Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що 05 березня 2016 року у Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис за №98. Від даного шлюбу у подружжя [INFO] народився син [PERSON] , який наразі проживає разом з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Зазначає, що спільне життя з відповідачем зовсім не склалося через дуже різні погляди на життя та різні характери. 3 06 грудня 2021 року сторони припинили спільне життя, проживають окремо, на даний момент шлюб існує формально. Наголошує, що після фактичного припинення сімейних стосунків у сторін не існує неврегульованих майнових питань, зокрема, спору про поділ спільного майна, набутого за час шлюбу. У судове засідання сторони не з`явились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у зв`язку із наступним. Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано 05 березня 2016 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №98, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] . Позивачем зазначено, а відповідачем не заперечується та не спростовано, що у сімейних стосунках виникли проблеми, з грудня 2021 року сторони спільно не проживають, шлюбних стосунків не підтримують. Позивачем також зазначено, що примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе. Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, враховуючи, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно із ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved