Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

У серпні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , а саме: виділити їй у користування ізольовану кімнату у двокімнатній квартирі площею 12 кв.м., виділити у користування відповідачу ізольовану кімнату площею 18 кв.м., в спільному користуванні співвласників залишити: балкон, кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню (санвузол), інші приміщення та зобов`язати відповідача передати їй дублікати ключів на квартиру та усунути перешкоди у праві користування квартирою за вказаною вище адресою. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що спірна квартира належить їй та відповідачу на праві спільної часткової власності, вона володіє часткою 1/4 квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Спадок вона прийняла від свого брата [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] належить 3/4 частки спірної квартири. [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , і особовий рахунок на квартиру оформлений на відповідача. На прохання сплатити кошти за її частку, відповідач відмовляє, спільне утримання 1/4 частини квартири та майна, що заходиться в спірній квартирі, не здійснюється, оскільки вона не може користуватися майном та квартирою, відповідач не надає кімнату, яка була у користуванні брата позивача. Загальна площа квартири становить - 51,3 кв.м., житлова площа - 30,7 кв.м. Вважає, що вона має право на 7,675 кв.м. житлової площі, чи 12,285 кв.м. загальної площі, що повністю відповідає найменшій кімнаті у квартирі, оскільки більша кімната дорівнює 18 кв.м., менша 12 кв.м. Вона не проти від припинення права власності на частки у земельній ділянці, транспортного засобу та будинку, що входило у розмір спадкової маси в обмін на набуття права власності на спірну квартиру, що повністю відхиляє відповідач. Заборона користування їй квартирою з боку відповідача, в тому числі проживання в ній разом з чоловіком [PERSON] , порушує її право на розпорядження своєю власністю, у зв`язку з чим звернулася до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2022 року визначено головуючого суддю Коваль О.А. (а.с. 15-16). Розпорядженням керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва від 26.08.2022 року призначено повторний автоматичний розподіл справи (а.с. 18). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2022 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 19-20). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.09.2022 року відкрито провадження у справі (а.с. 22). 16.11.2022 року до суду надійшов відзив від представника відповідача [PERSON] у якому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Заначає, що [INFO] помер син відповідача - [PERSON] . За шість років до смерті у нього було діагностовано важку онкологічну хворобу. З моменту виявлення хвороби і до смерті сина матір`ю вживалися всі можливі заходи, направлені на лікування та одужання єдиної дитини, однак хвороба прогресувала. Вищевказані обставини вкрай негативно відобразилися на фізичному та емоційному стані, водночас, тягар по лікування її сина повністю ліг на її плечі, адже батько сина адекватно з сім`єю не спілкувався, вів аморальний спосіб життя, зловживав алкоголем та вчиняв насильство в сім`ї. У власності [PERSON] перебувало нерухоме та рухоме майно і тільки після смерті сина відповідач дізналася, що перед смертю син склав заповіт на її користь, у зв`язку із зазначеним квартира, повністю мала перейти у її власність. Між сином відповідача та його батьком ( [PERSON] ) відсутні були нормальні стосунки та будучи обізнаним про складання сином відповідача заповіту на її користь, керований сестрою (позивачем по справі) та її племінником [PERSON] , [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини після смерті сина. 16.01.2020 року відповідачка оформила спадщину після смерті сина, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Науменко М.Г., реєстрований № 113. [INFO] помер [PERSON] так і не отримавши свідоцтв про право на спадщину сина. Проте, після смерті [PERSON] , не маючи жодного морального права претендувати на майно сина відповідача, заяву про прийняття спадщини подала позивач [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивач почала вимагати від відповідача передати їй значну частину грошових коштів в рахунок відмови від претензій на квартиру при цьому жодного разу не пропонувала ні встановити порядок користування спільним майном, ні в будь-який інший адекватний спосіб вирішити питання спільного володіння нею. Натомість, після того, як відповідач відмовила родичам колишнього чоловіка в передачі грошових коштів за відмову від претензій на квартиру, останні почали погрожувати несприятливими для неї наслідками, пов`язаними з поділом спільного майна та було подано ряд позовів про визначення порядку користування спільним автомобілем, про який вона раніше і не згадувала. Сума грошових коштів, яку вимагала позивачка, значно перевищує ринкову вартість частки квартири та таких коштів відповідач не має і не має можливості компенсувати [PERSON] вартість її 1/4 частки, в значно завищеному розмірі. Позивач не потребує цього житла, реальним мотивом подання позову є бажання отримати грошові кошти за її частку майна. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, направила до суду клопотання, в якому просила у зв`язку з неможливістю самостійно пересуватися розглядати справу за наявними доказами у матеріалах справи, без її участі, позовні вимоги підримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] проти позовних вимог заперечували та просили відмовити з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву. [PERSON] зазначає, що попонувала позивачу оцінити та продати квартиру та віддати їй кошти за її 1/4 частку, проте позивач не погоджується, а хоче отримати визначену нею суму, яка значно перевищує ринкову вартість 1/4 частки квартири. Суд, оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, заслухавши думку позивача, представника відповідача, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.06.2021 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом частка двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] (а.с. 11,12). [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22.06.2019 року (а.с.37). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.01.2020 року частки квартири [ADDRESS] , належить [PERSON] (а.с. 36). Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Статтею 358 ЦК передбачено підстави та умови здійснення права спільної часткової власності співвласниками та презюмується, що таке здійснення відбувається за їхньою згодою. Відповідно до частини третьої цієї статті кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування квартирою кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина квартири з урахуванням його частки в праві спільної власності на квартиру. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки визначення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що сторонами не заперечуєтеся того факту, що вони є співвласниками вказаної у позові квартири у відповідних частках, в квартирі проживає відповідач, позивач не проживає, проте має такий намір, співвласники квартири не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно і не ведуть спільне господарство, [PERSON] не бере участь у витратах, яких потребує утримання майна, не несе витрати зі сплати житлово-комунальних послуг, позивач зверталась до відповідача лише з вимогою про отримання грошової компенсації вартості 1/4 частки спірної квартири, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини сторін, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача в частині усунення перешкод позивачу у праві користуванням квартирою та передачі їйдублікатів ключів від спірної квартири. Щодо вимоги про визначення порядку користування спірною квартирою, суд дійшов висновку про наступне. Відповідно до частини першої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З власної ініціативи суд позбавлений можливості збирати докази на підтвердження певних обставин, якими сторони обґрунтовують свої доводи або заперечення. Так, відповідачем не надано суду доказів наявності у позивача у власності іншого житла або на праві користуванні і не доведено, що такі обставини впливають на обмеження у праві проживання в спірній квартирі. Запропонований позивачем варіант виділення в користування співвласникам квартири окремих кімнат та залишення в спільному користуванні решти допоміжних приміщень порушує права іншого співвласника. Ураховуючи, що між співвласниками спірної квартири не досягнуто домовленості щодо порядку користування спільною власністю, відповідач категорично заперечує проти визначення порядку користування майном, позивачем не надано доказів щодо технічної можливості провести виділення часток співвласників у натурі, оскільки для правильного вирішення спору необхідними спеціальні знання в області будівництва, а клопотання про призначення такої експертизи сторонами не заявлялось, згідно ст. 106 ЦПК України, без висновку експерта вирішити спір щодо визначення порядку користування спірною квартирою неможливо. Крім того, сторони можуть самостійно встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , у зв`язку з чим позовні вимоги в частині встановлення порядку користування спірною квартирою підлягають залишенню без задоволення.

Outcome: partial