Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в порядку цивільного судочинства та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить стягнути на свою користь заборгованість за договором позики в сумі 809 069,75 грн., з яких: 420 000,00 грн. - сума боргу за договором позики; 211 507,40 грн. - пеня; 24095,35 грн. - 3% річних; 153 467,00 грн. - інфляційні витрати та судовий збір у розмірі 5039,49грн. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 24.12.2020 між позивачем та відповідачем був укладений договір позики згідно якого позивач передав у борг відповідачу, а відповідач отримав від позивача грошову суму у розмірі 420 000,00 грн, строком повернення до 24.01.2021. Але, як стверджував позивач, кошти, отримані в борг, відповідач не повернув, безпідставно ухиляючись від виконання зобов`язань, взятих на себе за договором позики від 24.12.2020. Оскільки відповідач прострочив виконання взятого на себе за договором позики зобов`язання щодо повернення позики, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики від 24.12.2020 року у сумі 420 000,00 грн, а також 211507,40 грн пені, 24095,35 грн 3% річних, 153467,00 грн інфляційних витрат. До судового засідання представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі, оскільки позов підтримує та просить суд постановити рішення, яким позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився про час, день та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, причини своєї неявки суду не повідомив, суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача. Оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Статтею 202 Цивільного кодексу України (далі-ЦПК України) визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. 24 грудня 2020 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики, за умовами якого позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 420 000,00 грн, , а позичальник отримав їх та зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів в порядку і на умовах, визначених договором (п.1.1. договору позики). Згідно п. 2.2. договору позики, факт передачі позикодавцем даної суми засвідчується розпискою позичальника. Підписання сторонами договору є підтвердженням того, що сума позики, визначена п.1.1. договору, отримана позичальником у повному обсязі, і цей договір є укладеним сторонами і обов`язковим до виконання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач належним чином виконав зобов`язання, взяте на себе за договором позики від 24 грудня 2020 року, передавши у власність відповідача ( позичальника) грошові кошти у сумі 420 000,00 грн. Факт отримання відповідачем коштів у борг від позивача у момент підписання договору позики від 24.12.2020 підтверджується розпискою. За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За умовами договору позики від 24 грудня 2020 року позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві суму позики, визначену п.1.1. договору у строк до 24.01.2021 року (п.2.3 договору позики). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У строк, передбачений договором позики від 24 грудня 2020 року, відповідач кошти, отримані в борг, у повному обсязі не повернув, безпідставно ухилившись від взятого на себе зобов`язання. Сума неповернутих коштів становить 420 000,00 грн. За положеннями з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи вищенаведене, суд встановив, що станом на день розгляду справи відповідач свої вимоги за договором позики не виконав належним чином та не повернув грошові кошти, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася заборгованість з основного боргу у розмірі 420 000,00 грн. У зв`язку з вищенаведеним, суд вбачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача зазначену заборгованість. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку позивача сума інфляційних нарахувань за лютий 2021 по листопад 2022 складає 153 467,00 грн. Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 153 467,00 грн інфляційних нарахувань обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно розрахунку позивача, сума 3% річних за період з 25.01.2021 по 23.12.2022 складає 24095,35 грн. Таким чином, загальний розмір 3% річних становить 24095,35 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 211 507,40 грн пені нарахованої за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»). Крім того, статтею 547 Цивільного Кодексу України, передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. 06.02.2023 представник позивача до суду надав клопотання про відмову від позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суму пені в розмірі 211 507,40 грн. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню на суму 420 000,00 грн. боргу за договором позики, 24 095,35 грн. 3% річних, 153 467,00 грн. інфляційних витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved