, є ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Проте, хронічна хвороба має довготривалий повільний процес, розвиток хвороби має відбуватися щонайменше протягом п`яти - семи років. За весь період роботи на підприємстві відповідача працівник жодних скарг не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив та за результатами яких його було визнано здоровим та придатним для роботи. І тільки після звільнення з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» у зв`язку з виходом на пенсію позивач раптово виявив у себе цілу низку професійних захворювань. Законодавством України допускається робота у шкідливих або небезпечних умовах праці, якщо цього потребує технологічний процес. Зі свого боку відповідач завжди дотримувався покладеного на нього нормами законодавства обов`язку. Відповідачем застосовуються засоби індивідуального захисту, впроваджуються прогресивні технології з метою мінімізації впливу шкідливих факторів, з якими неминуче має справу кожен працівник гірничо-видобувної галузі. Зважаючи на наявність у позивача декількох професійних захворювань, видно, що позивач протягом декількох років мав серйозні проблеми із здоров`ям, але перебуваючи на диспансерному обліку з хронічними хворобами продовжував працювати в шкідливих умовах, що, безумовно, і стало передумовою для розвитку в нього цих професійних захворювань. Навіть суттєве погіршення стану здоров`я не змусило позивача змінити професію, пройти навчання новій професії. Зазначене, на думку відповідача, свідчить про недбале ставлення позивача до свого здоров`я та суто матеріальний інтерес до вирішення цієї справи. Позивач при працевлаштуванні до відповідача знав про наявність в нього хронічних захворювань, усвідомлював, що під час роботи в шкідливих та небезпечних умовах дані хвороби будуть розвиватися, проте під час проходження обов`язкового вступного медичного огляду приховав від адміністрації відповідача даний факт. Якби позивач діяв добросовісно та повідомив відповідача про наявність у нього хронічних захворювань, до роботи він би не допускався. Крім того, шкода позивачеві була завдана внаслідок послідовної роботи на декількох підприємствах, а відтак її розмір має бути розподілений відповідно до стажу роботи позивача на цих підприємствах та ступеню шкідливого впливу. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення. Також, звертає увагу, що згідно із висновком МСЕК, позивачеві встановлено ІІІ групу інвалідності, яка є робочою. Інваліди IІI групи можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Тобто, позивач у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями та травмою права на працю не позбавлений. Крім того, необхідно врахувати, що позивачеві органом Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток. Позивач не позбавлений засобів до існування та задоволення власних потреб, оскільки також отримує пенсію. Моральні страждання позивача повинен полегшувати вже той факт, що йому не потрібно знову заради соціальних виплат займатися важкою та небезпечною працею. Крім того, звертає увагу, що з 23 травня 2020 року стягнута моральна шкода підлягає оподаткуванню у разі перевищення її розміру чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати. У зв`язку з викладеним просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, але у позовній заяві просив розглядати справу без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У \~відповідності \~до \~ч. 1 \~ст. \~15 \~ЦК \~України, кожна \~особа \~має \~право \~на \~захист \~свого цивільного \~права \~у \~разі \~його \~порушення, \~невизнання \~або \~оспорювання. Судом встановлено,\~що позивач\~ [PERSON] перебував\~у трудових\~відносинах з\~відповідачем Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Шахтобудівельна\~компанія» у\~період з\~01\~липня 2016\~року по\~10\~лютого 2020\~року,\~працював прохідником\~5\~розряду з\~повним робочим\~днем на\~підземних роботах,\~наказом №\~245-к\~від 06\~лютого 2020\~року він\~був звільнений\~з Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Шахтобудівельна\~компанія» за\~п.\~2\~ст.\~40\~КЗпП України\~у зв`язку\~з невідповідністю\~працівника займаній\~посаді або\~виконуваній роботі\~внаслідок стану\~здоров`я,\~перешкоджаючого продовженню\~даної роботи,\~що підтверджується\~відомостями з\~трудової книжки\~ [PERSON] серії\~ [NUMBER] (а.с. 8 (зворотній бік) - 10). Отже, позивач працював на підприємстві відповідача 3 роки 7 місяців 10 днів. Як зазначено в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 25 листопада 2022 року, затвердженого 28 листопада 2022 року начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, позивачу [PERSON] було встановлено професійне захворювання: пневмоконіоз, ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст., фаза затихаючого загострення, ЛН І-ІІ ст. (перша-друга); хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ; хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічними та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Професійне захворювання у [PERSON] виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості, а саме: Шахта «13-біс» ДП «Макіїввугілля», Шахта «Прогрес» ДП «Макіїввугілля», Шахта «Північна» ДП «Макіїввугілля», ТОВ «Ремшахтобуд», ПРАТ «ШУ «Покровське», ТОВ «ШБК «Донецькшахтопроходка», ТОВ «Шахтобудівельна компанія» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Причина виникнення хронічного професійного захворювання: вуглепородний пил, важкість праці (а.с. 11-12). З Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 120115 від 22 грудня 2022 року, яка видана Міжрайонною травматологічною МСЕК м. Покровська (а.с. 20), вбачається, що позивачу [PERSON] було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: первинно, всього 65% за сукупністю профзахворювань, з 22 грудня 2022 року безстроково, потреба у медичній та соціальній допомозі медикаментозне лікування за профзахворюваннями та санаторно-курортне лікування по профрадикулопатії, підстава Акт огляду МСЕК № 19. З Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 217956 від 22 грудня 2022 року, яка видана Міжрайонною МСЕК м. Покровська (а.с. 20), вбачається, що позивачу [PERSON] було встановлено третю групу інвалідності безстроково, причина інвалідності профзахворювання, протипоказана важка фізична праця, вимушене положення тулуба, підземні та шкідливі умови праці. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У статті 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно зі\~статтею 38\~Гірничного закону\~України, власник (керівник) гірничого підприємства зобов`язаний забезпечувати відшкодування шкоди, завданої гірничим підприємством фізичним та юридичним особам і довкіллю. У статті 173 КЗпП України визначено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частини 1, 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Звертаючись у січні 2023 року до суду з даним позовом [PERSON] посилався на те, що отримане під час виконання трудових обов`язків хронічне професійне захворювання та подальше встановлення у зв`язку з цим позивачу третьої групи інвалідності завдали йому моральної шкоди, яку він оцінює у 120 000,00 грн. Враховуючи особливості\~захисту здоров`я\~потерпілого,\~поряд із відшкодуванням матеріальної шкоди компенсується і моральна шкода за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України,\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема\~у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;\~ 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Крім того, у частині 1 статті 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Стаття 23 ЦК України та статті 173, 237-1 КЗпП України передбачають можливість відшкодування власником або\~уповноваженим ним\~органом моральної\~шкоди завданої працівнику каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. При цьому, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Як зазначено у пункті 13\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31\~березня 1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України на всіх\~підприємствах,\~в установах,\~організаціях створюються\~безпечні і\~нешкідливі умови\~праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавецем трудового договору про дистанційну роботу. Наведені у відзиві на позовну заяву твердження представника відповідача про те, що наявність вини відповідача у виникненні у позивача професійного захворювання є недоведеною, суд до уваги не приймає та відхиляє, оскільки в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 25 листопада 2022 року, затвердженому начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, комісією зазначено, що професійне захворювання виникло саме у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості, а саме Шахта «13-біс» ДП «Макіїввугілля», Шахта «Прогрес» ДП «Макіїввугілля», Шахта «Північна» ДП «Макіїввугілля», ТОВ «Ремшахтобуд», ПРАТ «ШУ «Покровське», ТОВ «ШБК «Донецькшахтопроходка», ТОВ «Шахтобудівельна компанія» - в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Посилання представника\~відповідача у\~відзиві на\~те,\~що позивач\~добровільно працював\~тривалий час\~у шкідливих\~умовах праці\~та саме\~його дії\~стали причиною\~професійного захворювання,\~є безпідставними\~та суперечать\~встановленим обставинам\~справи,\~оскільки згідно\~вищевказаного Акту,\~раніше хронічних\~професійних захворювань\~у [PERSON] виявлено не було, причиною виникнення хронічного професійного захворювання є: вуглепородний пил фактична величина 105,8 243,7 мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3, тривалість дії впродовж зміни 81,9 95% зміни; важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) фактична величина 148,9 187 Вт при нормативному значенні 90 Вт, фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 88,4 97,5 Вт при нормативному значенні 45 Вт, маса вантажу, що підіймається та переміщується фактична величина 40 кг при нормативному значенні 30 кг, робоча поза в нахиленому положенні більше 30° - 29-45% зміни при нормативному значенні до 30° - 25% зміни, нахили корпусу 175 190 разів за зміну при нормативному значенні 50-100 разів за зміну, фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 93-95 дБА при нормативному значенні 80 дБА. При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, у зв`язку з чим доводи відповідача в цій частині суд не бере до уваги. Викладене свідчить про те, що хронічне професійне захворювання та втрата професійної працездатності позивача настали, оскільки в тому числі і відповідач як роботодавець, у якого позивач пропрацював 3 роки 7 місяців 10 днів, не забезпечив створення нешкідливих та небезпечних умов праці, а тому в даному випадку наявна і вина відповідача як працедавця у виникненні у позивача хронічного професійного захворювання. Крім того, згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Отже, суд вважає, що позивач [PERSON] як працівник має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, яка виразилася у фізичному болі, стражданнях, необхідності тривалого лікування, втраті 65% своєї професійної працездатності первинно, встановленні у зв`язку з професійним захворюванням третьої групи інвалідності безстроково.. Крім того, суттєво змінився звичний уклад життя позивача, позивач вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки позивачу необхідне лікування, та більш того, 10 лютого 2020 року позивач був звільнений з підприємства відповідача у зв`язку з невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я. Викладені у відзиві на позовну заяву доводи відповідача про те, що третя група інвалідності не позбавляє позивача права на працю, а саме на іншу роботу, не пов`язану з такими умовами праці, які протипоказані МСЕК, жодним чином не спростовують факту наявності у позивача хронічного професійного захворювання та виникнення у відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, завдану ушкодженням здоров`я працівника. Більш того, у зв`язку з отриманням хронічного професійного захворювання позивач більше не може виконувати ту роботу, якою займався раніше, оскільки йому протипоказана важка фізична праця, вимушене положення тулуба, підземні та шкідливі умови праці. Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання [PERSON] професійного захворювання, пов`язаного із виробництвом, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності первинно в загальному розмірі 65%, та необхідність лікування, суд визнає, що професійні захворювання зумовили порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, негативно відбилися на його фізичному та психічному стані, сприяли змінам у способі життя, і таким чином [PERSON] завдано моральну шкоду. При визначенні розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди суд виходить з наступного. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Як зазначено у пункті 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У частині 1 статті 1168 ЦК України закріплено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок отримання хронічного професійного захворювання позивач [PERSON] зазнав фізичний біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, позивач втратив 65 % своєї професійної працездатності первинно, йому встановлено третю групу інвалідності, а отже як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв`язках. Життя і здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю. Якщо здоров`я втрачене, то немає і того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, та відчуття спокою. За таких обставин, суд вважає доведеним факт душевних страждань позивача, реальність яких не викликає сумніву, а тому позивач має право на відшкодування заподіяної моральної шкоди. Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд також враховує те, що за наслідками отриманого хронічного професійного захворювання позивач був звільнений з підприємства відповідача у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров`я, тобто втратив своє постійне джерело доходу та роботу, на якій працював тривалий час. Позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди суд визнає доведеними. Разом з цим, виходячи з засад розумності, справедливості та об`єктивності суд вважає, що розмір завданої позивачу моральної шкоди пред`явлений до стягнення є завищеним. На переконання суду, з врахуванням критерію справедливості відшкодування та з урахуванням того, що позивач працював на підприємстві відповідача не достатньо тривалий час (3 роки 7 місяців 10 днів), з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» на користь позивача [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 50 000,00 грн., а отже позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. При цьому, відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом ІV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 Податкового кодексу України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподаткованого доходу (стаття 165 Податкового кодексу України). Відповідно до п.п. 164.2.14. п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України\~до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються:\~дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім:\~сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Станом на 01 січня 2023 року розмір мінімальної заробітної плати згідно зі статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» становить 6\~700,00 грн., а сума стягнутої моральної шкоди в розмірі 50\~000,00 грн. перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (6\~700,00 грн. х 4 = 26\~800,00 грн.), а отже суд вважає за необхідне зазначити, що розмір моральної шкоди в даному випадку необхідно стягнути з урахуванням утримання з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. За таких обставин, моральна шкода у розмірі 50\~000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичної\~особи,\~суд приходить\~до\~висновку,\~що позовні\~вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволенні частково, на суму 50\~000,00 грн., а позивач на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1\~073,60 грн. На підставі ст.ст. 4, 43 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 1166, 1167, 1168 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 237-1 Кодексу законів про працю України, Гірничного закону України, Закону України «Про охорону\~праці» та

Outcome: partial