Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є споживачем послуг з централізованого опалення та/або постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , які надає КП «Київтеплоенерго». У липні 2020 року у електронному кабінеті її було повідомлено про неможливість передачі показів лічильника, у зв`язку з пропуском строку для проведення його повірки. З урахуванням наведеного, відповідачем у період з 01.07.2020 по 01.12.2021 вартість наданих послуг обраховувалася за нормативами споживання, а не за показами лічильника гарячої води. Вказані дії відповідача позивач вважає такими, що не відповідають умовам договору та вимогам діючого законодавства, зокрема: Правилам надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005, а також Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність». Вважає, що періодична повірка вузла обліку, що забезпечує індивідуальний облік гарячої води, має здійснюватись відповідачем самостійно, за власний рахунок. Крім того, на думку позивача, на час проведення повірки лічильника нарахування мають здійснюватись згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці, а не згідно нормативам споживання. Зазначає, що здача на повірку лічильника була ускладнена введенням на території України карантину, у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (Covid-19). За таких обставин позивач просить: 1) визнати дії відповідача по нарахуванню боргу незаконними та зобов`язати КП «Київтеплоенерго» здійснити перерахунок нарахованої вартості наданих послуг централізованого постачання гарячої води за показаннями лічильника, який встановлено за адресою: [ADDRESS] за період з 01.07.2020 по 01.12.2021; 2) скасувати нарахування на суму боргу 3% річних - 189,58 грн., інфляційні витрати - 527,72 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05.09.2022 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. 09.09.2022 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва відкрито провадження по цивільній справі, справу призначено до судового розгляду. 29.12.2022 представником відповідача до суду направлено відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. Зазначила, що проведення повірки квартирного засобу обліку є обов`язком його власника, тобто споживача відповідної комунальної послуги. Правовідносини між позивачем та відповідачем у спірний період регулювались договором приєднання, розробленого на основі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, відповідно до п.п. 13 п. 22 якого споживач зобов`язаний контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж. Крім того, Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» передбачено, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором. Додатково зазначила, що протягом спірного періоду відповідачем не виставлялась позивачу плата за абонентське обслуговування, при цьому, обов`язок позивача передавати виконавцю послуг показники діючого повіреного вузла розподільчого обліку прямо передбачено законодавством. Так, за даними КП «Київтеплоенерго» квартира [ADDRESS] , оснащена вузлом розподільного обліку гарячої води № 102150307 з 2016. Міжповірочний інтервал за паспортом складає 4 роки, тобто саме з 08.07.2020 було знято ознаку наявності вузла розподільчого обліку гарячої води через відсутність державної повірки. З зазначеної дати нарахування за послугу з централізованого постачання гарячої води проводилось як для споживачів, які не мають квартирних засобів обліку відповідно до норм закону, оскільки позивачем не було вчасно надано документи на вузол розподільного обліку та свідоцтво про його повірку. Крім того, вказала, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту, оскільки «вчинити певні дії» сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права та не передбачений статтею 16 ЦК України або іншими законами, а тому не підлягає розгляду у судовому порядку. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначив, що позивач дізналась, що відповідачем здійснювались нарахування за нормативами споживання, а не за показами лічильника гарячої води, тільки тоді, коли побачила у квитанціях суми, які значно перевищували звичайну норму споживання гарячої води позивачем. Просив урахувати, що позивач є літньою людиною, а тому, враховуючи введення на території України карантину, у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (Covid-19), була позбавлена можливості вчасно подавати показання лічильника, а також вчасно здати його на повірку. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлена у встановленому законом порядку. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Згідно ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та є споживачем послуг з централізованого опалення та/або постачання гарячої води за вказаною адресою. Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591 закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва за Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», яке починаючи з 01.05.2018 здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Отже, з 01.05.2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». Мешканцям будинку, в якому розташована квартира [ADDRESS] , послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надаються КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго». Відносини між позивачем та відповідачем регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до переліку житлово-комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання гарячої води. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Частиною 4 статті 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів. Згідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обслуговування та заміна вузлів комерційного обліку здійснюються оператором зовнішніх інженерних мереж відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено договорами про надання комунальних послуг, укладеними відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", з урахуванням вимог Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність". При цьому, відповідно до п.10 ч.1 ст. 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» під обслуговуванням вузлів обліку слід розуміти: огляд, опломбування/розпломбування, періодична повірка (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж), ремонт засобів вимірювальної техніки, які є складовою частиною вузла обліку, забезпечення дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності), ремонт та заміна допоміжних засобів вузла обліку, а за згодою власника (співвласників) будівлі також охорона або страхування вузла обліку. Щодо доводів представника позивача про те, що відповідальність за проведення повірки лічильника лежить на відповідачеві, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Згідно з частиною четвертою статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (у редакції, станом на 02 серпня 2017 року) періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну енергію і газ), що є власністю фізичних осіб, спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро- і газопостачання, якщо інше не встановлено договором, укладеним відповідно до законів, що регулюють відносини у сферах електроенергетики та газопостачання. Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну енергію і газ), що є власністю фізичних осіб, спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро- і газопостачання. Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) покладається на суб`єктів господарювання, що здійснюють обслуговування відповідних засобів вимірювальної техніки. Періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну енергію і газ) проводиться за рахунок тарифів на електро- і газопостачання або за рахунок постачальника послуг комерційного обліку. Періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) проводиться за рахунок внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку, встановлених відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України. 22.06.2017 Верховною Радою України був прийнятий Закон України № 2119-VIII «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», який набрав чинності 02.08.2017 р. Відповідно до частини 2 статті 6 даного закону, обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку / приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором. Статтею 7 Прикінцевих та перехідних положень до цього ж Закону, Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, органи місцевого самоврядування протягом трьох місяців з дня опублікування зобов`язано: -забезпечити перегляд порядків формування тарифів на послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання для суб`єктів природних монополій та суб`єктів, що провадять діяльність на суміжних ринках, зокрема в частині виключення зі структури тарифів витрат на встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного та розподільного обліку теплової енергії та води; -забезпечити перегляд тарифів на теплову енергію, послуг з централізованого водопостачання, постачання гарячої та холодної води для суб`єктів природних монополій та суб`єктів, що провадять діяльність на суміжних ринках, в частині виключення зі складових відповідних тарифів витрат на встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного та розподільного обліку теплової енергії та води. На виконання норми вказаного закону, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг виконала перерахунок вартості тарифів та вилучила з них витрати, пов`язані з обслуговуванням та повіркою загальнобудинкових та індивідуальних засобів обліку, тим самим поклавши обов`язок на власника індивідуального засобу обліку води за власний рахунок здійснювати їх періодичну повірку, обслуговування та ремонт, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки. З листа КП «Київтеплоенерго» № 30/3/2/18563 від 29.11.2021 вбачається, що за даними КП «Київтеплоенерго» квартира [ADDRESS] , оснащена вузлом розподільного обліку гарячої води № 102150307 з 2016. Як зазначає представник відповідача у своєму відзиві та дані доводи не спростовані позивачем, міжповірочний інтервал лічильника гарячої води Е-Т 1,5-U DN 15 № 102150307, виробництва ТОВ «Гідротек», встановленого за адресою проживання позивача, відповідно до паспорту складає 4 роки. 08.07.2020 за особовим рахунком за адресою: [ADDRESS] , було знято ознаку наявності вузла розподільного обліку гарячої води через відсутність державної повірки та з зазначеної дати нарахування за послугу з централізованого постачання гарячої води проводилось як для споживачів, які не мають квартирних засобів обліку відповідно до норм закону, а саме: з розрахунку 3 куб. м. гарячої води на місяць на одну особу, що затверджено розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 579 від 16.06.2015. Тобто, строк проведення необхідної повірки лічильника гарячої води, встановленого за адресою: [ADDRESS] , настав після відповідних змін у законодавстві, після яких повірка та ремонт засобів квартирних приладів обліку гарячої води, які знаходяться у власності фізичних осіб, покладено на абонентів. Крім того, абзацом 5 частини 4 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором, а у разі укладення співвласниками багатоквартирного будинку індивідуальних договорів про надання відповідної комунальної послуги періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) таких вузлів обліку забезпечуються виконавцем комунальної послуги за рахунок плати за абонентське обслуговування, встановленої відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Отже, на час виникнення у позивача обов`язку здійснити повірку засобу квартирного приладу обліку гарячої води (липень 2020 року), така повірка мала бути здійснена за рахунок позивача. Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (на момент виникнення спірних правовідносин) регулювали Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року. Згідно до п. 14 Правил показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця. Зазначена норма кореспондується з ч.1 ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», відповідно до якої зняття показань вузлів розподільного обліку, а також приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюється споживачами, якщо інше не передбачено договором. У разі відсутності інформації про показання вузлів обліку та/або недопущення споживачем виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, до відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії для зняття показань після закінчення тримісячного строку з дня недопуску виконавець комунальної послуги зобов`язаний здійснювати розрахунки з такими споживачами як із споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку. Після відновлення надання показань вузлів обліку такими споживачами виконавець відповідної комунальної послуги або інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, зобов`язані провести перерахунок із споживачем, а для вузлів розподільного обліку - з усіма споживачами будівлі. Відповідно до п. 15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. № 630, засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку: з централізованого постачання холодної та гарячої води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці. У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання. Відповідно до п. 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання. У той же час, п. 11 Правил передбачено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 11.02.2019 у справі № 233/6570/15-ц заперечення споживача щодо суми заборгованості, нарахованої за відповідними нормами споживання можуть бути визнані обґрунтованими виключно у випадку, коли споживач доведе, що за період нарахування спірної заборгованості облік спожитих послуг відбувався квартирним засобом обліку, який згідно із законом дозволяється застосовувати, тобто який пройшов повірку, що може бути підтверджено відповідним свідоцтвом про повірку. Разом з тим, як убачається з Довідки № ИИ-00603120321022 від 12.03.2021, виданої ТОВ «Еталон-АСП», лічильник води Е-Т 1,5-U DN 15 № 102150307, виробництва ТОВ «Гідротек», який був установлений за адресою мешкання позивача, не відповідає вимогам ДСТУ 3580 клас А. У листі КП «Київтеплоенерго» № 30/3/2/18563 від 29.11.2021 зазначено, що за результатами держповірки лічильник обліку гарячої води визнано непридатним, а тому підстави для здійснення перерахунку згідно з показниками попереднього обліку відсутні. У той же час, відповідно до ч.4 ст. 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та в продаж і видавати напрокат лише за умови їх відповідності цьому Закону та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки. Таким чином, у відповідності з діючим законодавством України, нарахування за послуги з централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] з 08.07.2020 почали здійснюватись відповідачем згідно встановлених норм та тарифів по кількості зареєстрованих осіб, розмір яких не є предметом розгляду у даному цивільному провадженні. У той же час, відповідно до вказаного листа, у вересні 2021 року до програмного комплексу КП «Київтеплоенерго» внесено інформацію про зміну 31.03.2021 вузла розподільного обліку гарячої води на новий № 12019570 та здійснено коригування нарахувань за послугу з централізованого постачання гарячої води у період з 31.03.2021 по вересень 2021 року . Вказаний факт підтверджується роздруківкою з особистого кабінету КП «Київтеплоенерго» (о/р № [NUMBER] ), з якої вбачається, що у вересні 2021 року відповідачем здійснено коригування заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води на суму 3734,41 грн. Інформація щодо здійснення перерахунку також відображена у рахунку-повідомленні станом на 01.10.2021. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що з 08.07.2020 по 31.03.2021 (часу встановлення нового лічильника) відповідач правомірно здійснив нарахування за спожиті позивачем послуги з централізованого постачання гарячої води згідно встановлених норм і тарифів за кількістю зареєстрованих осіб, без врахування показів лічильника, та у подальшому здійснив коригування нарахувань позивачу за послуги з централізованого постачання гарячої води відповідно до фактичних показань нового лічильника. Як убачається з тієї ж роздруківки з особистого кабінету КП «Київтеплоенерго» (о/р № [NUMBER] ), починаючи з жовтня 2021 року нарахування позивачу [PERSON] за послуги з централізованого постачання гарячої води здійснювалися відповідачем за показаннями приладу обліку. Щодо доводів представника позивача про те, що здача на повірку лічильника була ускладнена введенням на території України карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (Covid-19). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу "COVID-19" з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин. У подальшому постановами Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 239, від 22 квітня 2020 року № 291, від 20 травня 2020 року № 392, від 17 червня 2020 року № 500, від 22 липня 2020 року № 641, карантин продовжувався відповідно до 24 квітня, до 11 травня, до 22 червня 2020 року, до 31 липня 2020 року, до 31 серпня 2020 року на усій території України. Постановою Кабінету Міністрів України № 392 від 20 травня 2020 року встановлено карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби «КОВІД-19» та етапів послаблення противоепідемічних заходів. Постановою Кабінету Міністрів України № 500 від 17 червня 2020 року внесені зміни до Постанови Кабінету Міністрів України № 392 від 20 травня 2020 року: послаблені противоепідемічні заходи та введено адаптивний карантин. При цьому, Верховний суд неоднаразово у своїх постановах робив висновки про те, що самі собою факти встановлення карантину та введення воєнного стану не позбавляють можливості особу здійснювати певні дії та при прийнятті рішення суди повинні враховувати саме обставини об`єктивного та непереборного характеру, які були б пов`язані з обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином або з введенням воєнного стану, становили реальні перешкоди для здійснення особою відповідних дій. Разом з тим, позивачем та її представником не надано доказів, що у період з 01.07.2020 по 01.12.2021 існували обставини об`єктивного та непереборного характеру, пов`язані з обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, які становили реальні перешкоди для здійснення [PERSON] дій, направлених на своєчасне проведення повірки лічильника гарячої води та повідомлення відповідних показників відповідачу. За наведених обставин суд не вбачає підстав для здійснення перерахунку нарахованої відповідачем вартості наданих позивачу послуг з централізованого постачання гарячої води за показаннями лічильника у період з 01.07.2020 по 01.12.2021, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають як необґрунтовані. Позовні вимоги про скасування нарахувань на суму боргу трьох процентів річних у розмірі 189,58 грн. та інфляційних втрат у розмірі 527,72 грн. станом на 01.12.2021 задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок нарахованої вартості наданих послуг з централізованого постачання гарячої води за показаннями лічильника у період з 01.07.2020 по 01.12.2021. Інші доводи сторін не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню. Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, а позивач на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», звільнена від сплати судового, судові витрати на підставі положень ст. 141 ЦПК України компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed