Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

Адвокат Хмарук Н.І., яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування якого вказала, що сторони перебували у зареєстрованому 24 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тетіївського районного управління юстиції в Київській області, актовий запис № 107 шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24 грудня 2020 року шлюб між сторонами розірваний, в судовому порядку встановлено, що шлюбні стосунки між ними припинені в 2019 році, з даного часу вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства у 2014 році за спільні кошти сторонами на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № 4-231/к від 23 травня 2014 року набуто спірне майно - придбано квартиру [ADDRESS] , вартість якої становила 481 260,50 грн. та являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач вважає, що набуте за час шлюбу спільне майно, а саме квартира посилаючись на ч. 2-3 ст. 70 СК України повинна бути виділена у власність наступним чином: позивачу 75% - частини квартири, відповідачу 25% - частина квартири. Представник позивача, вказала, що позивач наполягає на відступі від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, виходячи з наступного. Загальна вартість спірної квартири при її придбанні становила 481 260, 50 грн., з них 281 260, 50 грн. згідно договору було оплачено відразу, 148 735, 41 грн. - сторонами було сплачено перебуваючи у шлюбі, а залишок коштів у розмірі 51 264, 59 грн. позивач оплачувала вже після розірвання шлюбу одноосібно, що підтверджується відповідними квитанціями про їх сплату. Відповідач не приймав участі в оплаті цих коштів, тим самим поставив позивача та їх доньку в досить скрутне матеріальне становище. Окрім того, зазначила, що з відповідача на користь позивача на утримання доньки згідно судового наказу стягнуто аліменти, проте відповідачем жодного разу не було здійснено оплату аліментів, та заборгованість по сплаті аліментів за період з вересня 2020 року по червень 2022 року становить 80 433, 20 грн. Відповідач не утримує доньку та не неси витрати на її утримання, пов`язані із її навчанням та дозвіллям. Зазначила, що спільна донька сторін [PERSON] , є дитиною з першою групою інвалідності (підгрупа А) з 23.02.2018 року та позивач є її законним представником. Відповідно до медичного висновку донці необхідні реабілітаційні заходи, однак відповідач жодним чином не приймає участі у забезпеченні необхідної реабілітації дитини, не приймає участі в житті дитини взагалі. Позивач з часу розірвання шлюбу самостійно оплачує всі необхідні для дитини медичні витрати. Також, просила суд при поділі майна врахувати, що вироком Вишгородського районного суду Київської області від 05.05.2021 року відповідач був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого частиною першою статті 309 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки, умисні дії [PERSON] суд кваліфікував, як незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту. На підставі статті 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання. Відповідач не маючи постійного місця роботи (заробітку) брав у мікрофінансових організаціях кредити, які своєчасно не повертав. Як результат, відомості про [PERSON] було внесено до Єдиного реєстру боржників, що негативно відобразилося на житті позивача та їх доньки, оскільки неодноразово колекторські фірми телефонували позивачу з метою негайного повернення коштів, які були отримані відповідачем. Вважає, що вимога про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя є законною, обґрунтованою, справедливою та достатньою для того, щоб суд прийняв відповідне рішення. На підставі викладеного просила суд здійснити поділ спільного майна подружжя, виділивши у власність: позивачу - 75% (3/4 частини квартири) [ADDRESS] ; відповідачу - 25% (1/4 частину квартири) [ADDRESS] ; стягнути відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу та судові витрати за розгляд даної справи. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 23.06.2022 року дану справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі і призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 14.11.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, будучи присутніми у судовому засіданні на позовних вимогах наполягали та просили про їх задоволення у повному обсязі, з підстав викладених у позові. В подальшому від представника до суду надійшла заява, в якій просила розглядати справу за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Крім того, просила суд врахувати те, що відповідач матеріальної допомоги дитині, яка є інвалідом першої групи не надає, станом на день розгляду справи має заборгованість по сплаті аліментів, розмір якої складає 130 000, 00 грн. Відповідач офіційно не працевлаштований, постійного заробітку не має, веде аморальний спосіб життя, зловживає наркотичними та алкогольними напоями, має дев`ять відкритих виконавчих проваджень, більша частина з яких відкрита щодо отримання кредитів. Відповідач до суду не з`являвся, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, про що свідчать поштові повідомлення, які знаходяться у матеріалах справи, заяви про розгляд справи за його відсутність до суду не надходило, не скористався своїм правом та не надав суду відзив на позовну заяву і всі письмові докази, а тому суд, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 24 вересня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] , був зареєстрований шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тетіївського районного управління юстиції в Київській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 107. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24 грудня 2020 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірваний. 23.05.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДБК-Партнер», в особі директора Товариством з обмеженою відповідальністю «ДБК-Партнер» Жабенко С.В. та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу майнових прав № 4-231/к на квартиру [ADDRESS] , вартість якої становила 481 260,50 грн. Зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.12.2014 року індексний номер 31835420 вбачається, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до Звіту про незалежну оцінку, ринкова вартість даної квартири станом на 09 червня 2022 року складає 1 550 350,00 грн. Судом з матеріалів справи встановлено, що майно, щодо якого заявлено вимоги придбане за час перебування сторін у шлюбі, про що і безпосередньо свідчить договір купівлі-продажу майнових прав № 4-231/к від 23.05.2014 року. Позивач у своїй позовній заяві просила відступити від засад рівності часток при поділі майна подружжя, обґрунтовуючи тим, що частину коштів за придбану квартиру нею було сплачено особисто, вже після розірвання шлюбу, має на утриманні дитину, яка є інвалідом першої групи, відповідач жодної матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує, постійно отримує у мікрофінансових організаціях кредити, які своєчасно не повертає, веде аморальний спосіб життя, зловживає наркотичними та алкогольними напоями. Оскільки дитина є інвалідом першої групи потребує спеціального лікування та їй необхідні відповідні реабілітаційні заходи, проте жодної участі відповідач не приймає, у тому числі матеріально не допомагає. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України). Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і інші обставини. Згідно з положеннями частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав № 4-231/к від 23 травня 2014 року та Акту прийому-передачі квартири від 24 листопада 2014 року, відповідач набув в повному обсязі майнових прав на квартиру [ADDRESS] , вартість якої в загальному становила - 481 260,50 грн. З пояснень наданих позивачем під час розгляду даної справи встановлено, що 281 260,50 грн. згідно вказаного договору було оплачено сторонами відразу, відповідно залишок в сумі 200 000,00 грн. необхідно було сплатити в подальшому. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки вбачається, що 29.07.2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] був укладений іпотечний договір № 05/І-2014, згідно якого останньому було надано кредит у розмірі 200 000,00 грн., які були сплачені за квартиру на виконання умов договору купівлі-продажу майнових прав № 4-231/к від 23 травня 2014 року. Позивач стверджує, що кошти у розмірі 148 735,41 грн. які необхідно було оплатити за Іпотечним кредитом, сторонами було оплачено перебуваючи у шлюбі, при цьому залишок коштів в сумі 51 264,59 грн. після розірвання шлюбу позивач оплачувала одноосібно, що підтверджується квитанціями № 53736589 від 14.01.2021р.; № 54467396 від 24.02.2021р.; № 54903907 від 19.03.2021р.; № 55415239 від 16.04.2021р.; № 56078491 від 25.05.2021р.; № 56498320 від 16.06.2021р.; № 57113369 від 20.07.2021р.; № 57784908 від 25.08.2021р.; № 58365923 від 23.09.2021р.; № 58819427 від 19.10.2021р.; № 59417123 від 19.11.2021р.; № 59934468 від 16.12.2021р.; № 60451916 від 18.01.2022р. Дані доводи позивача, відповідачем не спростовано жодним доказом, а тому є такими, що заслуговують на увагу, при врахуванні обставин відступу від засади рівності часток подружжя. Згідно судового наказу від 20 листопада 2020 року з відповідача - [PERSON] стягуються на користь позивача - [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини від всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки - розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданою державним виконавцем Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) Куциним П. від 27 вересня 2022 року (вих. № 27003) ВП № [NUMBER], заборгованість в період з вересня 2020 року по вересень 2022 року становить 106 837, 75 грн. З даної довідки судом встановлено, що відповідач жодного разу не здійснив оплату аліментів. 03 червня 2022 року (вх. № К-321) [PERSON] звернулася до Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України у Київській області із заявою про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 164 КК України (ухилення від сплати аліментів на утримання дітей). Крім того, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є дитиною 1-ї групи інвалідності (підгрупа А) з 23 лютого 2018 року. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 28 липня 2020 року, виданого УСЗН Вишгородської РДА, [PERSON] є законним представником своєї доньки. Відповідно до Медичного висновку № 9 про дитину-інваліда віком до 18 років від 07 лютого 2022 року та Індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда № 10 від 07 лютого 2022 року, [PERSON] , [INFO] необхідні наступні реабілітаційні заходи: І. Медична реабілітація: - відновна терапія;- профілактичні заходи;- санаторно-курортне лікування;- медичне спостереження.ІІ. Фізична реабілітація: лікувальний масаж; лікувальна фізкультура (постійно). ІІІ. Протезійні вироби: ортопедичне взуття; IV. Спеціальне фізкультурно-спортивне обладнання і спорядження, спортивний інвентар: шведська стінка. V. Вироби медичного призначення. [PERSON] , [INFO] потребує постійного догляду. Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 4-1573(1) від 04 лютого 2022 року, виданої Вишгородською амбулаторією ЗПСМ (КНП «ЦПМСД» Вишгородської МР) з 19 жовтня 2018 року у дитини заключена декларація з сімейним лікарем. За період з 2018 року по день надання виписки, на прийом до сімейного лікаря приходила лише мати з дитиною. Згідно Психолого-педагогічної характеристики дошкільної групи компенсуючого типу НРЦ «Надія» - в житті дитини приймає участь тільки мама та бабуся, батько про дитину взагалі не піклується. Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 05 травня 2021 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого частиною першою статті 309 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки. На підставі статті 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання. Згідно долучених до справи роздруківок, з результатів пошуку виконавчих проваджень в АСВП, на [PERSON] відкрито 8 виконавчих проваджень: ВП № [NUMBER] (стягувач - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ»); ВП № [NUMBER] (стягувач - [PERSON] ); ВП № [NUMBER] (стягувач - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ»); ВП № [NUMBER] (стягувач - ТОВ «ФАЙНА ГОТІВКА»); ВП № [NUMBER] (стягувач - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФІТ КАПІТАЛ»); ВП № [NUMBER] (стягувач - ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП»); ВП № [NUMBER] (стягувач - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС»); ВП № [NUMBER] (стягувач - ТОВ «ДОРІ ФІНАНС»). [PERSON] внесено до Єдиного реєстру боржників. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. [PERSON] в судові засідання не з`являвся, та не спростував жодним доказом посилання [PERSON] на те, що з нею проживає неповнолітня донька, яка є інвалідом першої групи у квартирі [ADDRESS] . Також [PERSON] не надав жодного доказу на спростування доводів [PERSON] про те, що вона не отримує аліменти на дитину, не надано доказів і на підтвердження виконання ним обов`язку щодо утримання доньки. Вказані обставини дають суду підстави вважати за можливим відступити від засад рівності часток у спільному майні подружжя, та визнати за [PERSON] право власності на 3/4 частини квартири [ADDRESS] , а за [PERSON] право власності на 1/4 частини квартири [ADDRESS] . Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами, тому позов підлягає задоволенню. Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000, 00 грн. та витрат пов`язаних із залученням спеціаліста в розмірі900, 00 грн. судом зазначається наступне. За змістом ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Аналізуючи викладені норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Дані розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. За відсутності таких доказів, сторона має право подати їх до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення, за умови наявності відповідної заяви, яка зроблена стороною до закінчення судових дебатів. Заявлена сума на правову допомогу в розмірі 30 000, 00 гривень підтверджується, наданими суду доказами: копією ордеру адвоката Хмарук Н.І. серії АА № 1214421 від 08 червня 2022 року на надання правничої допомоги позивачу у Вишгородському районному суді Київської області адвокатом; копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 000119 від 12 березня 2018 року; копією договору про надання правничої (правової) допомоги № 29 від 01 червня 2022 року укладений між позивачем та адвокатом Хмарук Н.І.; копію Акта № 1 від 28 березня 2023 року приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 29 від 01 червня 2022 року. Відповідно до п. 2.2. ч. 2 договору про надання правничої (правової) допомоги № 29 від 01 червня 2022 року - договірна ціна (вартість) правничої (правової) допомоги, обумовленої в пп. 1.1.1. та 1.1.2. цього договору, визначається за домовленістю сторін та становить 15000,00 грн. без ПДВ. Відповідно до пп. 2.3.2. п. 2.3. ч. 2 договору про надання правничої (правової) допомоги № 29 від 01 червня 2022 року - участь Виконавця від імені Клієнта в судових засіданнях оплачується окремо на підставі виставленого рахунку в розрахунку 5000,00 грн. без ПДВ за кожне судове засідання. Фактична сплата позивачем коштів на надану правничу (правову) допомогу підтверджується копіями виставлених адвокатом рахунків та копій (дублікатів) платіжних доручень (квитанцій) долучених до матеріалів справи на суму 30000,00 грн.,а саме рахунок на оплату № 01 від 01 червня 2022 року, позивачем було оплачено правничу (правову) допомогу адвоката в сумі 15000,00 грн. - квитанція № ICKTM0603O9FS6.1 від 03 червня 2022 року; рахунок на оплату № 02 від 09 вересня 2022 року, позивачем було оплачено правничу (правову) допомогу адвоката в сумі 5000,00 грн. - квитанція № ІСКТМ0913ONADY.1 від 13 вересня 2022 року; рахунок на оплату № 03 від 11 листопада 2022 року, позивачем було оплачено правничу (правову) допомогу адвоката в сумі 5000,00 грн. - квитанція № P24A482255970D82385 від 12 листопада 2022 року; рахунок на оплату № 04 від 10 січня 2023 року, позивачем було оплачено правничу (правову) допомогу адвоката в сумі 5000,00 грн. - квитанція № 0.0.2811403812.1 від 11 січня 2023 року. Отже, судом встановлено, що з боку позивача дійсно були понесені судові витрати на правничу допомогу, розмір яких склав 30 000, 00 гривень. Відтак, з урахуванням критеріїв співмірності та складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості вчинених нею дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що вказані витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 30 000, 00 грн. є належним чином обґрунтованими і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, судом не встановлено, який є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом та обсягом наданих адвокатом послуг. Крім того, судом встановлено, що для визначення ринкової вартості спірної квартири на момент звернення до суду із даним позовом, позивачем було залучено спеціаліста та за складання останнім відповідного звіту було сплачено кошти у розмірі 900, 00 грн., що підтверджується долученою до справи копією дублікату квитанції від 08.06.2022 року на суму 900, 00 грн., які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. Згідно медичного висновку № 9 про дитину-інваліда віком до 18 років від 07 лютого 2022 року та посвідчення серії [NUMBER] від 28 липня 2020 року, позивач є законним представником своєї доньки [PERSON] (дитини з інвалідністю І групи). Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 875, 87 грн., визначений судом з урахуванням визнаної за відповідачем частини квартири, що становить 25 % від вартості квартири. На підставі викладеного та

Outcome: approved