Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

14 вересня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з нього на користь Банку заборгованість за кредитним договором від 26 березня 2013 року №б/н, на загальну суму 10829,19 грн. та судові витрати по справі в сумі 2270 ,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 26 березня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н. Відповідно до умов вищезазначеного договору відповідач отримав кредит в сумі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При порушенні строків платежів по кожному з грошових будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором більше ніж 30 днів, відповідач зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії. Крім того, відповідачем сплачується пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів. При цьому, погашення заборгованості по кредиту, відсоткам за його користування [PERSON] зобов`язувався здійснювати на умовах, передбачених кредитним Договором. У зв`язку з несплатою нарахованих за період користування кредитом відсотків у строк встановлений договором, виникла заборгованість, яка станом на 10 серпня 2021 року становить 10829,19 грн., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту 10829,19 грн. Через те, що відповідачем в добровільному порядку не сплачена прострочена заборгованість по кредитному договору, позивач просить стягнути її в судовому порядку. 10 січня 2022 року та 07 березня 2023 року представник відповідача направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Вказав, що відповідач ніколи не визнавав наявність кредитних правовідносин між ним та позивачем, та не вчиняв дії на погашення кредитних зобов`язань. зазначив, що у 2013 році відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» за отриманням послуг по відкриттю та веденню банківського рахунку з можливістю внесення на рахунок власних коштів та їх подальшого використання. працівниками вказаного банку було роз`яснено порядок надання та використання послуг та що для отримання вказаної послуги потрібно лише заповнити та підписати анкету-заяву, яку йому надано для підпису. 26 березня 2013 року відповідач підписав анкету-заяву б/н до АТ КБ «Приватбанк» про надання банківських послуг. Але анкет-заява не містить інформації про те, що це є укладенням кредитного договору. Звернув увагу суду на те, що будь-яких інших документів, окрім анкети-заяви відповідач не підписував. посилаючись, на норми частини 1 та 2 статті 207 ЦК України вважає що правочин не є кладений між сторонами. Крім цього, в анкеті заяві б/н клієнта Банку від 26 березня 2013 року процентна ставка не зазначена. До того ж, надані Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можуть вважатися складовою кредитного договору та не визнаються відповідачем. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26 березня 2013 року шляхом підписання анкети-заяви. В зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів), порушення термінів виконання кредитних зобов`язань. Тому вимоги банку в частині стягнення заборгованості за процентами та штрафів задоволенню не підлягають з наведених вище підстав. Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, вказав, що позивачем був встановлений кредитний ліміт у вигляді 300, 00 грн., який з часом був збільшений до 14000,00 грн. З розрахунку наданого Банком вбачаються, що [PERSON] сплатив коштів більше ніж отримав, натомість внесені ним кошти були зараховані на сплату пені за прострочку за кредитом, проценти, відповідно до статті 625 ЦП України нарахованих у розмірі необумовленому сторонами, відсотків за користування кредитного ліміту, щодо яких відсутні докази про досягнення сторонами згоди. таким чином, позивач за весь час безпідставно з рахунку відповідача стягнуто відсотки за користування кредитом, штрафу, пені, які у сумі перевищують кредитний ліміт у сумі 14000,00 грн. Тому, вважає, що безпідставно стягнуті кошти слід зарахувати в рахунок повернення відповідачем безпідставно наданого кредитного ліміту. А тому у відповідача відсутня перед Банком заборгованість. В зв`язку з ненаданням позивачем при зверненні до суду належних та допустимих доказів щодо наявності у відповідача перед Банком кредитної заборгованості, просив відмовити у задоволені заявлених позовних вимог в повному обсязі. В свою чергу, 20 січня 2022 року представником позивача подана відповідь на відзив, у якій, посилаючись на положення ст.ст. 634, 639 ЦК України, вказав, що укладений між сторонами кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства. Укладання договору здійснюється за принципом укладання між Банком та клієнтом договору приєднання. Так, підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Банком публічно пропонується невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, Умови та Правила на сайті Банку у вільному доступі та є публічною офертою, що містять Умови та Правила надання Банком послуг його клієнтам. Крім цього, відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в якій зазначено, що підписавши цю заяву відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованими на сайті Банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. крім цього, зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та Правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку Договорі банківського обслуговування в цілому. Зазначив, що виконання позичальником умов кредитного договору засвідчує його волю до настання відповідних правових наслідків, передбачених кредитним договором. Так, з моменту оформлення договору пройшло 8 років. В свою чергу позичальник жодного разу не звертався до Банку з приводу неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписання договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Щодо посилань представника відповідача з приводу неправомірності наданого розрахунку заборгованості, то вказав, що відповідачем він не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічна експертиза по справі не призначалася. Крім цього, зазначив, що з огляду на висновок Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 356/1635/16-ц відсутність кредитних правовідносин між сторонами не може вважатися обґрунтованою, оскільки не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. До того ж, у постанові від 28 березня 2019 року у справі №428/2872/17 Верховним Судом зроблений висновок, що підписання анкети-заяви про приєднання Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» позичальник погоджується з Умовами та Правилами, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору; приєднання умов та правил надання банківських послуг є укладання договору з баком; саме по собі посилання на не ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року справа №755/2720/16-ц, від 17 квітня 2019 року справа №666/388/16-ц. З приводу наданого банком розрахунку зазначив, що він не є первинним документом за своєю природою, а є лише інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по розрахунку кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певний період часу, а тому на нього не розповсюджуються вимоги, як до первинного документі. До того ж, з виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. [PERSON] користувався кредитними коштами, а тому йому були добре відомі і зрозумілі умови договору, з огляду на що твердження щодо незнання Тарифів, Умов та Правил не відповідають дійсним обставинам справи. 27 січня 2022 року представником позивача до суду подана заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача лише заборгованість за тілом кредиту у сумі 2829,19 грн., а також понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Одночасно з позовною заявою направив до суду клопотання з проханням розглядати справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Як вбачається з листа акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» від 07 липня 2018 року №Е.65.0.0.0/3-365676, позивач з 21 травня 2018 року змінив назву на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Згідно частини 2 статті 5 Закону України «Про акціонерні товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворюванням, а отже не тягне правонаступництва. Відповідач в судові засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відповідно до частини 7 статті 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений судом належним чином про час і місце розгляду справи. З огляду на те, що доказів у матеріалах справи достатньо для ухвалення рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. 20 жовтня 2022 року судом постановлено заочне рішення по вказаній справі, яке ухвалою суду від 16 січня 2023 року скасовано. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено, наступне. Судом встановлено,\~що 26\~березня 2013\~року відповідач\~підписав Анкету-заяву\~про приєднання\~до Умов\~та Правил\~надання банківських\~послуг в\~ПАТ «КБ\~«Приватбанк» (далі Банк), за змістом якої він погодився, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі Умови та Правила), а також Тарифами складають між ним і Банком договір про надання банківських послуг (а.с.44). Згідно з заявою позичальника, він ознайомлений та погодився з Умовами і Правилами надання банківських послуг, які діяли на час укладення договору, а саме станом на березень 2013 року, а також Тарифами банку. Відповідно до умов договору розмір процентної ставки по кредитному ліміту становить 30 % на рік з розрахунку 360 днів на рік. Щомісячний мінімальний платіж 7 % від суми заборгованості. В подальшому,\~в вересні 2014 року ця процентна ставка була збільшена Банком до 34,8% річних, а в квітні 2015 року до 43,20 %. Відповідно до п. 1.3.2.3 Умов та Правил, клієнт погодився зі зміною банком в односторонньому порядку тарифів, а також інших умов обслуговування рахунку. Згідно з п. 2.1.2.3 та п. 2.1.2.4 Умов та Правил, клієнт надав згоду на зміну Банком самостійно розміру кредитного ліміту. З огляду на довідку 26 березня 2013 року, що міститься в матеріалах справи відповідачу по картці було встановлено кредитний ліміт 300,00 грн., який цього ж дня було збільшено до 1400,00 грн., 11 серпня 2013 року збільшено до 1700,00 грн., 19 серпня 2013 року 3700,00 грн., 20 лютого 2016 року кредитний ліміт зменшено до 3280,00 грн., 24 лютого 2016 року 3080,00 грн.. 12 травня 2017 його було збільшено до 12000,00 грн., 19 жовтня 2017 року 14000,00 грн., 04 грудня 2020 року зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн. Згідно з пунктом 1.2.7 Умов та Правил утримувач зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання утворенню Овердрайфу. Відповідно до пункту 2.1.3.3 Умов та Правил відповідач доручив Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій. За користування Кредитом та Овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується пунктом 2.1.12.6 Договору. Строк погашення процентів по Овердрафту - до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому було здійснено трати. Строк погашення штрафів та пені по Кредиту з дня нарахування (пункт 2.1.12.5 Умов та Правил). Пунктом 2.1.12.7.2 передбачено, що у разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань з 30 денний строк з моменту його виникнення Клієнт сплачує пеню за несвоєчасне погашення кредитного ліміту в пільговий період рівною діючою Базовою місячною процентною ставкою від заборгованості на момент списання. Крім цього, пунктом 1.5.20 Умов та Правил передбачено, сплата штрафу позичальником у разі порушення строків платежів в розмірі 500 грн.+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахування нарахованих та прострочених процентів та комісії. Згідно з довідкою про рух коштів по рахунку, відповідач здійснював платежі для погашення кредитної заборгованості нерегулярно, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 10 серпня 2021 року становила 10829,19 грн. В свою чергу позивачем зроблений перерахунок кредитної заборгованості, в зв`язку з чим зменшений розмір позовних вимог до 2829,19 грн., що складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Згідно зі змістом статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобов`язання, в свою чергу позичальник навпаки, порушив умови Договору в частині вчасного повернення кредиту та процентів. Із розрахунку заборгованості слідує, що відповідач, користуючись кредитними коштами, вчасно їх не сплачував, допускав систематичне порушення умов повернення кредиту та сплати процентів. Таким чином, оскільки суд вважає встановленим факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо погашення кредиту та визнає достатнім порушення істотних умов договору, відповідно до положення ст.ст. 625, 1049, 1054 ЦК України позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Підлягає стягненню заборгованість відповідача станом на 10 серпня 2021 року у сумі 2829,19 грн., яка складається: заборгованість за простроченим тілом кредиту 2829,19 грн. Підстави, на які посилається представник відповідача у своєму відзиві на позовну заяву, суд не приймає до уваги, оскільки вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Так, з огляду на правові висновки Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 06 лютого 2018 року справа № 755/2720/16-ц) відповідач підписав заяву про приєднання до Умов на Правил надання банківських послуг у АТ «КБ «ПриватБанк», в якій він виявив бажання отримати кредитні кошти та підтвердив, що він ознайомлений та погоджується з Умовами та Тарифами Банку; при цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладання договору. До того ж, не підписання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг та не ознайомлення з їх змістом, не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин (постанова Верховного Суду від 17 квітня 2019 року справа № 666/388/16-ц). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач користувався кредитним коштами, проте жодного разу не звертався до Банку щодо неправомірності нарахування йому відсотків, припинення або розірвання договору. Не визнавав умови договору нікчемними. Матеріали справи не містять докази зворотного. Тобто, на думку суду позивальник повністю погодився з умовами укладеного кредитного договору. Щодо посилань представника відповідача щодо неправомірності наданого розрахунку заборгованості, то він не спростований, клопотань щодо призначення у справі судово-економічної експертизи до суду не надходило. Оскільки позов\~задоволений повністю,\~то,\~відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~та Закону\~України «Про\~судовий збір»,\~з відповідача\~підлягає стягненню\~на користь\~позивача судовий\~збір,\~сплачений ним\~при поданні\~позову у сумі 2270,00 грн. В свою чергу, вимоги представника позивача щодо стягнення з позивача на користь [PERSON] витрат на правничу допомогу у сумі 5000,00 грн. не підлягають задоволенню.

Outcome: approved