Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області про встановлення факту родинних відносин, факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову позивач зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] , з яким він спільно проживав за адресою: [ADDRESS] , з вересня 2016 року та до часу його смерті, після якої відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки, розташованої на території Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області, яка належала померлому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ДП № 113676, виданого Юр`ївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 18.07.2002. Позивач звернувся до Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області для оформлення своїх спадкових прав після смерті [PERSON] , однак нотаріус постановами від 27.02.2023 відмовив у вчиненні нотаріальної дії в зв`язку з пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини, відсутністю документів на підтвердження родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , а також пошкодженням правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Таким чином, позивач не має змоги оформити свої спадкові права, тому змушений звернутись до суду та просить встановити факт родинних відносин, факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнати право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. 06.03.2023 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання, в порядку підготовки справи до судового розгляду від Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області витребувано копію спадкової справи. 24.03.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без участі представника, проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та показання свідків, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Юр`ївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області 23.10.2018 (а.с. 17). Відповідно до частин 1 та 2 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 10,067 га, розташованої на території Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області (колишня Жемчужненська сільська рада Юр`ївського району), цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ДП № 113676, виданого 18.07.2002 Юр`ївською РДА Дніпропетровської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4969 (а.с. 20). Згідно зі ст.ст. 1217, 1258, 1261 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За положеннями ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Тобто способами прийняття спадщини є спільне проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання заяви про прийняття спадщини до нотаріуса спадкоємцем, який на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем не проживав. При цьому спадкоємцю, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, не потрібно вчиняти жодних юридичних дій для її прийняття - сам факт його постійного проживання і віднесення до числа спадкоємців є достатнім для виникнення юридичних наслідків у формі прийняття спадщини. Цей факт, що за загальним правилом перевіряється нотаріусом, є підтвердженням прийняття спадщини і, будучи доведеним спадкоємцем належними документами, є підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину. З матеріалів справи виходить, що [PERSON] , вважаючи себе сином померлого [PERSON] , звернувся до Юр`ївської державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, державний нотаріус відмовив у вчиненні зазначеної нотаріальної дії в зв`язку з пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини, відсутністю документів на підтвердження родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] (різниця в написанні прізвища), а також пошкодженням правовстановлюючого документа на земельну ділянку (а.с. 32-34). Таким чином, суду необхідно визначити, чи підтверджується факт родинних відносин між померлим та позивачем, а також факт сумісного проживання спадкоємця та спадкодавця на момент смерті останнього, внаслідок чого [PERSON] може вважатися таким, що прийняв спадщину. Крім того, необхідно встановити, чи належало [PERSON] за життя право власності на земельну ділянку, яке може успадкувати його син та яке підлягає судовому захисту. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, про встановлення факту родинних відносин, а також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому, суд може встановлювати юридичні факти, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Так, у свідоцтві про народження позивач зазначений як « [PERSON] » (російською мовою оригіналу), у графі «батько» зазначений « [PERSON] ». Разом з тим, в паспорті громадянина України прізвище позивача українською мовою зазначено як « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть спадкодавця та в державному акті на право приватної власності на землю - «[PERSON]», тобто наявні розбіжності в написанні прізвищ. Однак, той факт, що [PERSON] був батьком [PERSON] підтверджується такими документами, оригінали яких має в своєму розпорядженні заявник: - свідоцтвом про народження [PERSON] (російською мовою оригіналу), [INFO] , серії [NUMBER] , де у графі «батько» зазначений [PERSON] , а у графі «мати» [PERSON] (а.с. 19); - свідоцтвом про народження [PERSON] (російською мовою оригіналу), серії [NUMBER] від 29.11.1955, де зазначено дату народження [INFO] (а.с. 21); - погосподарською книгою № 6 на 2016-2020 роки та актом обстеження фактичного проживання від 18.01.2023, де зазначено, що померлий [INFO] [PERSON] (в акті - [PERSON] ), [INFO] , проживав разом з сином [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , з вересня 2016 року та до часу смерті (а.с. 23-25); - інформаційною довідкою Новоіванівського старостинського округу від 11.11.2022 № 93-п (а.с. 26). Щодо пропущення строку для прийняття спадщини внаслідок відсутності реєстрації за однією адресою місця проживання померлого та позивача (місце проживання обох було зареєстровано в селі Кіндратівка Павлоградського району Дніпропетровської області), суд зазначає таке. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житло, в якому фізична особа проживає постійно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їx обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строкам понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність сумісної реєстрації місця проживання спадкодавця та позивача не може бути доказом того, що останній не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним твердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом (постанови Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 484/747/17 та від 01.07.2020 у справі № 222/1109/17). Пунктами 3.21, 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України (6 місяців), він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. З огляду на викладені норми права за відсутності документів, що підтверджують реєстрацію місця проживання або постійне проживання спадкоємця на день смерті разом зі спадкодавцем, державний нотаріус правомірно відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на момент смерті не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись з відповідним позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) до суду. Так, факт проживання позивача зі своїм батьком [PERSON] з 2016 року до моменту смерті останнього, за адресою: [ADDRESS] , підтверджується вищевказаними документами, зокрема, погосподарською книгою та актами обстеження фактичного проживання від 18.01.2023 в селі Первомайське та від 11.01.2023 в селі Кіндратівка (а.с. 27, 30), а також свідоцтвом про смерть [PERSON] , в якому село Первомайське зазначено як місце смерті. Окрім того, факт того, що померлий та [PERSON] були батьком та сином, і проживали тривалий час разом до моменту смерті [PERSON] , підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, оскільки вони принесли присягу та попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, а дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні. З огляду на наведені норми законодавства, враховуючи період проживання (2 роки до моменту смерті спадкодавця), обставини справи, подані документи та показання свідків, суд вважає, що проживання [PERSON] разом з батьком на момент смерті останнього за адресою: [ADDRESS] , носило характер постійного. З матеріалів спадкової справи встановлено, що відомості про інших спадкоємців, крім позивача, відсутні, спадкові договори, заповіти спадкодавець за життя не складав (а.с. 44-61). За таких обставин, оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт того, що померлий [PERSON] був батьком позивача [PERSON] , а також що вони проживали постійно разом на час відкриття спадщини, отже, останній має право на спадщину у вигляді земельної ділянки як єдиний спадкоємець першої черги за законом. Щодо неможливості оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку через пошкодження правовстановлюючого документа, суд зазначає таке. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5). На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, а саме тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження. Дійсно, наявний у позивача державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ДП № 113676, виданий 18.07.2002 Юр`ївською РДА Дніпропетровської області та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4969, який посвідчує право власності померлого [PERSON] , деякою мірою пошкоджений (неповністю видно прізвище власника землі), тому постанова державного нотаріуса є такою, що відповідає вимогам нормативних актів. Однак, зміст пошкодженого правовстановлюючого документа можна встановити з наданих органами Держгеокадастру копії вказаного акта та довідки, якими підтверджується належність померлому права власності на об`єкт спадщини (а.с. 35, 36). Таким чином, суд відмічає, що відсутність документів про сумісне проживання спадкоємця та спадкодавця на момент смерті останнього, різне написання прізвища в документах про родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] , а також пошкодження правовстановлюючого документа на земельну ділянку стали саме тими обставинами, що унеможливили оформлення позивачем [PERSON] права на спадщину в нотаріальному порядку. За нормами, закріпленими в ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки в позасудовому порядку встановити юридичні факти родинних відносин та постійного проживання неможливо, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, від встановлення цих фактів залежить виникнення в заявника спадкових прав, разом з тим позивач є спадкоємцем першої черги за законом, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно, згідно даних Спадкової справи № 111/2022 немає, а правовстановлюючий документ на спадкове майно пошкоджений, що унеможливлює оформлення спадщини в нотаріальному порядку, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує заяву позивача про залишення за ним витрат на судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved