Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення коштів, вкладу, процентів та штрафних санкцій. Позовні вимоги мотивовані тим, що: 20. 09. 2007 р. між Позивачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено депозитний договір № SAMDN47000700181241. На виконання даного договору, на рахунок № [NUMBER] було внесено 8 000, 00 грн. 20. 12. 2010 р. між Позивачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено депозитний договір № SAMDN27000713376222. На виконання даного договору, на рахунок № [NUMBER] було внесено 2 000, 00 дол. США. 31. 08. 2011 р. між Позивачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено депозитний договір № SAMDN18000719286065. На виконання даного договору, на рахунок № [NUMBER] було внесено 100 000, 00 грн. 05. 03. 2012 р. між Позивачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено депозитний договір № SAMDN01000724122640. На виконання даного договору, на рахунок № [NUMBER] було внесено 15 000, 00 дол. США. Навесні 2014 р., у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень Відповідача на території АР Крим та м. Севастополя, рахунки Позивача було безпідставно заблоковано Відповідачем. Нарахування відсотків було припинено. 24 березня 2021 р. в банку отримано заяву [PERSON] від 21.03.2021 р. про розірвання зазначених вище депозитних договорів, видачу вкладів та відсотків. Станом на 30 березня 2021 р., зазначені вище вимоги Відповідачем були невиконані. У зв`язку із цим позивач звернувся з позовом. Ухвалою суду від 31 березня 2021 у справі за вказаним позовом відкрито провадження. 16.02.2022. представник Відповідача подав Письмовы пояснення, в яких заперечував щодо доводів Позивача та зазначав, що він є неналежним відповідачем у справі. На думку банка належним відповідачем у справі є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНІЛОН». Також у Письмових поясненнях передставник Відповідача зазначив про те, що депозитний договір № SAMDN18000719286065 від 31. 08. 2011 р. було розірвано ще у 2012 р., а кошти були виплачені Позивачу через банківську касу. Також у Письмових поясненнях, відносно договору № SAMDN01000724122640 від 05. 03. 2012 р., передставник Відповідача зазначив, що даний договір було закрито 06. 03. 2013 р., а кошти у сумі 15 000, 00 дол. США були переведені на новий депозитний рахунок, у результаті чього було відкрито новий депозит (договір № SAMDN80000733627925 від 06 березня 2013 р.). Протокольною ухвалою суду від 14.04.2022 до участі в справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог до участі у справі ТОВ «ФІНІЛОН». З урахуванням обставин зазначених у Письмових поясненнях представником Позивача було подано заяву про про зміну предмету позову. У даній заяві Позивач відмовився від позовних вимог в частині стягнення за договором № SAMDN18000719286065 від 31. 08. 2011 р. та за договором № SAMDN01000724122640 від 05 березня 2012 р. Замість цього Позивач просив розірвати депозитний договір № SAMDN80000733627925 від 06 березня 2013 р. та стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь Позивача за договором № SAMDN80000733627925 від 06 березня 2013 р. суму вкладу та відсотки за вкладом. Також Позивач, враховуючи докази додані до Письмових пояснень відповідача від 22 грудня 2021 р. (Витяг з електронного додатку) змінив позовні вимоги в частині суми стягнення за договором № SAMDN47000700181241 від 20. 09. 2007 р. та просив стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на його користь за договором № SAMDN47000700181241 від 20. 09. 2007 р. залишок коштів на депозитному рахунку № [NUMBER] , у сумі 189 563, 42 грн. Разом із заявою про зміну предмету позову Позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог. Відповідно до даної заяви Позивач просив: Розірвати депозитний договір № SAMDN47000700181241 від 20. 09. 2007 р. та стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь Позивача за договором № SAMDN47000700181241 від 20. 09. 2007 р. залишок коштів на депозитному рахунку № [NUMBER] , у сумі 189 563, 42 грн.; Розірвати депозитний договір № SAMDN27000713376222 від 20. 12. 2010 р. та стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь Позивача за договором № SAMDN27000713376222 від 20. 12. 2010 р.: 2 000, 00 дол. США - сума вкладу; 1 483, 42 дол. США. - ненараховані відсотки: з 21.02.2014 р. по 30.11.2022 р.; 100, 60 дол. США - 3 % річних за період з 29.03.2021 р. по 30.11.2022 р.; Розірвати депозитний договір № SAMDN80000733627925 від 06 березня 2013 р. та стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь Позивача за договором № SAMDN80000733627925 від 06 березня 2013 р.: 15 388, 07 дол. США - сума вкладу; 11 363, 35 дол. США. - ненараховані відсотки: з 07.03.2014 р. по 30.11.2022 р. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин дійшов наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що: 20. 09. 2007 р. між Позивачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено депозитний договір № SAMDN47000700181241. На виконання даного договору, на рахунок № [NUMBER] було внесено 8 000, 00 грн. 20. 12. 2010 р. між Позивачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено депозитний договір № SAMDN27000713376222. На виконання даного договору, на рахунок № [NUMBER] було внесено 2 000, 00 дол. США. 06. 03. 2013 р. між Позивачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено депозитний договір № SAMDN80000733627925. На виконання даного договору, на рахунок № [NUMBER] було внесено 15 000, 00 дол. США. Навесні 2014 р., у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень Відповідача на території АР Крим та м. Севастополя, рахунки Позивача було безпідставно заблоковано Відповідачем. Нарахування відсотків було припинено. 24 березня 2021 р. в банку отримано заяву [PERSON] від 21.03.2021 р. про розірвання зазначених вище депозитних договорів, видачу вкладів та відсотків. Проте, вимоги Позивача не було виконано Відповідачем. З наведених обставин справи вбачається, що між Сторонами було укладено договори банківського вкладу з умовою автоматичної пролонгації на той же строк. Беззаперечним доказом того, що Позивач є клієнтом банку та має в ньому депозитні рахунки, окрім депозитних договорів та квитанцій про внесення коштів на рахунки, є надані банком Витяг та Довідка. Зміст Витягу та Довідки підтверджує факт існування зазначених у позові рахунків Позивача та обчислення на ніх коштів. Частиною першою ст. 1058 Цивільного кодексу України визначається, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516. Згідно п. 1.2. Положення від 03.12.2003 № 516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (абз. 2 п. 3.3. Положення від 03.12.2003 № 516). Частина перша ст. 1061 Цивільного кодексу України визначає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Абзацом першим п. 3.5. Положення від 03.12.2003 № 516 встановлено, що проценти на банківський вклад (депозит) виплачуються вкладникові на його вимогу відповідно до строків, визначених у договорі банківського вкладу (депозиту). Відповідно до абз. 2 п. 1.6. Положення від 03.12.2003 № 516, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Згідно із змістом статті 47 цього Закону встановлено, що банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать, зокрема, і розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку. Тобто надавати послуги з розміщення банківського вкладу дозволяється лише юридичним особам. Зважаючи на вищевикладене, надання послуг з розміщення депозиту здійснює саме банк, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно із положенням, статутом, довіреністю, то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Відтак, саме банк (а не його структурна одиниця) має відповідати за зобов`язаннями, взятими на себе укладеним договором. Згідно з частиною першою ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини другої ст. 1060 ЦК України, банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. За приписами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідач не заперечував факту існування договору між сторонами. Що стосується посилань відповідача на те, що АТ КБ «Приватбанк» не несе зобов`язань за спірними договорами, оскільки уклав з ТОВ «ФК «Фінілон» договір про переведення боргу, то слід зазначити наступне. Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу (стаття 521 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Таким чином, посилання відповідача про відсутність заперечень позивача щодо переведення боргу та взагалі можливості укладення договору переведення боргу у такий спосіб суперечить вимогам чинного законодавства. Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом Враховуючи, практику застосування ЄСПЛ поняття «власність», до неї слід також віднести грошові кошти, що знаходяться на рахунку позивача. Невиконання зі сторони відповідача обов`язку щодо повернення позивачу належних йому грошових коштів може мати наслідком порушення зобов`язання держави щодо захисту права позивача користуватися та розпоряджатися його майном - грошовими коштами, яке захищене частиною першою статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Згідно з приписами ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, встановлені письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини другої ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини першої ст. 81 ЦПК України). У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною сьомою статті 81 ЦПК України. Згідно закріплених положень у частині третій статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, як визначено положеннями частини першої статті 13 ЦПК України. Наявність договірних зобов`язань, факт внесення грошових коштів позивачем підтверджується наданими суду доказами, а саме договорами, банківськими квитанція та Витягом з, наданого банком, електронного додатку. Твердження Відповідача про те, що договори є розірваними з моменту звернення Позивача до банку з заявою від 21 березня 2014 року, суд відхиляє, як безпідставні, адже дана заява не відповідає вимогам встановленим для її оформлення Правилами зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затвердженими Постановою Правління НБУ № 267 від 14 липня 2006 р., відповідно до яких запит фізичної особи - клієнта банку має бути підписаний цією особою. Її підпис має бути засвідчений підписом керівника банку або нотаріально. До того ж у Постанові Дніпровсько апеляційного суду від 21 вересня 2022 р., у справі № 202/5076/19, яка залишена без змін Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2022 р., зазначено наступне: «Таким чином, заява позивача від 08 жовтня 2014 року про повернення йому грошових коштів не свідчить про договірне розірвання депозитних договорів, адже згідно «Умов та Правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк» та з урахуванням положення п.2.2.3.7 про умови та правила укладення «Вкладу «Депозит VIP», у підпункті якого 2.2.3.7.13. зазначено: «Цей договір набирає чинності з дня його підписання. Дія договору припиняється з виплатою Клієнту всієї суми вкладу разом з відсотками, що належать до сплати відповідно до умов цього договору». Тобто, підтвердженням факту припинення дії договору внаслідок його розірвання має бути саме виплата позивачеві всієї суми вкладу разом з процентами в день звернення позивача із відповідною заявою, що належать до сплати відповідно до умов договорів, чого відповідачем здійснено не було. У судовому порядку до цього зазначені договори також не розривалися, а добровільне їх розірвання відповідно до «Умов та Правил надання банківських послуг» з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») так і не відбулось, адже відповідачем не були виконані передумови розірвання депозитних договорів, визначені положенням п.2.2.3.7.13 «Умов та Правил надання банківських послуг». За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» суми вкладу за депозитними договорами з нарахованими процентами, оскільки само по собі звернення позивача 08 жовтня 2014 року із заявою про розірвання депозитних договорів не є достатньою підставою вважати ці договори розірваними з 10 жовтня 2014 року без виплати Банком Клієнту відповідних коштів з власних положень «Умов та Правил надання банківських послуг». Таким чином Верховний Суд прийшов до висновку, що звернення вкладника до банку із заявою про розірвання депозитного договору або про видачу коштів не припиняє споживчих правовідносин між ним та банком та не свідчить про договірне розірвання депозитного договору, оскільки само по собі звернення із заявою про розірвання депозитного договору не є достатньою підставою вважати ці договори розірваними без виплати Банком Клієнту відповідних коштів з власних положень «Умов та Правил надання банківських послуг». Таким чином суд приходить до висновку про те, що депозитні договори укладені між Позивачкою та банком не було розірвано. Статтею 651 ЦК України «Підстави для зміни або розірвання договору» передбачено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У даній справі істотним порушенням є припинення нарахування та виплати Позивачу відсотків за депозитами, починаючи з березня 2014 р. Таким чином вимога Позивача про розірвання договору за рішенням суду є обґрунтованою та законною. Згідно з пунктом 1 частини другої, шостої статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а з врахування того, що в силу частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 11350,00 грн грн в дохід держави. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved