Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

Позивач звернулася до Городнянського районного суду Чернігівської області з позовом до відповідача та просила розірвати шлюб, укладений між сторонами, зареєстрований 24 жовтня 2019 року Городнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області, актовий запис № 59. Позовна заява мотивована тим, що шлюб з відповідачем виявився невдалим, спільне життя фактично припинено. Сторонам надавався строк на примирення, після завершення якого позивач від позову не відмовилась, наполягає на розлученні. Позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримала. Пояснила, що з грудня 2022 року має фактичні відносини з іншим чоловіком. З відповідачем не підтримує будь-яких стосунків. Проживає в місті Чернігів. Протягом строку, відведеного сторонам на примирення, спілкувалися з відповідачем двічі, коли той приходив відвідати дитину. Будь-якого іншого спілкування між сторонами не було. Стосунки відновити неможливо, позивач планує сім"ю з іншим чоловіком, а з відповідачем відновити сімейні відносини неможливо. Категорично зазначає, що збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам. Відповідач позов не визнав. Вважає, що в інтересах дитини сторони мають зберегти шлюб. Зраду дружині пробачив. Шлюб просить не розривати. Суд, заслухавши сторін, встановивши їх доводи і заперечення, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Сторони уклали шлюб зареєстрований 24 жовтня 2019 року Городнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області, актовий запис № 59. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, вони проживають окремо, позивач має стосунки з іншим чоловіком, шлюб між сторонами фактично розпався, сім`я носить формальний характер, строк наданий судом для примирення результатів не надав, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню позивача, а тому позов підлягає задоволенню, оскільки примушування до збереження сімейних відносин суперечить поняттю "шлюб". На підставі викладеного та

Outcome: approved