Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

25.08.2022 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 26 жовтня 2013 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем. Як вказує позивач, станом на дату подання позовної заяви їх сім`я фактично припинила своє існування, вони не проживають разом та не ведуть спільне господарство. Шлюбні відносини з відповідачем припинились через непорозуміння та різні погляди на сімейні відносини та цінності і позивач вважає, що шлюб з відповідачем повинен бути розірваний. Тому вона просила суд шлюб з відповідачем розірвати, судові витрати покласти на відповідача та після розірвання шлюбу повернути їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Після надходження інформації про зареєстроване місце проживання відповідача ухвалою суду від 24.01.2023 року позовна заява була прийнята судом до розгляду та відкрито провадження по справі. Позивач та її представник адвокат Коваленко К.О. у судове засідання не з`явились, однак від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та представника позивача, у якій просила позов задовольнити у повному обсязі /а.с.32/. Тому справа розглянута у відсутність позивача та її представника, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідач викликався в судове засідання, призначене на 23.02.2023 року на 16:30 год., за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, і був повідомлений про розгляд справи, однак справа не була розглянута, оскільки на дату розгляду у суду була відсутня інформація про вручення йому судової повістки та позовної заяви з додатками /а.с.33/. Тому розгляд справи було відкладено, але на дату розгляду справи до суду повернувся конверт з відміткою Укрпошти: «адресат відсутній за вказаною адресою» /а.с.34/.\~ При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, однак\~ в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Тому відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, суд визнає причини неявки відповідача в судове засідання неповажними і тому справа розглянута у його відсутність. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 26 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2071 /а.с.6/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON] , [INFO] /а.с.15/. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання\~\~ шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час\~ розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім'ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено, що протягом тривалого часу сторони не намагалися відновити сімейні стосунки, проживають окремо і шлюбні відносини між ними фактично припинені. На думку позивача, шлюб між нею та відповідачем має бути припиненим, що свідчить про відсутність бажання на примирення та збереження сім`ї. Тому суд дійшов висновку, що збереження сім`ї суперечить інтересам позивача та, згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати. Після розірвання шлюбу позивачу, згідно з її заявою,\~ слід відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». У позовній заяві позивач просила судові витрати покласти на відповідача. Відповідно до ч.ч.1, 3 п.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, враховуючи, що позивачем за подання позову сплачений судовий збір, то з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати щодо сплати судового збору. Разом з тим, у позовній заяві позивач надала розрахунок судових витрат, який, крім судового збору у розмірі 992,40 грн., містить витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України,\~ витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до роз'яснень п.48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Так, позивач зазначила, що між нею та Адвокатським бюро «Коваленко Катерини» укладено договір про надання професійної правничої допомоги №212 від 16 серпня 2022 року, яким визначено, що вартість однієї години роботи адвоката за договором буде становити 1560 грн, разом з ПДВ, і для здійснення захисту прав та інтересів клієнта в суді, Адвокатське бюро попередньо (орієнтовно) витратить три години роботи адвоката, тому попередня сума судових витрат на професійну правничу допомогу становить 4 680 грн., однак копії вказаного договору до позовної заяви позивачем не долучено, як і будь-яких розрахункових документів, актів виконаних робіт тощо. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для вирішення питання щодо стягнення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Outcome: approved