Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 65023,24 грн. з яких збиток, пов`язаний з пошкодженням автомобіля 58840,64 грн. та витрат на лікування [PERSON] у розмірі 6182,60 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 11 серпня 2018 року близько 18.00 години [PERSON] , керуючи мотоциклом «УАМАНА ТМАХ-500» без реєстраційного номерного знаку в світлу пору доби, та рухався по вулиці Центральна, зі сторони центральної площі селища Новоархангельськ Кіровоградської області в напрямку провулку Затишний, що в селищі Новоархангельськ Кіровоградської області, разом із пасажиром [PERSON] . Під час руху [PERSON] проявив особисту неуважність до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, та порушуючи вимоги пунктів 14.6 (а), 2.3 (б,д), 2.9 (а)\~Правил дорожнього руху\~України (пункт 14.6 (а). Обгін заборонено: а) на перехресті; пункт 2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водії зобов`язані: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну..., технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;д)не створювати своїми діями загрози безпеки дорожнього руху; пункт 2.9. Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння...), через наявний стан алкогольного сп`яніння позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок його руху та не створювати небезпеки іншим учасникам дорожнього руху. Так, [PERSON] , нехтуючи правилами безпеки дорожнього руху, усвідомлюючи суспільну небезпечність\~своїх\~дій,передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, створюючи аварійну ситуацію, виїхав насмугу зустрічногоруху та розпочав виконувати обгін на перехресті автомобіля «DАСІА SОLЕNZА» з\~реєстраційним номерним знаком [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , чим грубо порушив вимоги пунктів 10.1 та 14.6 (а)\~Правил дорожнього - руху\~України (пункт 10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпека іншим учасникам руху; пункт 1.4.6 (а). Обгін заборонено: а) на перехресті), внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла «УАМАНА ТМАХ-500», [PERSON] отримав тілесні ушкодження у випаді; забитої рани лівої та правої верхньої кінцівки, забитої рани тім`яної ділянки зліва, закритого перелому правої променевої кістки в типічному місці зі зміщенням, підвивих в лівому променезап`ястковому суглобі, закритий краєвої дистальної фаланги першого пальця правої ступні, струс головного мозку, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я. Таким чином, невідповідність дій водія [PERSON] вимогам пунктів 14.6 (а), 2.3 (б,д)„ 10.1 та 2.9 (а)\~Правил дорожнього руху\~України знаходиться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася. Цивільна відповідальність [PERSON] на момент скоєння ДТП не була застрахована. У лютому 2020 року обвинувальний акт відносно [PERSON] був направлений на розгляд до Голованівського районного суду Кіровоградської області і 21.09.2021 року ухвалою цього ж суду [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. Внаслідок ДТП було значно пошкоджено автомобіль позивача, а також сам позивач отримав тілесні ушкодження. Оскільки [PERSON] не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, тому відшкодовувати шкоду повинно Моторне (транспортне) страхове бюро України. При цьому позивач у позові зазначив, що із серпня 2018 року по лютий 2020 року органами досудового розслідування здійснювалось досудове розслідування по факту вчинення ДТП [PERSON] 21 вересня 2021 року ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. Протягом усього часу позивач правомірно очікував рішення компетентних органів щодо наявності вини [PERSON] у скоєнні ДТП за участю позивача. Також позивач у період з серпня 2018 року по вересень 2021 року об`єктивно був позбавлений можливості на подання позову, оскільки усі докази, які підтверджували вину [PERSON] у скоєнні ДТП за участю позивача знаходились у розпорядженні правоохоронних органів та суду. За таких обставин просив поновити строк звернення до суду із цивільним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. На ряд запитань позивач зазначив, що до цього часу з позовом до МТСБУ він не звертався, був ним поданий позов лише до [PERSON] в рамках кримінального провадження, однак внаслідок закриття кримінального провадження його цивільний позов був залишений без розгляду. Також позивач зазначив, що які ліки та їх дозування йому призначались він не пам`ятає, оригінали чеків були. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. До суду надав відзив, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав порушення позивачем вимог норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме щодо неповідомлення про ДТП, не звернення із заявою про страхове відшкодування та порушенням вимог п.37.1.4 ст. 37 вищевказаного Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого з моменту скоєння ДТП. Представник третьої особи в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що вина [PERSON] судовим рішенням не встановлена, по кримінальній справі будь-які докази не досліджувались і по справі є дві експертизи, які є взаємовиключними. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи в сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] має у власності автомобіль DACIA SOLENZA державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджено копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Відповідно до ухвали Голованівського районного суду Кіровоградської області від 21.09.2021 року клопотання захисника обвинуваченого [PERSON] , яке було підтримано останнім, щодо закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності було задоволено. [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.\~49\~КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018120200000381 від 01.09.2018 року стосовно [PERSON] за ч. 1 ст.286\~КК України було закрито, на підставі п. 1 ч. 2ст. 284 КПК України,\~у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду. Зазначена ухвала суду набрала законної сили. Відповідно до ч. 6 ст.\~82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За змістом положень ст.\~44\~КК України звільнення від кримінальної відповідальності це врегульована кримінальним і кримінальним процесуальним законодавством відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання. Звільнення особи від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У цьому випадку кримінальний закон виходить зі встановлення факту вчинення особою кримінально караного діяння, а тому передбачені КК України підстави для звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до положень ст.\~49\~КК України не є реабілітуючими. Зазначений висновок узгоджується із роз`ясненнями, наданими Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у Постанові № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Так, згідно пункту 4 Постанови розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статтей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ухвали суду про закриття кримінального провадження [PERSON] обвинувачувався у порушенні правил\~безпеки дорожнього\~руху,\~особою,\~яка керує\~транспортним засобом,\~що спричинило\~потерпілому середньої\~ тяжкості\~ тілесне\~ ушкодження,\~а \~саме \~з \~тих \~підстав,\~що \~ [PERSON] , 11 серпня 2018 року, близько 18 години 00 хвилин керуючи мотоциклом «УАМАНА ТМАХ-500» без реєстраційного номерного знаку в світлу пору доби, та рухався по вулиці Центральна, зі сторони центральної площі селища Новоархангельськ Кіровоградської області в напрямку провулку Затишний, що в селищі Новоархангельськ Кіровоградської області, разом із пасажиром [PERSON] . Під час руху [PERSON] проявив особисту неуважність до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, та порушуючи вимоги пунктів 14.6 (а), 2.3 (б,д), 2.9 (а)\~Правил дорожнього руху\~України (пункт 14.6 (а). Обгін заборонено: а) на перехресті; пункт 2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водії зобов`язані: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну..., технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;д)не створювати своїми діями загрози безпеки дорожнього руху; пункт 2.9. Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння...), через наявний стан алкогольного сп`яніння позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок його руху та не створювати небезпеки іншим учасникам дорожнього руху Так, [PERSON] , нехтуючи правилами безпеки дорожнього руху, усвідомлюючи суспільну небезпечність\~своїх\~дій,передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, створюючи аварійну ситуацію, виїхав насмугу зустрічногоруху та розпочав виконувати обгін на перехресті автомобіля «DАСІА SОLЕNZА» з\~реєстраційним номерним знаком [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , чим грубо порушив вимоги пунктів 10.1 та 14.6 (а)\~Правил дорожнього - руху\~України (пункт 10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпека іншим учасникам руху; пункт 1.4.6 (а). Обгін заборонено: а) на перехресті), внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла «УАМАНА ТМАХ-500», [PERSON] отримав тілесні ушкодження у випаді; забитої рани лівої та правої верхньої кінцівки, забитої рани тім`яної ділянки зліва, закритого перелому правої променевої кістки в типічному місці зі зміщенням, підвивих в лівому променезап`ястковому суглобі, закритий краєвої дистальної фаланги першого пальця правої ступні, струс головного мозку, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я. Таким чином, невідповідність дій водія [PERSON] вимогам пунктів 14.6 (а), 2.3 (б,д)„ 10.1 та 2.9 (а)\~Правил дорожнього руху\~України знаходиться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася. Дії [PERSON] органом досудового розслідування кваліфіковано за частиною 1\~статті 286 Кримінального кодексу України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Зважаючи на те, що [PERSON] на продовженні кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку не наполягав, кримінальне провадження в справі закрито саме за клопотанням його захисника, підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, тому суд вважає, що між протиправними діями [PERSON] , виною останнього у вчиненні кримінального правопорушення та наслідками є причинно-наслідковий зв`язок. За висновком експерта №125 від 28.12.2018 року у [PERSON] згідно даних медичних карт стаціонарного хворого та амбулаторної картки Новоархангельскої ЦРЛ виявлено тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ: синця в лівій скроневій ділянці, струсу головного мозку, які згідно п.2.3.3 Правил визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень мають ознаки легких з короткочасним розладом здоров`я на термін більше 6 днів. За висновком експерта № 176 від 26.11.2018 року сума матеріального збитку завдана власнику [PERSON] в результаті пошкодження автомобіля автомобіля DАСІА SОLЕNZА,\~реєстраційний номер [NUMBER] становить 58860 грн. 64 коп. На момент скоєння ДТП цивільна відповідальність [PERSON] не була застрахована, про що учасники справи не заперечували і в порядку вимог ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно\~статті 1 Закону України «Про страхування»\~страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Частинами першою та другою\~статті 1166 ЦК України\~передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Водночас, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема,\~Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(далі - Закон № 1961). У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: дотримуватися передбачених\~правилами дорожнього руху\~обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених\~статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально (стаття 33 Закону №1961). Страховик зобов`язаний після отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (пункт 34.1 статті 34 Закону № 1961). Згідно із підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961 МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених\~статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, яка має містити певні відомості та визначені\~Законом додатки\~до заяви (пункт 35.1\~статті 35 Закону № 1961). Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної витати), є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди ( підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961). Тобто вказаним Законом детально регламентовано дії водія транспортного засобу, причетного до дорожньо транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика. При цьому зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961 строк є присічним та поновленню не підлягає (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року по справі 465/4287/15). Тому саме строки звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальними і з їх спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування. Разом з тим у\~Законі\~№ 1961 прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування. Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у\~Законі № 1961 не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком, а шкоди заподіяною здоров`ю- трирічним строком. Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми\~Закону\~№ 1961 не містять. У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону № 1961, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування. У системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті37 Закону № 1961 щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації\~не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права (постанова\~Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к). Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що\~попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону № 1961,\~загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду при цьому послалася на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 227/3573/16-ц, у якій зроблено висновок про необхідність стягнення страхового відшкодування незважаючи на те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду в межах річного строку. У постанові колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від\~26 березня 2018 року у справі № 910/426/17 суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій і зазначив таке: «потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у\~рішенні Конституційного Суду України від 9липня 2002року №15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту». З матеріалів справи вбачається, що ні позивач, ні [PERSON] в порушення вимог ст. 33.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у встановлений законом триденний строк не повідомили страхову компанію про страховий випадок та не надали суду доказів здійснення ними такого повідомлення. Також згідно ст.35 Закону № 1961 для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про\~\~дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України у відзиві, крім іншого, посилався на те, що позивачем не було надано повідомлення про ДТП, не було подано заяву на страхове відшкодування та не надано всі необхідні документи визначені Законом № 1961, від дати ДТП минуло більше 4 років. Враховуючи, що ДТП сталося 11 серпня 2018 року, а з вимогою про відшкодування позивач звернувся до МТСБУ 28 вересня 2022 року в судовому порядку поза межами строків визначених підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961, які є присічними та поновленню не підлягають, при цьому позивач взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації,\~не звертався ані до МТСБУ, ані до суду саме до відповідача, поважність причин щодо неможливості звернення до МТСБУ чи до суду через незалежні від нього причини не навів, тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні. При цьому суд зауважує, що очікування рішення компетентних органів щодо встановлення вини [PERSON] та наявність всіх доказів вини останнього у розпорядженні правоохоронних органів та суду не є тією обставиною що унеможливлює позивача вчасно подати звернення, оскільки позивач жодним чином не був позбавлений можливості в межах вищевказаних строків подати звернення як до відповідача, так і до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed