Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-23 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Добропільської міської ради Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі зазначили, що вони згідно свідоцтва про право власності на житло є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] . В квартирі прописані син позивачів [PERSON] , його дружина [PERSON] , їх донька [PERSON] та їх син [PERSON] , які в ще в 2013 році переїхали на постійне місце проживання в м. Москва РФ, де проживають по теперішній час, вони є громадянами Росії і повертатися жити в м. Добропілля не збираються. Позивачі зазначають, що реєстрація відповідачів в їх квартирі до цього часу перешкоджає їм повноцінно нею користуватися, продати її або розпорядитися на свій розсуд, в зв`язку з чим позивачі просили суд визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , понесені по справі судові витрати залишити за позивачами. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21.12.2021 року у вказаній справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, відповідачам надано строк для подання відзиву на позовну заяву, третій особі - для подання пояснень на позовну заяву. В строк, встановлений судом, відзиву від відповідачів та пояснень третьої особи до суду не надійшло. В судове засідання сторони повторно не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від позивачів в матеріалах справи містяться заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності за участі їх представника адвоката Карамяна Е.Ф., позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Від представника позивача також надійшла заява з проханням розглядати справу без його участі, позов підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Від представника третьої особи органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не надходило. Від відповідачів [PERSON] , [PERSON] , які діють також в інтересах їх неповнолітніх дітей, в матеріалах справи містяться заяви з проханням розглядати справу без їх участі та участі їх неповнолітніх дітей, позовні вимоги визнали та просили їх задовольнити. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про прийняття заяви відповідачів про визнання ними позовних вимог. Суд, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши всі докази в їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимоги, виходячи з наступного: Судом встановлено, що [PERSON] та позивачи [PERSON] , [PERSON] набули право власності в результаті приватизації по 15,3 кв.м. кожному житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого 05.07.1999 року Добропільським виконавчим комітетом міської ради народних депутатів, зареєстрованого Добропільським бюро технічної інвентаризації Донецької області 07.07.1999 року (а.с. 17). 18 вересня 2020 року [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] отримала в спадок 1/3 частку квартири [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, зазначений факт підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 18-20) В квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані позивач [PERSON] , [INFO] , а також відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зазначений факт підтверджується копією довідки про склад осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні, яка долучена до матеріалів справи (а.с. 21). Окрім того, факт реєстрації відповідачів у зазначеній квартирі підтверджується також довідками з відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області від 06.01.2022 року (а.с. 51-54). Як зазначають позивачі та що не було спростовано в судовому засіданні, відповідачі не проживають за місцем своєї реєстрації з 2013 року. Підтвердженням зазначених стверджень є акт про непроживання від 23.10.2021р., складений головою ОСББ «Барвінок» м. Добропілля за участі сусідів, згідно якого [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але не проживають за цією адресою з 2013 року (а.с. 22). Окрім того, в матеріалах справи містяться копія паспорту громадянина РФ [PERSON] , [INFO] , з якого вбачається, що останній з 05.04.2018 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та копія паспорту громадянки РФ [PERSON] , [INFO] з якого вбачається, що остання з 25.02.2020 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Також за цією адресою зареєстровані їх діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва № [NUMBER] про реєстрацію за місцем мешкання та копією свідоцтва № [NUMBER] про реєстрацію за місцем мешкання. Факт реєстрації відповідачів за адресою: [ADDRESS] , підтверджується також копією виписки з будинкової книги № [NUMBER] будинку [ADDRESS] (а.с. 34) Таким чином, судом встановлено, що відповідачі перебувають на території РФ, де мають у власності квартиру, а малолітні особи [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , мають зареєстроване місце проживання в цій квартирі. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом статті 156 Житлового кодексу України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири). При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім`ї власника житла, суду необхідно з`ясувати: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Беручи до уваги, що факт відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON] , їх неповнолітніх дітей, у вищезазначеній квартирі понад один рік знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, позивачами було надано докази на підтвердження наявності у відповідачів нового місця проживання, в судовому засіданні не було встановлено фактів перешкоджання в проживанні відповідачів в цій квартирі ані з боку позивачів, ані з боку інших осіб, суд вважає, що позивачі довели свої вимоги в частині визнання вказаних осіб такими, що втратили право на користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , і вони підлягають задоволенню. Стосовно визнання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право на користування вказаним житловим приміщенням, слід зазначити, що судом приймалися до уваги наступні підстави: Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Частиною другою зазначеної норми передбачені випадки можливості особистої участі в суді неповнолітніх осіб. Чинним ЦПК України не передбачено можливості безпосередньої участі малолітніх осіб в судовому процесі. В той же час, ч. 1 ст. 59 ЦПК України встановлено, що права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Статті 14, 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що держава забезпечує дітей правом на проживання, діти членів сім`ї наймача або членів його сім`ї мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Права неповнолітніх підлягають захисту на підставі п. 3 ст. 1 Конвенції про права дитини, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей». Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, - також щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. У відповідності до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Суд також вважає за необхідне прийняти до уваги заяву батьків дітей [PERSON] та [PERSON] , які просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та відсутність будь-яких заперечень представника органу опіки та піклування на позовну заяву в частині вимог щодо визнання малолітніх осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , мають зареєстроване місце проживання в [ADDRESS] , та той факт, що батьки дітей та представник органу опіки та піклування Добропільської міської ради Донецької області не заперечують проти задоволення позовних вимог в частині, що стосується неповнолітніх дітей, тобто визнання їх особами, які втратили право на користування жилим приміщенням, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представник позивача в заяві судові витрати просив залишити за позивачами. На підставі викладеного та

Outcome: approved