Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-23 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до ТОВ «ФК «Аланд» та просила стягнути з відповідача на свою користь кошти у сумі 12979 53 грн грн., в порядку повернення коштів, стягнутих за виконавчим написом № 27268 від 08.09.2020, вчиненим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С., який заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2021 № 761/1411/21-ц визнано таким, що не підлягає виконанню. Вказує, що кошти підлягають поверненню з врахуванням процентів за користування ними. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.01.2023 провадження у справі відкрито, та вирішено проводи розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача ТОВ «ФК «Аланд» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив до суду не подав. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до висновку. 08.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С. вчинено виконавчий напис за № 27268, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» грошових коштів на загальну суму 12 979, 53 грн. 07.10.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко О. А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 27268 від 08.09.2020. Приватним виконавцем, в межах наданих йому повноважень були вчинені дії спрямовані на примусове виконання виконавчого напису нотаріуса № 27268 від 08.09.2020 і проводились на підставах, у межах повноважень та у спосіб передбачений ЗУ «Про виконавче провадження». 03.08.2021 заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі № 761/1411/21-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «ФК «АЛАНД», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко О. А. визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 08.09.2020, зареєстрований у реєстрі за № 27268. Рішення набрало законної сили 09.01.2022. Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко О. А. 18.03.2021 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, якою встановлено, що рішення виконано фактично та в повному обсязі, борг перераховано на користь стягувача в повному обсязі, основна винагорода та витрати виконавчого провадження стягнуті в повноті обсязі. Таким чином, враховуючи, що судовим рішенням від 03.08.2021 визнано оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а на підставі нього з позивачки стягуювались грошові кошти, між позивачкою та відповідачем ТОВ «ФК «Аланд» виникли спірні правовідносини, які регулюються нормами статті 1212 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з частиною другою цієї статті, положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення 83 глави ЦК України застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Частиною другою ст.1214 ЦК України передбачено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст.536 цього Кодексу). Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Виходячи з аналізу вищенаведених норм, оцінюючи зміст спірних відносин, судом встановлено, що виконавчий напис, на підставі якого із пенсії позивача утримувались кошти, рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже, підстава, на якій відповідач стягнув з позивача грошові кошти, відсутня, що в свою чергу стало підставою для повернення відповідачем безпідставно набутих коштів. При цьому суд враховує висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 28.01.2020 року у справі № 910/16664/18. Оскільки відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» безпідставно набуло грошові кошти в сумі 12979, 53 грн, які належать [PERSON] , і до теперішнього часу не вчинив жодних дій для повернення зазначених грошових коштів позивачу, і не надав суду таких відомостей, суд вважає, що існують підстави для задоволення позовних вимог і в частині про стягнення процентів за користування коштами. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача судового збору сплаченого за подання позовної заяви, а також витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З матеріалів справи встановлено, що правничу допомогу позивачу надавало адвокат Донець Віталій Валерійович, на підставі Договору № 58-22 про надання правової допомоги (адвокатських послуг) від 16.11.2022. Відповідно до п. 4 вказаного Договору гонорар адвоката становить 6 000 грн. Також, адвокатом надано до матеріалів позовної заяви акт виконаних робіт до договору на надання правової допомоги (адвокатських послуг) № 58-22 віж 16.11.2022. Згідно копії квитанції до прибуткового касового ордера № 58 яка містяться в матеріалах справи, позивач здійснив платежі до договору від 15.12.2022 на суму 6000 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд бере до уваги складність справи та виконаних робіт, котрі на думку суду не є складними, час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, котрі є незначними, критерії розумності їхньої вартості, неминучості, обґрунтованості, а також думку відповідача про неспівмірність витрат із складністю справи та приходить висновку про стягнення із відповідача в користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню судовий збір в загальній сумі 992,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved