Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі позивач) звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за Кредитним договором. \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20 травня 2016 року відповідач [PERSON] уклала із АТ «Таскомбанк» Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 022/2526707-СК зі строком дії кредитного ліміту 365 днів з моменту повідомлення банком про факт встановлення Кредитного ліміту. 02 грудня 2021 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/6-Ф від 02 грудня 2021 року у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до Додатку №1 до договору факторингу № НІ/11/6-Ф від 02 грудня 2021 року, реєстру прав вимоги, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 39882,33 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 22000,00 грн., сума заборгованості за відсотками 14702,77 грн.; сума заборгованості за шомісячними процентами 3179,56 грн.; сума заборгованості за пенею 0,00 грн. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах передбачених договором. В добровільному порядку відповідач не погасив вказану заборгованість, тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просять стягнути з [PERSON] 39882,33 грн. заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати. \~ \~ \~ \~Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 січня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~У судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. \~ \~ \~ \~У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом направлення судових повісток про виклик до суду на адресу місця реєстрації, відзиву на позовну заяву не подала, жодних заяв чи клопотань до суду не направила, причини неявки суду не відомі. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з викладеного, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 20 травня 2016 року відповідач [PERSON] підписала Заяву-договір № 022/2526707-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (за встановленням Кредитного ліміту) Кредитна картка «Класична» (а.с. 5), відповідно до умов якої ця заява є документом, що підтверджує відкриття поточного рахунку № [NUMBER] у валюті гривні відповідно до тарифного плану «Кредитка 2625» (п. 2 розділу 2 «Інші умови»). Крім цього, відповідачем 20 травня 2016 року підписано умови надання та обслуговування Кредитної лінії, які містять відомості про строк дії ліміту кредитної лінії, форму кредитування, тип процентної ставки та порядок нарахування процентів, порядок повернення заборгованості за кредитною лінією, тощо (а.с. 6). Також, позивачем надано заяву [PERSON] до АТ «Таскомбанк» про відкриття поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися із використанням електронних платіжних засобів від 20 травня 2016 року (а.с. 7), заяву [PERSON] до АТ «Таскомбанк» на безготівкове перерахування коштів від 20 травня 2016 року (а.с. 9) та заяву-анкету [PERSON] до АТ «Таскомбанк» на отримання кредитного ліміту від 19 травня 2016 року (а.с. 8). У підтвердження заборгованості відповідача [PERSON] за Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 022/2526707-СК суду надано відповідний розрахунок заборгованості (а.с. 12), яка складає 39882,33 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 22000,00 грн., сума заборгованості за відсотками 14702,77 грн.; сума заборгованості за шомісячними процентами 3179,56 грн.; сума заборгованості за пенею 0,00 грн. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Разом з тим, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254\~(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано копії Заяви-договору № 022/2526707-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (за встановленням Кредитного ліміту) Кредитна картка «Класична», умов надання та обслуговування Кредитної лінії, заяви про відкриття поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися із використанням електронних платіжних засобів, заяви на безготівкове перерахування коштів, заяви-анкети на отримання кредитного ліміту та розрахунок заборгованості, складений позивачем. Однак, в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування кредитних коштів на банківський картковий рахунок позичальника у розмірі 22000,00 грн. (сума кредиту). Зокрема, не надано суду копій меморіального ордеру, заяви на видачу готівки, платіжного доручення, виписку по картковому рахунку, тощо. З розрахунку заборгованості також вбачається, що відповідач жодного разу не вчиняла дій щодо погашення заборгованості, тобто не вчиняла дій що би свідчили про визнання нею боргу (а.с. 12). Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 512ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Верховний Суд у постанові від 26 січня 2022 року по справі 637/590/16-ц зазначає, що вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги суд оцінює також достовірність поданих на підтвердження факту правонаступництва матеріалів, зокрема договорів, інших правочинів тощо, в тому числі на предмет їх нікчемності. Верховний Суд у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 301/2368/14-ц також зазначив, що вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги слід звернути увагу на наявність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором. На необхідність перевірки факту перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також посилався Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 2-879/11, (провадження № 61-10005св21), з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підтвердження факту переходу прав вимоги від первісного кредитора АТ «Таскомбанк» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» останніми було надано суду копію Договору факторингу № НІ/11/6-Ф від 02 грудня 2021 року, акт прийому-передачі Реєстру Прав Вимоги за Договором факторингу № НІ/11/6-Ф від 02 грудня 2021 року та витяг з Реєстру прав вимоги за Договором факторингу № НІ/11/6-Ф від 02 грудня 2021 року. У відповідності до умов Договору факторингу № НІ/11/6-Ф від 02 грудня 2021 року в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги (п. 2.1 Договору факторингу). Відповідно до п. 2.3 Договору факторингу відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за кредитними договорами, договорами поруки та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимоги згідно додатку № 2, але не раніше здійснення оплати фактором згідно п. 3.1 цього договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває відповідно права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акту прийому-передачі реєстру прав вимог підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги боргу та є невід`ємною частиною цього договору. З витягу з Реєстру прав вимоги за Договором факторингу № НІ/11/6-Ф від 02 грудня 2021 року вбачається, що на умовах договору первісний кредитор відступає новому кредитору наступні права вимоги до [PERSON] . Разом з тим, позивачем не надано та матеріали справи не містять доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору за передачу права грошової вимоги, та зарахування їх на рахунок останнього. Крім цього, суд звертає увагу на те, що позивачем надано суду тільки копію частини Договору факторингу № НІ/11/6-Ф від 02 грудня 2021 року, що позбавляє суд можливості дослідити вказаний договір в повній мірі, зокрема п. 3.1, яким передбачено порядок сплати фактором грошових коштів первісному кредитору. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Зважаючи на вищевикладене, судом встановлено, що позивачем не доведено надання АТ «Таскомбанк» відповідачеві грошових коштів (позики) згідно Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 022/2526707-СК від 20 травня 2016 року та не доведено факт переходу прав вимоги за вказаним договором від первісного кредитора АТ «Таскомбанк» до позивача. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову позивачу відмовлено у повному обсязі, судовий збір до стягнення з відповідача не підлягає. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed