Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-23 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до Фастівськогоміськрайонного суду\~Київської області з позовом до [PERSON] (далі відповідач), у якому, згідно заяви про збільшення розміру позовних вимог від 03.01.2023 року, просила суд стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію 1/2 частки у квартирі за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 552\~500,00 грн. та припинити право спільної часткової власності позивача на частку у квартирі з моменту отримання грошової компенсації. Позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 03.01.2023 року, обґрунтовані тим, що 04.08.2020 року сторони спільно придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] , по 1/2 частки кожен. 02.10.2021 року між сторонами зареєстровано шлюб. Спільне життя між сторонами не склалось і наразі вони перебувають на стадії розлучення. Відповідач одноосібно використовує квартиру, поділ майна внатурі неможливий, домовленостей щодо одержання позивачем матеріальної компенсації за частку у квартирі не досягнуто, що змушує позивача звернутись до суду з даним позовом на підставі ст. 364 ЦК України. Згідно експертного дослідження, ринкова вартість квартири станом на листопад 2022 року становить 1\~105\~000,00 грн., відповідно, половина вартості - 552\~500,00 грн. У відзиві та запереченнях на позовну заяву відповідач зазначив, що позивач наразі на рівних правах користується квартирою, у неї є ключі до вільний доступ до неї. Заявлена ринкова вартість квартири є необґрунтованою, а стягнення з відповідача компенсації за частку у квартирі є надмірним фінансовим тягарем для останнього. У судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦПК України). Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.10.2022 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою суду від 06.03.2023 року прийнято до розгляду заяву про збільшення розміру позовних вимог від 03.01.2023 року, долучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву та заперечення, надані представником відповідача, долучено пояснення позивача, але ухвалено не приймати їх до уваги. Також, закрито підготовче провадження у справі та призначено її судовий розгляд по суті. Протокольною ухвалою суду від 24.03.2023 року долучено до матеріалів справи додаткові пояснення позивача. Суд, заслухавши пояснення\~сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. 04.08.2021 року [PERSON] та [PERSON] купили порівну по 1/2 частці кожен квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира трикімнатна, загальною площею 59,4 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м. Відповідний договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області Чернишовою О.А. та зареєстровано в реєстрі за №2278 (а.с. 13-16). 02 жовтня 2021 року Фастівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON] , дружина після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », про що зроблено актовий запис №364, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] (а.с. 25). Як вбачається із даних, що містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11.11.2022 року у справі № 381/2073/22, що набрало законної сиди 12.12.2022 року, шлюб, зареєстрований 02 жовтня 2021 року Фастівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №364 між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». Позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому вказувала, що відповідач одноосібно використовує квартиру, поділ майна в натурі неможливий, домовленостей щодо одержання позивачем матеріальної компенсації за частку у квартирі не досягнуто, а тому, на підставі ст. 364 ЦК України, просила стягнути з [PERSON] половину вартості квартири. У матеріалах справи наявний висновок експерта №ED-1727-1-2025.22 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи на замовлення учасника справи №381/2709/22, а саме, [PERSON] від 16.11.2022 року, за яким, відсутня технічна можливість розподілити квартиру [ADDRESS] відповідно до часток співвласників по 1/2 частці. Ринкова вартість квартини станом на листопад 2022 року становить 1\~105\~000,00 грн. без урахування ПДВ (а.с. 68-94). Таким чином, у даній справі спір у сторін виник з приводу стягнення компенсації вартості належної частки у спільному майні, набутого сторонами до шлюбу. Тобто, на вказані правовідносини не поширюються норми, які передбачають розподіл майна подружжя. Так, відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно частин 1-3 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частинами 1, 2 статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до частин 1, 2 ст.\~364 ЦК України,\~кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Частиною 2 ст.\~358 ЦК України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Правовий режим спільної часткової власності визначається\~главою 26 ЦК України\~з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в пункті 6\~статті 3 ЦК України\~засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої\~статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 січня 2016 року (провадження № 6-2925цс16), а також Верховним Судом у постанові від 13 липня 2018 року у справі №\~610/2035/17-ц. Стосовно підтвердження неподільності речі Верховний Суд України у постанові від 02.07.2014р. при розгляді справи № 6-68цс14 підкреслив, що повинні бути докази, а саме висновок судової будівельно-технічної експертизи про те, що технічної можливості поділити спірний будинок між співвласниками немає. Якщо співвласники не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно і не ведуть спільне господарство, один із них не бере участі у витратах, яких потребує утримання власності, блокує рішення щодо такого утримання (часто потрібна згода всіх співвласників), не здійснює капітальний ремонт житлового будинку та надвірних споруд, облаштування прибудинкової території, не несе витрати зі сплати житлово-комунальних послуг\~можна стверджувати про неможливість спільного володіння та користування майном, оскільки такі обставини практично завжди призводять до виникнення конфліктних ситуацій серед співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном (ухвала Верховного Суду України від 23.06.2010р. у справі № 6-22505св09). Підставою позову, як вказувала позивач, стало розірвання шлюбних відносин з відповідачем, а тому за квартиру, яка куплена до шлюбу сторонами, позивач бажає отримати компенсацію вартості належної їй 1/2 частки. У даній справі встановлено, що виділ із частки у спільному майні неможливий. Позивач вказувала, що відповідач чинить перешкоди у користуванні їй квартирою, однак підтверджуючих це доказів матеріали справи не містять. Також матеріали справи не містять доказів того, що відповідач не бере участі у витратах, яких потребує утримання квартири. Крім того, позивач не надала суду належних та допустимих доказів того, що відповідач спроможний сплатити їй грошову компенсацію і така виплата не буде для нього надмірним тягарем. Так, згідно наданих відомостей з державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 14.02.2023 року, інформація про доходи [PERSON] за 1-4 квартали 2022 року відсутня (а.с. 144). Інші докази на підтвердження матеріального стану відповідача у матеріалах справи відсутні. Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які вона посилалася, підстав для задоволення позовних вимог про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні суд на даний час не вбачає. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed