Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] , 02.03.2023 звернулась до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] та стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вони з відповідачем [PERSON] 11.11.2016 зареєстрували шлюб, від якого мають неповнолітню дитину [PERSON] . [INFO] . Сімейне життя сторін не склалось. Шлюбні стосунки та ведення спільного господарства стронои припинили з грудня 2022 року.При цьому неповнолітня дочка сторін перебуває на повному утриманні позивачки. З огляду на вказане представник позивачки просить суд розірвати шлюб між ними та стягувати з відповідача адміенти на її користь на утримання неповнолітньої дитини в розмірі частини усіх видів заротку відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 03.03.2023 ухвалою судді відкрито провадження по справі та визначено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторони в судове засідання не з`явились. При цьому позивачка [PERSON] подала до суду заяву про підтримання своїх позовних вимог, а відповідачк [PERSON] про їх визнання. Просили розгляд справи проводити у їх відсутність. З огляду на вказане суд провів розгляд справи у відсутність позивача та відповідача на підставі наявних матеріалів у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку Сторони 11.11.2016 зареєстрували шлюб у Диканському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юсиції у Полтавській області, актовий запис № 73. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що подружнє життя сторін не склалось. Шлюбні стосунки між подружжям та ведення спільного господарства фактично припинені, відновлювати їх сторони наміру й бажання не мають. Відповідно до положень ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. При цьому, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що прямо вказано в ст. 24 цього Кодексу. Як зазначає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Вказане свідчить, що подальше спільне життя подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам кожного з них, тому, відповідно до ст. 112 СК України, шлюб між сторонами слід розірвати. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолтньої дитини, суду зазначає наступне. Як зазначено у позові позивачка самостійно утримує їхню неповнолітню дочку [PERSON] . В той же час, останній добровільно належної матеріальної допомоги на утримання останньої не надає, хоча це є його обов`язком. При цьому, відповідач, має постійне місце роботи, та відповідно стабільний дохід, інших дітей на своєму утриманні не має, інші стягнення на утримання непрацездатних осіб відсутні. На спростування вказаного, відповідачем [PERSON] не надано відповідних доказів. Відповідно до ст. ст.180, 182, 183 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ні 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до части 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умова життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи викладене, а також той факт, що неповнолітня дочка [PERSON] проживає із матір`ю - позивачкою по справі та знаходиться на її утриманні, відповідач не надав доказів того, що він виконує покладений на нього обов`язок щодо утримання неповнолітньої сина дочки, суд приходить до висновку про наявність підтав для задоволення позову. Крім цього, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в дохід державни судовий збір, оскількии зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати такого. На підставі викладеного,

Outcome: approved