Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

29.06.2021 року представник позивача- адвокат Торчило В.І., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив: стягнути на користь [PERSON] солідарно із [PERSON] та [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 780 004, 95 грн.; стягнути із [PERSON] 200 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути із [PERSON] та [PERSON] судові витрати в розмірі 10 800 грн. 06 коп. - судовий збір, 108 грн- комісії банку за сплату судового збору та 10 000 грн. - витрат на правову допомогу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.04.2021 року близько 10 год. 30 хв. у [ADDRESS], [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ 21121», д.н.з. [NUMBER] допустив зіткнення із автомобілем Audi Q7, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого вказаний автомобіль отримав механічні пошкодження. Вина [PERSON] у скоєнні ДТП доводиться постановою Вишгородського районного суду Київської області від 28.04.2021 року. Автомобіль «ВАЗ 21121», д.н.з. [NUMBER] належить [PERSON] , а тому вона, як власник на п. 2 ст. 1187 ЦК України, має відшкодувати шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки. Із моменту ДТП до моменту звернення до суду [PERSON] не вчинив будь - якого кроку, який би свідчив про його намір почати відшкодовувати матеріальну і моральну шкоду, яка була завдана Позивачці по даній справі, внаслідок ДТП. Позивачці було завдано матеріальної шкоди /збитку/в розмірі 910 004 грн. 95 коп., що підтверджується звітом про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу за вих. №18025 від 30 квітня 2021 року, який виконано ФОП [PERSON] . Оскільки [PERSON] застрахував свою відповідальність в ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ» із лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 130 000 грн, 00 коп., то сума збитків, яка пред`являється солідарно до Відповідачів зменшується на цю суму. Також [PERSON] було завдано моральної шкоди, в обґрунтування розміру якої зазначено, що [PERSON] затягує із відшкодуванням завданої ним матеріальної шкоди внаслідок ДТП, порушився життєвий уклад Позивачки по справі, оскільки вона позбавлена можливості у продовж декількох місяців користуватись власним автомобілем, вимушена витрачати час на те, щоб зібрати докази для звернення із позовом до суду, витрачати час на зустрічі із своїм представником у процесі підготовки позову, звертатись до своїх знайомих із проханням надати автомобіль у тимчасове користування на час ремонту пошкодженого автомобіля, у зв`язку з чим звернулися до суду. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 13.07.2021 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 31.01.2022 року провадження у цивільній справі зупинено та призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Українського центру судових експертиз. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 22.06.2022 року відновлено провадження у цивільній справі. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 27.09.2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, просив задовольнити позовну заяву. Представник Відповідача [PERSON] - адвокат Пічурін А.А. в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив відмовити в задоволенні позову. Раніше в судовому засіданні зазначив, що шкоду потрібно стягувати із страхової компанії та власника майна, розмір моральної шкоди - необґрунтований. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не відомі. 21.12.2021 року через канцелярію суду подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що шкода, завдана позивачу повинна відшкодовуватися особою, яка на відповідній правовій підставі керувала транспортним засобом на момент ДТП, а саме з [PERSON] . Третя особа: ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.» в судове засідання не з`явлося, причини неявки суду не відомі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 19.04.2021 року близько 10 год. 30 хв. у [ADDRESS], водій [PERSON] керуючи автомобілем «ВАЗ 21121» днз. [NUMBER] в порушення п.2.3б,10.1,10.4 ПДР України при здійсненні маневру розвороту не переконався що це буду безпечно, не надав перевагу в русі та допустив зіткнення автомобілем, який рухався в зустрічному напрямку «Audi Q7» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 28.04.2021 року у справі № 363/1653/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та встановлено, що ДТП сталося з його вини, внаслідок чого [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Цивільно - правова відповідальність [PERSON] була застрахована відповідно до Полісу № АР/0608512 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.» зі страховою сумою на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну в 130 000 гривень та за шкоду заподіяну життю і здоров`ю в 200 000 гривень, розмір франшизи 0 гривень. Строк дії вказаного полісу з 00.00 год. 23.06.2020 року до 22.06.2021 року. Згідно Звіту про оцінку автотоварознавчого дослідження транспортного засобу вих. № 18025 від 30.04.2021 року, складеного ФОП [PERSON] за замовленням [PERSON] , вартість відновлювального ремонту КТЗ визначена за витратним підходом складає 910 004, 95 грн., ринкова вартість КТЗ визначена за порівняльним підходом - 862 030, 80 грн., коефіцієнт фізичного зносу - 0,63, втрата товарної вартості- 0 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу - 416 839,78 грн. На підставі виконаних досліджень зроблений висновок, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Audi Q7» реєстр.№ [NUMBER] пошкодженого в наслідок ДТП, що склалася 19.04.2021 р. складає 862 030,80 грн. Відповідно до висновку експерта Українського центру судових експертиз Тараканова Ю.Ю. № 1-10/06 від 10.06.2022 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Audi Q7» д.н.з. [NUMBER] в результаті ДТП, що сталась 19.04.2021 р. за адресою: [ADDRESS] , складає 387 032,72 грн. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Згідно вимог ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно роз`яснень даних в п. 4 та 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до правового висновку, який викладений у постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 450/3002/17 власник автомобіля є зобов`язаною особою та несе відповідальність перед потерпілим за завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду у випадку, якщо в момент ДТП він керував транспортним засобом (тобто є заподіювачем шкоди) або у випадку, передбаченому частиною першою ст. 1172 ЦК України. Наявність реєстраційних документів на автомобіль у [PERSON] на момент вчинення ДТП свідчить про надання згоди [PERSON] на володіння транспортним засобом [PERSON] . Отже, останній володів транспортним засобом на правовій підставі, тобто за згодою власника. Відповідальність за відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, на підставі положень частини другої статті 1187 ЦК України покладено на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За ч. 2, ч. 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право особи на відшкодування заподіяної шкоди за рахунок особи з вини якої її завдано є безумовним й може бути обмежено лише у випадках прямо передбачених законом. Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України в п. 2 від 27 березня 1992 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Верховним Судом України у постанові від 29.06.2016 року у справі №6-192цс16 висловлено наступну правову позицію: за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). При вирішенні справи суд вважає необхідним взяти за основу висновок судової автотоварознавчої експертизи №1-10/06 від 10.06.2022 року, який є найбільш об`єктивним та вмотивованим. Таким чином, суд зазначає, що вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди підлягають відмові, а з [PERSON] , який є особою, якій на відповідній правовій підставі є володільцем джерела підвищеної небезпеки, правомірно керував транспортним засобом на час дорожньо-транспортної пригоди та з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, та як наслідок заподіяння матеріальних збитків майну позивача- підлягають задоволенню в розмірі 387 032,72 грн. Що стосується моральної шкоди, то суд зазначає, що відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. В даному випадку, судом встановлено факт завдання позивачу моральної шкоди внаслідок пошкодження його майна, а саме транспортного засобу, що належить їй на праві власності, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до зміни способу життя та необхідності прикладати додаткові зусилля для відновлення свого порушеного права. При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд вважає прийнятним розмір моральної шкоди в сумі 10000 гривень, який є співмірним із завданими збитками і відповідає принципу справедливості та розумності. В іншій частині вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є безпідставними. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про відшкодування витрат на розгляд справи за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим: рішення у справах «Двойних проти України» (пункт 80) від 12 жовтня 2006 року, «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36) від 10 грудня 2009 року, «East/West Alliance Limited» проти України» (пункт 268) від 23 січня 2014 року, «Баришевський проти України» (пункт 95) від 26 лютого 2015 року та інші. У рішенні «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження. Оскільки, [PERSON] не доведено та не надано відповідні докази, які підтверджують здійснення нею витрат на правничу допомогу адвоката, зокрема не надано документального підтвердження витрат на правову допомогу (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки), а лише надано копію договору про надання правової допомоги № 1_См від 21.05.2021 р. ( п. 4 .1. даного Договору встановлено, що за виконання доручення клієнт зобов`язаний сплатити Адвокату гонорар, розмір якого визначається за погодженням сторін згідно додатку до договору), ордер серії ПТ № 162404 від 25.06.2021 р. Однак даного Додатку матеріали справи не містять, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 10 800 грн. 06 коп. Водночас, заявлені [PERSON] вимоги про відшкодування понесених нею витрат на оплату судового збору в розмірі 108,00 грн. (комісія Банку) задоволенню не підлягають, оскільки зазначені витрати позивача є платою за надання послуг Банку і не належать до судових витрат, передбачених ст. 133 ЦПК України. Беручи до уваги викладене, судом виявлено порушене право позивача,яке підлягає захисту, а позов про це частковому задоволенню.

Outcome: partial