Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить: - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 24214, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем 18.12.2017 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» в розмірі 855 691,96\~ грн; - стягнути з відповідачів солідарно витрати на правову допомогу у розмірі 7000\~ грн. В обґрунтування позову [PERSON] вказував, що він дізнався про те, що 15 вересня 2021 року державним виконавцем Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було відкрите виконавче провадження № ВП 66740271 на підставі виконавчого напису № 24214, вчиненого 18 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем, про стягнення з нього на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості в сумі 855691,96 грн., бо 29 серпня 2022 року позивач отримав повідомлення про накладення арешту на його грошові кошти. На думку позивача, виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом з порушенням ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. До такого висновку він дійшов з того, що законом не передбачено можливості вчинення виконавчого напису на кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі; на момент звернення стягувача до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису подані ним документи не підтверджували безспірність заборгованості з боку боржника; до моменту вчинення виконавчого напису стягувач не виконав свого обов`язку повідомити про порушення кредитного зобов`язання. Крім того, АТ КБ «Приватбанк» вже звертався до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за\~ кредитним №742/Е СЕРВ від 19 червня 2002 року та у задоволенні позовної заяви АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було відмовлено в повному обсязі. Предметом виконавчого напису №24214 від 18 грудня 2017 року є заборгованість за кредитним договором № 742/E СЕРВ від 19 червня 2002 року, яка була спірною і була вирішена в судовому порядку, про що при зверненні до приватного нотаріуса було прираховано АТ КБ «Приватбанк». Саме тому [PERSON] був змушений звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою від 09 грудня 2021 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 18 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем за реєстр. № 24214, про стягнення з [PERSON] на користь AT КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості в сумі 855691,96 гри. до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 630/557/22 (провадження № 2/630/45/23). Позивач\~ та його представник в судове засідання не з`явилися,\~ подали заяви про розгляд справи за їх\~ відсутності. Представник відповідача АТ КБ «Привтабанк» направив до суду відзив, в якому зазначив, що він заперечує проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, оскільки відповідач на теперішній час є належним кредитором за кредитним договором із позивачем, а звернення до нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису є передбаченим законом способом захисту прав кредитора у разі порушення зобов`язання за договором боржником. Крім того, представник відповідача зазначає, що позивачем не спростовано наявність заборгованості перед відповідачем, а відповідно до рішення суду в задоволенні позову про стягнення заборгованості відмовлено через сплив строку позовної давності, що не є підставою для припинення зобов`язання. Також представник відповідача не вбачає правових підстав для задоволення позову в частині стягнення витрат на правничу допомогу. Представник відповідача, Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлявся завчасно та належним чином, заперечень проти позову або будь-яких інших заяв не подав, тому суд, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу без участі представника відповідача. Третя особа до судового засідання не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив, належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи. Під час судового розгляду судом встановлено наступне. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець P.O. вчинений виконавчий напис № 24214 від 18.12.2017 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» за період з 19.06.2002 по 18.07.2017 в розмірі 32961,44 долари США, що станом на 18.12.2017 становить 855691,96 грн., а саме : заборгованість за тілом кредиту - 4270 доларів США, заборгованість за відсотками - 12200,13 доларів США, заборгованість з пені 16491,81 доларів США. Витрати за вчинення виконавчого напису 1800 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису державним виконавцем\~ Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Поповим В.М. 15.09.2021 р. відкрито виконавче провадження № 66740271 щодо стягнення з позивача вищезазначеної суми. Державним виконавцем Харківського відділу\~ державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Андрусенком І.А. 23.08.2022 винесено постанову про арешт коштів боржника. Як вбачається з копії рішення Люботинського міського суду Харківської області від 30.05.2016 р. АТ КБ «Приватбанк» відмовлено в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 742/Е СЕРВ від 19 червня 2002 року в сумі 20771,35 доларів США. Відповідно до ухвали апеляційного суду Харківської області бід 29.09.2016 рішення суду залишено без змін. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року за № 1172, а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595. Відповідно до положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимог минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. За змістом п. 3.1. 3.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованим з Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172., За змістом постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку па підставі виконавчих написів нотаріусів», нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення па заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують беспірність\~ заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, з матеріалів справи вбачається, що виконавчий напис було вчинено на копії кредитного договору, який не було нотаріально посвідчено та з посиланням на положення постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» вія 29 червня 1999 року № 1172. Разом з тим,\~ положення постанови КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, в редакції постанови КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року, які надавали право на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, визнано нечинним\~ постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14). Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 18.12.2017 року\~ після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного\~ суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, в той час, коли законодавством України не було передбачено можливості здійснювати стягнення за кредитним\~ договорами, за якими\~\~\~ боржниками допущено прострочення платежів\~\~ за зобов`язаннями\~ у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному\~ порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення\~ оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально\~ посвідчених договорів, і не міг застосовуватись до кредитного договору № 742/Е СЕРВ від 19 червня 2002, укладеного між сторонами. Крім того, відповідно до ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Водночас, сам по собі той факт, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором\~ № 742/Е СЕРВ від 19 червня 2002 року вже була предметом судового розгляду за позовом кредитора та у стягнені такої заборгованості судом відмовлено та рішення набрало законної сили, виключає можливість вважати заборгованість безспірною. Враховуючи усі вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до АТ КБ «Приватбанк» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом із тим, суд вважає, що в задоволенні вимог позивача до Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) належить відмовити, з огляду на наступне. Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною.\~ Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Висновок суду відповідає правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постановах від 13 липня 2022 року у справі № 761/825/20, від 02 листопада 2022 року у справі № 758/14101/16-ц. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд виходить із наступного. Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У даній справі судовий збір складається із збору, сплаченого позивачем при поданні позовної заяви, а також збору, сплаченого в зв`язку з поданням заяви про забезпечення позову. Загальний розмір судового збору складає 1488,60 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідачів солідарно судові витрати\~ на правничу допомогу у розмірі 7000 грн.\~ За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК). При цьому, суд зобов`язаний врахувати: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст. 141 ЦПК). У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Позивачем надано\~ договір про надання правової допомоги та акт виконаних робіт, тому суд вважає вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу обґрунтованими. Водночас, враховуючи, що судом встановлено, що за даним позовом належним відповідачем є саме АТ КБ «Приватбанк», то саме з цієї особи суд і стягує судові витрати на користь позивача, оскільки підстави для солідарного стягнення, як про це просив позивач, відсутні.

Outcome: partial