Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача та просить з урахуванням письмових пояснень (а.с.155) стягнути на його користь заподіяну внаслідок ДТП шкоду у вигляді страхового відшкодування, а саме: 14493,72 грн - витрати, пов`язані з лікуванням, 9385,60 грн витрати, пов`язані з тимчасовою втратою працездатності, 1201,48 грн моральна шкода 3818,77 грн пеня за несвоєчасну виплату страхового відшкодування. Обґрунтовуючи вимоги позивач зазначав, що 10 лютого 2018 року трапилась ДТП за його участю як велосипедиста та за участю водія [PERSON] , який керував автомобілем ВАЗ 210994-20 д/н [NUMBER] . Внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС». До вказаного страховика позивач 15.01.2020 року звернувся з заявою про страхове відшкодування. Але до теперішнього часу сума страхового відшкодування страховою компанією йому не виплачена. Відповідач на звернення позивача надіслав лист, в якому повідомив про призупинення прийняття рішення за вказаною подією до дати набрання законної сили рішення у кримінальному провадженні, відповідно ст.ст.35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На підставі викладеного позивач просить задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач надав суду відзив, в якому зазначив, що позов не визнає, оскільки позивач не надав страховику всі документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, передбачені ст.33-1 та ст.35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі\~Закон), а також не надав документального підтвердження того, що по справі спірного ДТП завершено провадження та прийнято рішення, яке набрало чинності. Посилаючись на наведене, оскільки кримінальне розслідування за фактом спірного ДТП ще триває та особу винну у ДТП не встановлено відповідач призупинив строк здійснення виплати страхового відшкодування до отримання документу щодо встановлення винної особи, але як зазначає відповідач це не свідчить про те, що позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Відповідач вказує, що за вказаних обставин звернення позивача до суду є передчасним і тому просить відмовити у задоволенні позову. Також відповідач заперечує проти стягнення витрат на правничу допомогу. Ухвалою суду від 23.06.2021 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд. Ухвалою суду від 04.02.2022 року в задоволенні клопотання відповідача про зупинення справи відмовлено та витребувані у відповідача документи, що мають значення для розгляду справи. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав зазначених в позові та просив їх задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Від представника відповідача [PERSON] надійшла заява, датована 22.12.2022 року, про відкладення розгляду справи на період дії військового стану. Ухвалою суду від 28.02.2023 року (без виходу до нарадчої кімнати) в задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи на період дії військового стану було відмовлено. Приймаючи вказане рішення суд вважав, що причини відкладення розгляду справи, наведені в заяві не є поважними. За вказаних обставин суд вважав можливим розглядати справу без участі відповідача. Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. 10.02.2018 року на автодорозі біля будинку [ADDRESS] громадянин [PERSON] , рухаючись на автомобілі ВАЗ 210994-20 д\\н [NUMBER] виїхав на зустрічну смугу, в результаті чого відбулося зіткнення з передньою частиною електровелосипеда «Азімут» під керуванням [PERSON] , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження. За фактом вказаної ДТП 10.02.2018 року внесені відомості до ЄРДР за № 12018050230000216 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР від 03.06.2019 року. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] як водія\~\~транспортного засобу ВАЗ 210994-20, реєстраційний номер\~\~ [NUMBER] , була застрахована в ПАТ «Страхова група «ТАС» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АК № 006938354.Вказане відповідачем не оспорюється та підтверджується наданими ним документами (а.с.113, 25). Відповідачем не оспорювався факт правомірного володіння [PERSON] вищевказаним транспортним засобом в момент ДТП (10.02.2018 року). Ліміт відповідальності ПАТ «Страхова група «ТАС» за полісом серія АК № 006938354 на одного потерпілого становить 200 000,00 грн за шкоду життю та здоров`ю та 100\~000, 00 грн за шкоду майну. Розмір франшизи 1000,00 грн (а.с.113). 20 січня 2020 року [PERSON] , в інтересах якого діяв\~ [PERSON] , на адресу ПАТ «Страхова група «ТАС» подав заяву про виплату йому, як потерпілому внаслідок ДТП, страхового відшкодування у вигляді: 14493,72 грн - відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням ст.24 Закону, 9536,00 грн відшкодування витрат у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності ст.25 Закону, 1201,48 грн відшкодування моральної шкоди - ст.26-1Закону. До вказаної заяви був доданий пакет документів, зазначений в додатку до заяви (а.103-104). У відповідь на вказано заяву ПАТ «Страхова група «ТАС» у листі\~\~від 30.01.2020 року № 355 (а.с.118-119) просило надати копії закритих листків непрацездатності із усією заповненою інформацією з двох сторін, довідку з місця роботи [PERSON] з зазначенням кількості робочих днів за останні два місяці, що передуються даті настання ДТП, оскільки потерпілим було заявлено про отримання страхового відшкодування згідно ст.25 Закону. Також повідомлено про призупинення прийняття рішення за вказаною подією до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішення у кримінальному провадженні законної сили, відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Станом на день розгляду справи у суді страхове відшкодування [PERSON] не виплачено. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Статтею 1 Закону України «Про страхування»\~передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до\~статті 979 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 980 ЦК України\~передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у\~статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини в цій сфері регламентує, зокрема ЗУ\~«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі Закон). Між сторонами виник спір щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, завданої внаслідок ДТП, в порядку страхового відшкодування. Ці правовідносини урегульовано нормами ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі Закон). За приписами частини першої, пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. У частинах першій та другій\~статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки(пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті\~999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття\~5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). За статтею 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У Законі детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, потерпілого, так і страховика. У пункті 33.1.4 статті 33 Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35). Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону, страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Пунктом 36.2 статті 36 Закону передбачано, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у\~статті 35\~цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.\~ у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених\~статтями 32\~та/або\~37\~цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Відповідно до пунктів 37.1.1,37.1.4 статті 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або підчас захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (події, передбаченої\~статтею 41\~цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (п.37.1.4) Зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону строк є присічним і поновленню не підлягає. Із аналізу наведених норм спеціального Закону можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, передбачені у статті 37 Закону, а їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Матеріалами справи встановлено, що страховий випадок (ДТП) стався 10 лютого 2018 року, а з заявою про страхове відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю або життю позивач(потерпілий) звернувся до страховика 20.01.2020 року, тобто в межах установленого трирічного законом строку. Відповідач в установлений законом строк рішення по заяві позивача про виплату страхового відшкодування не прийняв та посилаючись на п. п. 36.2\~ст. 36 Закону, зазначав, що прийняти рішення для нього є неможливим до моменту набрання рішенням в кримінальному провадженні № 12018050230000216 за ч.1 ст.286 КК України, оскільки не встановлена винна особа. Але суд, проаналізувавши вищенаведені норми\~ЦК України,\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» до вказаних доводів відповідача відноситься критично виходячи з такого. Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. При цьому закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України\~«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~порядку. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні по факту ДТП не може бути підставою для неприйняття страховиком рішення по заяві позивача про виплату страхового відшкодування. Зі змісту відзиву вбачається, що відповідач\~не оспорює наявності події - факту ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу автомобіля 210994-20 державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , у результаті якої позивачу завдані тілесні ушкодження та визнає її страховим випадком. Ліміт відповідальності ПАТ «Страхова група «ТАС» за полісом серія АК № 006938354 на одного потерпілого становить 200 000,00 грн за шкоду життю та здоров`ю та 100\~000, 00 грн за шкоду майну. Розмір франшизи 1000,00 грн. Відповідно до п.12.2 статті 12 Закону, франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до пункт 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого визначено у статті 24 Закону. Вказаною нормою встановлено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в\~цьому пункті\~витрати та\~необхідність їх\~здійснення мають\~бути підтверджені\~документально відповідним\~закладом охорони\~здоров`я. Як вбачається з матеріалів справи позивач внаслідок отриманих при ДТП травм перебував на лікуванні в КНП «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» з 10.02.2018 року по 13.12.2018 року, що підтверджується копіями листків непрацездатності (а.с.28-38), довідкою про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у ДТП від 06.08.2019 року(а.с.11), епікрізом історії хвороби № 3150, листком лікарських призначень (а.с.14-15). З пояснень позивача вбачається, що у зв`язку з отриманою травмою внаслідок ДТП він вимушений для свого лікування купувати лікарські засоби. Відповідно до наданих квитанцій ним було придбано ліків та медичних виробів на загальну суму 14493,72 грн. В той же час слід зазначити, що загальна сума придбаних позивачем ліків та медичних виробів згідно наданих позивачем квитанцій (а.с.17-24), за підрахунками суду становить не 14493,72 грн, а 14466,72 грн. Крім того, дослідивши надані квитанції суд вважає витрати в сумі 72,12 грн за квитанцією від 12.02.2018 року (а.с.24) та в сумі 6010,00 грн за квитанцією від 12.02.2018 року (а.с.23) позивачем необґрунтовані, оскільки з їх змісту не можливо взагалі встановити що ж саме купувалось позивачем за цими квитанціями та у зв`язку з чим відбувалися ці витрати. Зміст квитанції від 12.02.2018 року (а.с.23) свідчить про те, що гроші в сумі 6010.00 грн перераховувались на ім.»я ФОП [PERSON] за товар згідно рахунку № 85 від 12.02.2018 року, але вказаний рахунок до матеріалів справи не доданий. Посилання представника позивача в письмових поясненнях (а.с.155-156) про те, що надані до позову квитанції також включають і квитанцію за оплату операції не знайшло свого підтвердження в ході судового засідання, оскільки з матеріалів справи, а саме епікрізу історії хвороби № 3150(а.с.12) факт проведення операції позивачу у зв`язку з травмою отриманою 10.02.2018 року внаслідок ДТП підтверджується, але доказів того, що вказана медична послуга (хірургічна операція) була платною матеріалами справи не підтверджується. Також слід зазначити, що необхідність придбання лікарських засобів в період з 10.02.2018 року по 10.05.2018 року позивачем в судовому засіданні не доведена, оскільки до матеріалів справи не надано належних доказів, які б свідчили про те, що у вказаний період лікарями призначались позивачу саме ті лікарські препарати та засоби, які ним були придбані в цей період згідно наданих квитанцій. Тому, суд вважає, що надані позивачем квитанції про придбання лікарських засобів в період з 10.02.2018 року по 10.05.2018 року не є достатніми доказами, оскільки в матеріалах справи відсутні медичні документи, на підставі яких суд мав би можливість перевірити факт призначення лікарем цих препаратів (засобів) позивачу в цей період. Враховуючи наведене, суд вважає, що в судовому засіданні підтверджено належними та допустимими доказами витрати на придбання медичних препаратів, призначених лікарем, за період з 10.05.2018 року по 19.11.2018 року на суму 2613,59 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача, в якості відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого виходячи з такого розрахунку: 14466,72 6010,00 - 72,12 5771,01 = 2613,59 грн, де: 14466,72 грн сума згідно наданих позивачем квитанцій (а.с.17-24) 6010,00 грн та 72,12 грн суми за квитанціями від 12.02.2018 року, з яких не вбачається їх призначення (а.с.23,24) 5771,01 грн сума витрат позивача на придбання медичних засобів в період з 10.02.2018 року по 10.05.2018 року, (необхідність цих витрат документально не підтверджена відповідним закладом охорони здоров`я). Щодо вимог позивача про стягнення витрат, пов`язаних з тимчасовою втратою працездатності, то вирішуючи ці вимоги суд виходить з такого. З листків непрацездатності (а.с.28-38) встановлено, що позивач [PERSON] на момент ДТП був працюючою особою і знаходився в трудових відносинах з ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» Добропільське енергопідприємство». У зв`язку з отриманою травмою внаслідок ДТП, яка трапилась 10.02.2018 року, позивач знаходився на лікарняному з 10.02.2018 року по 13.12.2018 року. За вказаний період тимчасової непрацездатності з 10.02.2018 року по 13.12.2018 року позивачу була виплачена допомога по тимчасовій непрацездатності у розмірі 100% його доходу (заробітної плати), що підтверджується копіями листків непрацездатності (а.с.28-28), довідкою ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» Добропільське енергопідприємство» від 18.04.2019 року (а.с.16), яка свідчить про нарахування позивачу за вказаний період доходу. З пояснень позивача [PERSON] , які ним були надані в судовому засіданні 13.03.2023 року, судом також встановлено, що останньому в період його непрацездатності за місцем його роботи нараховувалась допомога по тимчасовій непрацездатності, в розмірі, який зазначений у довідці від 18.04.2019 року(а.с.16). Також з пояснень позивача встановлено, що всі зазначені у довідці ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» Добропільське енергопідприємство» від 18.04.2019 року, станом на теперешній час, йому виплачені. Відповідно до ст.15 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі страхових виплат, які повністю або частково компенсують втрату заробітної плати (доходу). Відповідно до ст.17 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам залежно від страхового стажу. Застрахованим особам, які мають страховий стаж понад 8 років допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу). Відповідно до ст.\~25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) у розмірі неотриманої середньої заробітної плати, обчисленої відповідно до норм законодавства України про працю. Підпунктом «л» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року\~(далі - Порядку), передбачено, що цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується й в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться, виходячи із середньої заробітної плати. За загальним правилом пункту 2 (абзаци 3, 4) цього Порядку, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Позивач просить стягнути з відповідача витрати, пов`язані з тимчасовою втратою працездатності, у виді неотриманого доходу за 40 робочих днів (за період з 10.02.2018 року по 17.05.2018 року) в розмірі 9385,60 грн. При цьому позивач для розрахунку вказаної суми виходив з середньоденної зарплати позивача в сумі 234,64 грн (а.с.155). Але суд не може погодитись з таким розрахунком, оскільки вказана середня заробітна плата, яка бралась позивачем для визначення розміру неотриманого ним доходу, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, визначена не вірно. Для визначення розміру не отриманого позивачем доходу, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата, що передбачено Порядком обчислення середньої заробітної плати. Враховуючи те, що подія (ДТП) трапилась 10.02.2018 року, для визначення розміру середнього заробітку має значення заробітна плата, яка нараховувалась позивачу у грудні 2017 року та у січні 2018 року. З розрахунку позивача вбачається, що середній заробіток для визначення розміру неотриманого ним доходу, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності обчислювався з виплат за період з лютого 2018 року по січень 2019 року, що є невірним та суперечить положенням ст.25 Закону та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року. Звертаючись до суду з вказаною вимогою, позивач довідки про заробітну плату за два останні відпрацьовані місяця, які передували тимчасовій непрацездатності, якими є грудень 2017 року та січень 2018 року, суду не надав, у зв`язку з чим суд не має можливості встановити розмір не отриманого доходу позивача за період його непрацездатності виходячи з розміру середнього заробітку обчисленого за два останні відпрацьовані місяця, які передували тимчасовій непрацездатності. При цьому суд звертає увагу на те, що згідно зі статтею 9 Закону України «Про страхування» та статтею 988 ЦК України\~страхове відшкодування\~за договором страхування цивільно-правової відповідальності\~не може перевищувати розміру прямого збитку, тобто не покритого іншим видом страхування, якого зазнав страхувальник, а тому\~не може бути подвійного страхування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України). Враховуючи наведене, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач за період тимчасової непрацездатності (з 10.02.2018 року по 13.12.2018 року) отримав соціальну допомогу по тимчасовій непрацездатності у формі матеріального забезпечення згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», суд вважає, що підстав для задоволення вимог позивача про відшкодування йому страхових виплат у вигляді середнього заробітку, втраченого у вказаний період тимчасової непрацездатності не вбачається, оскільки\~шляхом виплати вказаного виду соціальної допомоги позивачу був компенсований заробіток (дохід), втрачений у період тимчасової непрацездатності. З приводу вимог позивача про відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке. Питання відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому, врегульовано\~статтею 26-1 Закону, згідно з якою, зокрема, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. В судовому засіданні позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди, зазначав, що внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження, які як під час ДТП, так і в подальшому при проходжені лікування завдавали йому моральні страждання, які полягали у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Статтею 23 ЦК України\~встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із частиною другою\~статті 1167 ЦК України,\~моральна шкода\~відшкодовується незалежно\~від вини\~органу державної\~влади,\~органу влади\~Автономної Республіки\~Крим,\~органу місцевого\~самоврядування,\~фізичної або\~юридичної особи,\~яка її\~завдала,\~ якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; Враховуючи наведене, суд вважає, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю підлягають задоволенню. Так, страхова виплата за шкоду, заподіяну здоров`ю, яку суд вважає такою, що підлягає стягненню з відповідача, складає 2613,59\~грн грн., а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 130,68 грн моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування суд виходить з такого. Позивач на підставі ст.36 Закону, просить стягнути на його користь пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за несвоєчасне виконання зобов`язань зі сплати страхового відшкодування за період з 15.04.2020 року по 09.06.2021 року в сумі 25231,20 грн згідно розрахунку (а.с.43). Вказані вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з такого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35 Закону). Пунктом 36.2 статті 36 Закону визначено, що страховик на протязі 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у\~статті 35\~цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування 20.01.2020 року (а.с.103). Тобто, відповідач зобов`язаний був прийняти рішення з приводу страхового відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, тобто до 17.04.20 включно. Але у вказаний строк відповідач рішення щодо здійснення страхового відшкодування [PERSON] не прийняв і як встановлено судом безпідставно призупинив розгляд заяви позивача про виплату страхового відшкодування (а.с.118), хоча для прийняття рішення не було перешкод, оскільки позивачем були надані всі витребуванні ним документи. В ході судового розгляду встановлено, що позивачу підлягає виплаті страхове відшкодування у розмірі 2744,27 грн, яке складається з: 2613,59 грн - шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого(витрати на придбання медичних засобів); 130,68 грн - моральна шкода. Відповідно до п.36.5. статті 36 Закону передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Враховуючи наведене, а також вимоги ст.13 ЦПК України відповідно до яких суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог, суд вважає, що вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню в розмірі 411,85\~грн (за\~період з\~17.04.2020\~року по\~09.06.2021\~року) виходячи з такого розрахунку: Сума боргуПеріод заборгованостіКількість днів прострочкиРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за весь період прострочення 2\~744,2717.04.2020 - 23.04.2020710,000.05510,50 2\~744,2724.04.2020 - 11.06.2020498,000.04458,78 2\~744,2712.06.2020 - 31.12.20202036,000.033182,65 2\~744,2701.01.2021 - 04.03.2021636,000.03356,84 2\~744,2705.03.2021 - 15.04.2021426,500.03641,05 2\~744,2716.04.2021 - 09.06.2021557,500.04162,03 Розрахунок суми пені здійснюється за формулою: Пеня = С x 2УСД x Д : 100, де С - сума заборгованості за період, 2 УСД - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення, Д - кількість днів прострочення. Період розрахункуКількість днів у періодіСума 17.04.2020 - 23.04.2020\~: 10,00 (облікова ставка НБУ) 2\~744,27 (Сума боргу) x (2 x 10,00 :\~366\~) x 7 днів (прострочення) : 100710,50 грн. 24.04.2020 - 11.06.2020\~: 8,00 (облікова ставка НБУ) 2\~744,27 (Сума боргу) x (2 x 8,00 :\~366\~) x 49 днів (прострочення) : 1004958,78 грн. 12.06.2020 - 31.12.2020\~: 6,00 (облікова ставка НБУ) 2\~744,27 (Сума боргу) x (2 x 6,00 :\~366\~) x 203 днів (прострочення) : 100203182,65 грн. 01.01.2021 - 04.03.2021\~: 6,00 (облікова ставка НБУ) 2\~744,27 (Сума боргу) x (2 x 6,00 :\~365) x 63 днів (прострочення) : 1006356,84 грн. 05.03.2021 - 15.04.2021\~: 6,50 (облікова ставка НБУ) 2\~744,27 (Сума боргу) x (2 x 6,50 :\~365) x 42 днів (прострочення) : 1004241,05 грн. 16.04.2021 - 09.06.2021\~: 7,50 (облікова ставка НБУ) 2\~744,27 (Сума боргу) x (2 x 7,50 :\~365) x 55 днів (прострочення) : 1005562,03 грн. Всього штрафних санкцій за період: 411,85 грн. Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в сумі 3156,12 грн, яка складається з : 2613,59 грн - шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого(витрати на придбання медичних засобів); 130,68 грн - моральна шкода. 411,85 грн - штрафні санкції відповідно до до п.36.5. статті 36 Закону. Питання щодо судових витрат, суд вирішує виходячи з такого. Відповідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України). Відповідно до ЗУ «Про судовий збір», станом на день звернення позивачем до суду (станом на 18.06.2021 року), за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою підлягав сплаті судовий збір в розмірі 1\~відсотка ціни\~позову,\~але не\~менше 0,4\~розміру прожиткового\~мінімуму для\~працездатних осіб\~(908,00\~грн)\~та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (11350,00 гривень). Таким чином за подання цього позову до суду позивач повинен був сплатити судовий збір в розмірі 908,00 грн, але відповідно до п.2 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору позивач звільнений. Враховуючи наведене, а також те, що вимоги позивача задоволені частково в розмірі 3156,12 грн, в той час як позивач просив стягнути на його користь 29049,97 грн, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 98,65 грн (3156,12 грн х 908,00 грн : 29049,97 грн), тобто пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial