Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з АТ «Харківобленерго» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 вересня 2022 року по 23 листопада 2022 року в розмірі 734881,46 грн., відшкодувати судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 14 вересня 2020 року його було обрано до складу дирекції АТ «Харківобленерго», 16.09.2020 року між ним та відповідачем було укладено особливу форму трудового договору, а саме контракт з членом дирекції АТ «Харківобленерго», 16.09.2020 року його було переведено на посаду фінансового директора на підставі його заяви. 01.09.2022 року на засіданні Наглядової ради АТ «Харківобленерго» було прийнято рішення про припинення повноважень [PERSON] та розірвання укладеного з ним контракту, 02.09.2022 року на виконання протоколу видано наказ про припинення трудового договору у зв`язку з припиненням повноважень на підставі п.5 ч.1 ст. 41 КЗпП України. Рішенням Господарського суду Харківської області від 23 листопада 2022 року визнано недійсним з моменту прийняття рішення Наглядової ради АТ "Харківобленерго" від 01 вересня 2022 року про припинення з дати, наступної за датою прийняття зазначеного\~рішення, на підставі підпункту 7.3.4 контракту, у зв`язку з порушенням умов контракту, повноваження члена Дирекції Товариства - Кондратішка Валентина Михайловича - фінансового директора та розірвання укладеного з ним контракту від 16 вересня 2020 року, яке оформлено протоколом № 9/2022 від 01 вересня 2022 року (п. 1 рішення з першого питання порядку денного), скасовано Наказ № 474к (Розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 02 вересня 2022 року із Фінансовим директором Акціонерного товариства "Харківобленерго" Кондратішком В.М. у зв`язку з припиненням повноважень п. 5 ч. 1\~ст.\~41\~КЗпП України та поновлено позивача на роботі. [PERSON] зазначає, що АТ «Харківобленерго», не здійснило оплату праці за період вимушеного прогулу, який виник у наслідок незаконного припинення з ним трудових відносин, що встановлено рішенням суду. Відповідачем АТ «Харківобленерго» подано відзив на позов, в якому він зазначає, що видання наказу від 02.09.2022 року №474к про припинення трудового договору (контракту) було здійснено на виконання рішення Наглядової ради АТ «Харківобленерго» на підставі п. 7.3.4 контракту, тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. До суду надійшла заява від позивача в якій він підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить провести розгляд справи за його відсутності. В судовому засіданні представник АТ «Харківобленерго» Войтенко О.О. заперечувала, щодо заявлених вимог позивача. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, що 16.09.2020 року між [PERSON] та АТ «Харківобленерго» було укладено особливу форму трудового договору, а саме контракт з членом дирекції АТ «Харківобленерго». Наказом від 16 вересня 2020 року №454к позивача було переведено на посаду фінансового директора на підставі його заяви. Відповідно до протоколу №9/2022 від 01 вересня 2022 року засідання Наглядової Ради АТ «Харківобленерго» було прийнято рішення про припинення повноважень [PERSON] та розірвання укладеного з ним контракту на підставі підпункту 7.3.4 контракту. 02 вересня 2022 року на виконання вищевказаного рішення Наглядової Ради АТ «Харківобленерго» було видано Наказ №474к (Розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) з членом Дирекції фінансовим директором [PERSON] у зв`язку з припиненням повноважень на підставі п.5 ч.1 ст 41 КзПП України. Рішенням Господарського суду Харківської області від 23 листопада 2022 року скасовано Наказ №474к (Розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 02 вересня 2022 року із Фінансовим директором Акціонерного товариства "Харківобленерго" Кондратішком Валентином Михайловичем у зв`язку з припиненням повноважень п. 5 ч. 1\~ст.\~41\~КзПП України та поновлено [PERSON] на работі по посаді Фінансового директора Акціонерного товариства "Харківобленерго".\~ Рішення по справі № 922/1662/22 від 23.11.2022 набрало законної сили 27.12.2022 року та не було оскаржено до суду апеляційної інстанції. Під час розгляду справи про поновлення на роботі позивача, питання щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу не було вирішено. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Право на працю, закріплене у ст. 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до\~ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до частини першої статті 94\~КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. \~ \~ \~ \~ Частиною 2\~ст. 235 КЗпП\~України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до частини першої\~статті 235 КЗпП України\~у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті\~235\~та статті\~240 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі. Відповідно до\~статті 27 Закону України «Про оплату праці», п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з п. 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. Відповідно до п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Відповідно до\~розрахунку оплати\~за час\~вимушеного прогулу\~за період\~з 03\~вересня 2022\~року по\~22\~листопада 2022\~року,\~який визначено\~у розмірі\~734881,46\~грн.\~виходячи з\~кількості робочих\~днів у\~вказаний період\~58\~днів та\~середньоденного заробітку\~позивача за\~два повні\~місяці до\~дня звільнення,\~тобто за\~липень і\~серпень 2022\~року,\~що становить\~12670,37\~грн.\~78\~коп.\~(а.с.\~57). Вказаний розрахунок складено у відповідності до вимог\~Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»\~з урахуванням як кількості робочих днів у період вимушеного прогулу, так і розміру середньоденного заробітку позивачки протягом останніх двох повних місяців роботи перед днем звільнення, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 03 вересня 2022 року по 22 листопада 2022 року у розмірі 734881,46 грн. (12670,37*58). Отже, вказана позовна вимога підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наявних у справі та досліджених у судовому засіданні доказів. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved