Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

У січні 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що відповідач є батьком їх малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач як батько дитини безвідповідально відноситься до своїх батьківських обов`язків та ухиляється від виховання дитини. Просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та пояснила, що шлюб із відповідачем розірваний 24 червня 2014 року. В 2015 році вона почала співмешкати із іншим чоловіком, а саме [PERSON] , у зв`язку із чим перейшла жити разом із дитиною [PERSON] до нього. Наразі [PERSON] бажає усиновити її дитину, тому виникло питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач позов не визнав та пояснив, що після розірвання шлюбу між сторонами в 2014 році, дитина [PERSON] залишалась проживати разом із позивачкою, він же проживає окремо від них. Одразу, після розірвання шлюбу він приходив до дитини, однак після того як позивачка зійшлася із іншим чоловіком та почала жити із дитиною в будинку останнього, йому сказали більше не приходити до дитини. Тому, щоб не виникали конфліктні ситуації та не травмувати дитину, він більше до неї до дому та до школи не приходив. Однак, часто бачив дитину в селі, від знайомих та однокласників дитини цікавився її навчанням та знає, що вона є відмінницею, приймає участь в утриманні доньки та щомісячно сплачує аліменти. Визнає, що недостатньо приймає участь у вихованні дитини, але це було пов`язано із тим, що йому позивачкою фактично були створені перешкоди у спілкуванні із дитиною та таке спілкування всупереч волі матері дитини могло призвести до травмування самої дитини, виникнення конфліктних ситуацій як в новоствореній сім`ї позивачки, де проживала дитина, так і в школі. Він не бажає втратити правовий зв`язок із власною дитиною, хоче змінити ставлення до неї, а пред`явлений до нього позов на його думку пов`язаний із подальшим усиновленням дитини теперішнім чоловіком позивачки з метою уникнення мобілізації до лав збройних сил, тому просив відмовити у задоволенні позову. Представник органу опіки та піклування Войтов С.І. позов не визнав та пояснив, що за наслідками перевірки заяви позивачки орган опіки та піклування визнав недоцільним позбавити позивача батьківських прав щодо своєї дитини. Так, останній справно сплачує аліменти на утримання дитини та не бажає втратити відносини із дитиною, яка навчається на відмінно у школі та задоволена сьогоднішнім положенням, а тому не потребує втручання в процес її виховання, що із урахуванням того, що позивачка створила іншу сім`ю, може лише нашкодити дитині. Свідок [PERSON] показала суду, що є бабусею позивачки. Після розірвання шлюбу сторонами в 2014 році, відповідач не приймає участь у вихованні своєї доньки. Остання знає, що відповідач є її батьком, однак не любить про нього говорити. Свідок [PERSON] показала суду, що є родичкою позивачки. Після розірвання шлюбу в 2014 році, відповідач приходив до позивачки відвідувати свою доньку та намагався підтримувати відносини із дитиною. Однак, позивачка противилась цьому та перешкоджала зустрічі батька із дитиною, після чого він до неї не приходив. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що у позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачкою. Рішеннями Новоселицького районного суду Чернівецької області від 24 червня 2014 року шлюб між сторонами розірваний та сторони проживають окремо. З 2015 року позивачка співмешкає із [PERSON] , з яким зареєструвала шлюб 15 лютого 2018 року, у зв`язку із чим перейшла жити разом із дитиною [PERSON] до його домоволодіння. За рішенням Новоселицького районного суду від 21 грудня 2020 року відповідач сплачує аліменти позивачці на утримання дитини, заборгованості зі сплати аліментів не має. Сторони підтвердили, що в 2022 році відповідач звернувся із заявою до органу опіки та піклування Новоселицької міської ради щодо визначення йому годин для спілкування із дитиною, оскільки позивачка перешкоджає йому у такому спілкуванні. 10 січня 2023 року позивачка звернулась до органу опіки та піклування Новоселицької міської ради із заявою про надання висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Новоселицької міської ради, який затверджений рішенням виконкому № 33 від 08 лютого 2023 року, відповідача недоцільно позбавляти батьківських прав щодо своєї дитини [PERSON] , оскільки не встановлено злісного ухилення від виконання ним батьківських обов`язків. Згідно шостого принципу декларації ООН прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею дев`ятою Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно правовим положенням, викладених у третьому розділі Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України викладених в п.п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Досліджуваними судом доказами встановлено, що відповідач хоча і проживає окремо від свої доньки [PERSON] , однак цікавиться її життям та навчанням, добровільно сплачує аліменти на її утримання. Слід врахувати, що після розірвання шлюбу між сторонами в 2014 році, відповідач намагався відвідувати свою доньку та не втрачати із нею батьківські відносини, однак позивачка створювала перешкоди в цьому, що було підтверджено в судовому засіданні як відповідачем, так і свідком сторони позивачки [PERSON] .. Також, суд приймає до уваги пояснення відповідача стосовно того, що після того як позивачка почала співмешкати із іншим чоловіком та жити із дитиною в будинку останнього, він всупереч волі позивачки не наполягав на зустрічі із дитиною, щоб не виникали конфліктні ситуації та не травмувати дитину. Приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає недоведеними посилання позивачки на факти умисного злісного неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про злісне ухилення ним від виховання своєї дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні. Приймаючи до уваги, що відповідач виявляє бажання піклуватися про свою дитину та судом не встановлено фактів умисного його ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, вчинення ним будь-якого негативного психологічного тиску на свою дитину, спричинення їй будь-якої моральної чи фізичної шкоди, то суд не знаходить достатніх підстав, передбачених ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Тим самим, суд погоджується із висновком органу опіки та піклування Новоселицької міської ради від 08 лютого 2023 року про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо своєї дитини [PERSON] .. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Зважаючи, що в ході судового розгляду відповідач висловив думку, що дійсно він в силу обставин, які склалися, недостатньо приймає участь у вихованні своєї дитини, то суд приходить до висновку, що його необхідно попередити про зміну ставлення щодо виховання дитини. На підставі Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ст.ст. 11-14 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 164, 166, 185 СК України, суд

Outcome: dismissed