Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

Д о Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, в обґрунтування якого зазначив, що 21.06.2022 року [PERSON] запозичив у нього, для власних потреб грошову суму в розмірі 1000 (одна тисяча ) доларів США строком на 2 (два) місяці, тобто з 21.06.2022 р. по 21.08.2022 р., у разі не повернення своєчасно суми боргу ,зобов`язався сплачувати 10 відсотків від суми боргу щомісячно. З моменту отримання відповідачем грошей, останній, окрім сплати процентів за перший місяць, не здійснив жодного платежу на виконання взятих на себе зобов`язань. Невиконання боргу з боку відповідача підтверджується наявністю у нього оригіналу боргової розписки. Оскільки відповідач й досі не повернув запозичені гроші, позивач просить суд винести рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь нього грошові кошти у розмірі 1030 (одна тисяча тридцять ) доларів США, з яких 1000 (одна тисяча ) доларів США - основна сума боргу за борговою розпискою від 21червня 2022 року, та 30 (тридцять) доларів США - проценти за користування позикою, та покласти судові витрати на відповідача. 26.01.2023року ухвалою судді справу прийнято до свого провадження на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач підтримав викладене в позові, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, правом на подання відзиву не скористався. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.06.2022 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого відповідач позичив, а позикодавець передав 1000 доларів США, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією розписки від 21.06.2022 року, складеною та підписаною [PERSON] власноруч, оригінал розписки надано суду позивачем для огляду в судовому засіданні. Зі змісту розписки слідує, що отримані в позику кошти, а саме 1000 доларів США позивач надає відповідачу на строк до 21.08.2022року зі сплатою в подальшому 10 відсотків від суми щомісячно, у разі не сплати боргу до 21.08.2022 року. На час розгляду справи будь які докази виконання відповідачем зобов`язання відсутні. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 ч.1 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Більш того, наявність у позивача оригіналу боргової розписки згідно з положенням частини третьої статті 545 цього Кодексу свідчить про неповернення боргу Відповідачем, тому у позивача є беззаперечні підстави для стягнення з відповідача неповернутої суми позики за вказаним договором. Аналогічних висновків дійшов Верховний суд України у постановах від 24 лютого 2016 року в справі №6-50цс16 та постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13. Відсутність у розписці запису про зобов`язання позичальника повернути отримане ним у борг не є підставою для відмови в позові, оскільки, складаючи вказану розписку і підписуючи її, відповідач тим самим взяв на себе зобов`язання повернути кошти. Такий висновок випливає з реальності укладеного між сторонами договору та положень вищенаведеної ст. 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника повернути позикодавцеві передану йому позику. Враховуючи вище наведене, відповідач [PERSON] має заборгованість перед позивачем згідно договору позики від 21.06.2022 року у розмірі 1000 доларів США. Позивач [PERSON] в судовому засіданні також просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 300 доларів США в якості процентів за користування позикою, та вказав що 30 доларів було вказано помилково, однак будь-яких доказів про стягнення саме зазначеної суми позивачем суду не надано, оскільки жодних розрахунків щодо нарахування відсотків за користування позикою до позову не долучено. При цьому позивач не скористався своїм правом на подання письмової заяви про збільшення позовних вимог відповідно до вимог та у строки, передбачені п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України. Так, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Жодних вимог щодо стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, позивачем не було заявлено, а тому суд задовольняє ті вимоги, які доведені стороною позивача в судовому засіданні та матеріалами справи, та погоджується із визначеною сумою основного боргу в розмірі 1000 дол. США та відсотків за користування позикою в розмірі 30 доларів США, не виходячи за межі позовних вимог. Крім того, з відповідача також підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у відповідності ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved