Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

05 грудня 2022 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування житловим приміщенням В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва № 753/19425/20 від 19 жовтня 2021 року, в порядку поділу майна подружжя він та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS] у рівних долях (по 1/2 у кожного). Загальна площа квартири 71,6 кв. м., квартира має 3 житлові кімнати. Позивач у квартирі не проживає, однак у сторін виникають конфлікти щодо сплати комунальних платежів, а тому, позивач просить суд встановити порядок користування спільною квартирою. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 грудня 2022 року цивільну справу № 753/15053/22 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 07 грудня 2022 року. 14 грудня 2022 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 21 грудня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20 лютого 2023 року на 11:00 год. 06 лютого 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ 7129), відповідно до якого відповідач зазначила, що позовні вимоги визнає, однак просить суд при винесенні рішення врахувати змінені технічні дані квартири. Ухвалою суду від 20 лютого 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті на 27 березня 2023 року. У судовому засіданні 27 березня 2023 року представник позивача та позивач підтримали доводи позовної заяви, просили її задовольнити та встановити порядок користування спірною квартирою, зазначивши розміри кімнат та загальну і житлову площу, відповідно до технічного паспорту виданого в 2018 році. Також просили суд не брати до уваги новий технічний паспорт квартири, який був виготовлений на замовлення відповідачки у 2022 року, оскільки заміри квартири, в тому числі кімнати позивача, здійснювались без його присутності та яким чином відповідач потрапила до його зачиненої кімнати, йому невідомо. На підтвердження вказаного, долучили до матеріалів справи копію талону-повідомлення єдиного обліку про прийняття та реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення, з якого вбачається, що 17 березня 2023 року [PERSON] звернувся до Дарницького УП ГУ НП в м. Києві із заявою про те, що 29 серпня 2022 року [PERSON] вчинила неправомірні дії (забрала грошові кошти з житлового помешкання заявника). Представник відповідача та відповідачка підтримали доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, вказали, що не заперечують проти заявлених позовних вимог, в той же час зазначали, що у зв`язку з наявністю нового технічного паспорту квартири, відомості з якого про загальну та житлову площу об`єкту нерухомого майна внесено до ДРРП, просили у рішенні суду вказати саме ту площу квартири та кімнат, яка зазначена у технічному паспорті від 2022 року. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до матеріалів справи докази, заслухавши пояснення представника позивача, позивача, представника відповідача, відповідача, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25 травня 1985 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 січня 2018 року шлюб, між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Перебуваючи в зареєстрованому шлюбі сторони отримали кооперативну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на спірну квартиру було зареєстровано 10 січня 2019 року за [PERSON] на підставі довідки № 121, виданої ЖБК «Річковик-5» від 19 листопада 2018 року (а.с. 11). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 жовтня 2021 року, яке набрало законної сили, визнано за [PERSON] в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею: 71,6 кв. м. і житловою площею: 42,2 кв. м. (а.с. 12-13). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 січня 2023 року квартира за адресою: [ADDRESS] є спільною частковою власністю та вказаної квартири зареєстрована за [PERSON] на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/19425/20 (а.с. 38). Спірна квартира, розташована на 5 поверсі 10-ти поверхового будинку та має 3 ізольовані кімнати. Загальна площа квартири - 79,8 кв.м, житлова - 41,8 кв.м. Звертаючись із позовом до суду позивач вказав, що у спірній квартирі фактично не проживає, але між ним та відповідачкою виникають конфлікти через оплату комунальних платежів та наявну заборгованість по ним. Коли він приїжджає до квартири та намагається вирішити питання, зокрема щодо продажу її, відповідачка вчиняє конфлікти, викликає працівники поліції та пише на нього заяви. З метою вирішення всіх питань та припинення конфліктів, позивач вирішив звернутись із позовом до суду, вказавши, що фактично на цей час відповідачка користується 6-тою кімнатою, балконом у 5-тій кімнаті та частиною цієї кімнати, а він користується 2-ю кімнатою з балконом, лоджією та частиною 5-тої кімнати. Оскільки між ними склався такий порядок користування спірною квартирою просив суд встановити його у судовому рішенні. Відповідачка не заперечувала в цій частині щодо заявлених вимог, підтвердила, що дійсно на разі саме в такому порядку вони користуються спірною квартирою. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У відповідності до вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Як передбачено статтею 319 цього ж кодексу, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно із статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади (стаття 356 ЦК України). Відповідно до статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Окрім того, судом також враховано, що за змістом статей 47, 48 Житлового кодексу України (далі по тексту - ЖК України), жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі. Норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Разом з тим, відповідно до Порядку застосування в м. Києві Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів та Президії Київської міськради профспілок від 15 липня 1985 року № 582, в Києві рівень середньої забезпеченості жилою площею на одну особу дорівнює 9 кв.м, норма жилої площі для визнання особи такою, що потребує поліпшення житлових умов, - 7,5 кв.м. Отже, рівень середньої забезпеченості жилою площею на одну особу в м. Києві дорівнює 9 кв.м, а норма жилої площі для визнання особи такою, що потребує поліпшення житлових умов, - 7,5 кв.м. Відповідно до роз`яснень пункту 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. В даному випадку спірні правовідносини сторін не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, а тому вважаємо, що надання в користування сторонам спору кімнат, адекватних розміру їх часток у праві власності на спільне майно, не порушить їх право власності. При цьому з аналізу наявної судової практики вбачається, що в подібних спорах допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Така позиція узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-1500цс15, в постановах Верховного Суду від 18 лютого 2019 року по справі № 569/15733/17-ц, від 20 лютого 2019 року по справі № 214/239/17-ц, від 13 грудня 2019 року по справі №756/3340/18, від 07 квітня 2021 року по справі №754/12663/16. Таким чином, з урахуванням розміру житлової площі, а також враховуючи, що кожна з кімнат є ізольованою та їх площа наближена до розміру часток у праві власності на спірну квартиру, зважаючи на фактично встановлений на цей час між сторонами порядок користування спірною квартирою, а також з огляду на відсутність заперечень з боку відповідача щодо порядку користування квартирою, зазначеною у позові, суд вважає, що запропонований позивачем варіант користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , не буде порушувати права співвласників, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, у зв`язку з чим вважає за можливе встановити співвласникам квартири наступний порядок користування: позивачу виділити у користування 2-гу кімнату житловою площею 14,8 кв. м., з прилеглим до неї балконом, відповідачу виділити у користування 6-ту кімнату житловою площею 17,0 кв.м., та балкон, суміжний з кімнатою № 5 . Залишити у спільному користуванні сторін 5-ту кімнату житловою площею 10,0 кв.м., кухню площею 9,3 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м., ванну кімнату площею 2,5 кв.м., лоджію площею 6,9 кв.м. та коридор площею 11,0 кв.м. При цьому, суд зазначає, що приймає до уваги та визначає у цьому рішення площу квартири (загальну, житлову) та площі окремих кімнат, виходячи із інформації, яка міститься у технічному паспорті, виготовленому на замовлення [PERSON] 29 серпня 2022 року, та враховує, що такий технічний паспорт внесено до реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. Крім того, суд враховує, що відповідно до довідки КП КМР «КМ БТІ» від 8 вересня 2022 року квартира за адресою: [ADDRESS] має такі показники, загальна площа 79,8 кв.м, житлова площа- 41,8 кв.м (а.с. 37). Також вказані показники внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та вказаний технічний паспорт був прийнятий державний реєстратором при прийнятті рішення про реєстрацію права власності (а.с. 38). Суд відхиляє доводи представника позивача щодо необхідності прийняти до уваги саме технічний паспорт, складений у 2018 році, оскільки він не скасований, з огляду на те, що технічний паспорт на квартиру не є актом нормативного або індивідуального характеру, який може бути оскаржено у спосіб, встановлений законом. Технічний паспорт на квартиру не є правовстановлюючим документом на квартиру, а лише констатує її наявність із зазначенням адреси, плану та технічних характеристик, то відповідно не може бути визнаний недійсним. Скасування технічного паспорта також не передбачено нормами законодавства. На підставі викладеного та

Outcome: partial