Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить скасувати постанову № 919/02-31 про відмову у вчинені нотаріальної дії від 21.07.2022 року, винесену державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 - Оксани Тимко про відмову йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири під номером [ADDRESS] та грошових вкладів, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за ним право власності на спадщину за законом на частку квартири під номером [ADDRESS] , земельної ділянки, а також господарські будівлі та споруди, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та зобов`язати державного нотаріуса Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 - Оксану Тимко видати свідоцтво про право власності на спадщину за законом на частку квартири, а також господарські будівлі та споруди, під номером [ADDRESS] , земельної ділянки, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов обґрунтовує тим, що [INFO] померла його мати - [PERSON] . Свідоцтво про смерть матері було видане відділом запису актів цивільного стану управлінням запису актів цивільного стану Ставропольського краю міста Пятигорськ, Російська Федерація. Мати з 22.09.1962 року по 21.07.1999 року проживала у [ADDRESS] . Мати [PERSON] та батько [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у подружжя народилось троє дітей: [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] ), [INFO] , [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] ), [INFO] та він - [PERSON] , [INFO] . За час проживання у місті Кіровограді (тепер Кропивницький) подружжя придбало будинок за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті будинок, а також земельна ділянка за правом на спадщину перейшли до матері та до нього, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 19.03.1980 року. Відповідно до даного свідоцтва [PERSON] належить право власності на 47/400 частку у спільному майні придбаному подружжям у шлюбі, а саме спільне майно право власності на майно [PERSON] складає 47/200 частки домоволодіння, загальною житловою площею 111,05 кв.м, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , розміщеного на земельній ділянці 655,50 кв.м. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 19.03.1980 року спадкоємцями майна [PERSON] , померлого [INFO] в рівних частках є кожний, а саме дружина [PERSON] та син [PERSON] . Спадкове майно на яке видано дане свідоцтво складає 47/400 частки домоволодіння, загальною жилою площею 111,05 кв.м, яка знаходиться за адресою : [ADDRESS] , розміщеного на земельній ділянці 655,50 кв.м, яке належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Також право власності на будинок підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 17702948 від 12.02.2008 року. Згідно технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] від 27.03.1980 року на земельній ділянці розташовані житловий будинок, а також інші прибудови. З 22.07.1999 року та до смерті мати проживала разом з сестрою - її донькою [PERSON] у [ADDRESS] . На момент смерті мати володіла лише вищезгадуваним майном у м. Кропивницькому. За життя нею був складений заповіт, відповідно до якого майно після смерті повинно бути розподілено між дітьми. 23.01.2004 року він звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка була зарестрована № 38. 28.03.2007 року була написана та офіційно засвідчена заява [PERSON] про відмову у прийняті спадщини від [PERSON] , а 28.03.2007 року була написана та офіційно засвідчена заява [PERSON] про відмову у прийняті спадщини від [PERSON] 25.06.2020 року державним нотаріусом було зроблено запит до компетентних органів Російської Федерації стосовно заведення спадкової справи після [PERSON] , померлої [INFO] . 08.02.2021 року на адресу Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 у відповідності до ст 5 Конвенції «Про правову допомогу...» від нотаріальної палати Ставропольського краю Російської Федерації, надійшла відповідь, що після [PERSON] спадкової справи заведеної нотаріусами Російської Федерації не засвідчували. На підставі вищезгаданого приходить до висновку, що заповіт, який зберігається в матеріалах спадкової справи є єдиним заповітом [PERSON] 20.12.2021 року нотаріусом було подано запит до компетентних органів Російської Федераціі стосовно отримання довідки про місце реєстрації [PERSON] для встановлення кола осіб, які мають право спадкування на який відповіді не було надано. На підставі того що нотаріус не отримав відповіді на свій запит йому було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину. Державним нотаріусом також було зроблено запит до компетентних органів Російської Федерації стосовно наявності заповіту [PERSON] , який міг бути складений на території Російської Федерації. Надійшла відповідь, що заповіт [PERSON] померлої [INFO] не складався та не засвідчувався. Пройшло майже 20 років після смерті матері, всі строки для подання заяви про вступ до спадщини пройшли як за законодавством України так і за законодавстом Російської Федерації, однак державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за його заявою. Вважає дану відмову безпідставною і посилаючись на вказані обставини та норми чинного законодавства, просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 23.11.2022 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, витребувано докази. Відповідачем відзив на позов не надано і ухвалою суду від 23.01.2023 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті. В судовому засіданні 02.03.2023 року позивач позов підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини та просив позов задовольнити, надавши суду заяву про подальший розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена, надала суду клопотання про розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим 92600006 відділом запису актів цивільного стану управлінням запису актів цивільного стану Ставропольського краю міста Пятигорськ (Російська Федерація), актовий запис № 1790. Відповідно до cт. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] з 22.09.1962 по 21.07.1999 року проживала у [ADDRESS] , що підтверджується записами у домовій книзі. [PERSON] перебувала у шлюбі [PERSON] Під час шлюбу у подружжя народилось троє дітей: [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] ), [INFO] , [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] ), [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За час проживання у [ADDRESS] подружжя придбало будинок за адресою: [ADDRESS] . Судом також встановлено, що [INFO] помер [PERSON] і спадкоємцями першої черги після смерті якого буди його дружина та син - позивач у справі, які отримали відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом, виданих 19.03.1980 року Першою кіровоградською державною нотаріальною конторою. Відповідно до свідоцтва, виданого 10.03.1980 року Першою кіровоградською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 95 [PERSON] та [PERSON] належить право власності на 47/400 частку у спільному майні придбаному подружжям у шлюбі, а саме спільне майно право власності на майно [PERSON] складає 47/200 частки домоволодіння, загальною житловою площею 111,05 кв.м, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , розміщеного на земельній ділянці 655,50 кв.м., яке належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Відповідно до даного свідоцтва спадкоємцями майна [PERSON] , померлого [INFO] в рівних частках є кожний, а саме дружина [PERSON] та син [PERSON] . Право власності на будинок підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 17702948 від 12.02.2008 року. Згідно технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] від 27.03.1980 року на земельній ділянці розташовані житловий будинок, а також інші прибудови. Як зазначає позивач з 22.07.1999 року та до смерті [PERSON] проживала разом зі своєю донькою [PERSON] у [ADDRESS] та володіла лише вищезгадуваним майном у м. Кропивницькому. За життя 22.07.1998 року [PERSON] був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишиною С.С. за реєстровим № 2519, відповідно до якого майно після її смерті повинно бути розподілено між дітьми - [PERSON] та [PERSON] . Після смерті матері, 23.01.2004 року [PERSON] звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка була зареєстрована за № 38. Як вбачається із копії наданої суду спадкової справи до майна померлого № 25, заведеної 1 Кіровоградською державною нотаріальною конторою 23.01.2004 року, 28.03.2007 року була написана та офіційно засвідчена заява [PERSON] про відмову у прийняті спадщини від [PERSON] , а 28.03.2007 року була написана та офіційно засвідчена заява [PERSON] про відмову у прийняті спадщини після смерті [PERSON] 25.06.2020 року державним нотаріусом було зроблено запит до компетентних органів Російської Федерації стосовно заведення спадкової справи після [PERSON] , померлої [INFO] . 08.02.2021 року на адресу Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 у відповідності до ст 5 Конвенції «Про правову допомогу...» від нотаріальної палати Ставропольського краю Російської Федерації, надійшла відповідь, що після [PERSON] спадкової справи заведеної нотаріусами Російської Федерації не засвідчували. Суд приходить до висновку, що заповіт, який зберігається в матеріалах спадкової справи є єдиним заповітом [PERSON] 20.12.2021 року нотаріусом було подано запит до компетентних органів Російської Федераціі стосовно отримання довідки про місце реєстрації [PERSON] для встановлення кола осіб, які мають право спадкування на який відповіді не було надано. На підставі того що нотаріус не отримав відповіді на свій запит позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину. Державним нотаріусом також було зроблено запит до компетентних органів Російської Федерації стосовно наявності заповіту [PERSON] , який міг бути складений на території Російської Федерації. 01.09.2020 року від нотаріальної палати Ставропольського краю надійшла відповідь за № 1102/01-37 про те, що заповіт [PERSON] померлої [INFO] не складався та не засвідчувався. На даний час пройшло майже 20 років після смерті [PERSON] , строки для подання заяви про вступ до спадщини пройшли як за законодавством України, так і за законодавстом Російської Федерації. Відповідно до вимог cт. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 cт. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1, ч.2 cт. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна Позивачем подана заява про прийняття спадщини на місцем знаходження майна померлої у м. Кропивницький (раніше Кіровоград). Відповідно до ч.2 cт. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Частиною 1 cт. 100 Закону України «Про нотаріат» визначено, що документи, які складено за кордоном з участю іноземних органів влади або які від них виходять, приймаються нотаріусами за умови їх легалізації органами Міністерства закордонних справ України. Згідно з ч.1 cт. 69 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Всі необхідні документи були надані нотаріусу та засвідчені належним чином щодо діючого законодавства. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Згідно з ч.1, ч.2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Статтею 49 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Як вбачається з постанови 919/02-31 від 21.07.2022 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії компетентними органами Російської Федерації для встановлення кола осіб, які мають право спадкування та отримання довідки про місце реєстрації [PERSON] відповіді надано не було. Відповідно до норм cт. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Статтею 257 ЦК України визначено, що строк оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту встановлено у три роки. Враховуючи те, що постанову 919/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії було видано 21.07.2022 року, позивачем строк оскарження даної постанови не було пропущено. Виходячи із встановлених обставин, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по справі за рахунок позивача.

Outcome: approved