Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав, призначення піклувальником. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилалась на те, що [INFO] помер її син [PERSON] , який 2003 р. та до своєї смерті проживав сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Позивач вказала, що за період їх спільного проживання у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , яка вже є повнолітньою (батьком записано [PERSON] ); [PERSON] , [INFO] (батьком записано [PERSON] ); [PERSON] , [INFO] (відомості про батька [PERSON] записано згідно ст. 135 СК України). Позивач вказує, що при реєстрації народження [PERSON] син не подавав заяви до органу РАЦСу про реєстрацію його батьком дитини. Це дозволяло [PERSON] отримувати від держави допомогу, як одинокій матері, а тому у свідоцтві про народження [PERSON] , відомості про її батька були внесені за вказівкою матері, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України: вказано прізвище батька як « [PERSON] », ім`я та по-батькові батька дитини - вказані як сина « [PERSON] ». Як вказала позивач, син завжди визнавав себе батьком [PERSON] , до та після народження дитини проживав з її матір`ю однією сім`єю за адресою його житла: [ADDRESS] , приймав активну участь у вихованні своїх дітей та матеріально забезпечував сім`ю. Син за життя був зареєстрований по [ADDRESS] . Діти теж є зареєстровані за цією адресою. Позивач вказала, що після смерті сина, відповідачка та діти залишились проживати з нею по [ADDRESS] . Також, позивач стверджує, що [PERSON] почала вживати наркотики та зловживати алкоголем, у зв`язку з чим у сім`ї почали виникати конфлікти. Як наслідок, позивач вказала, чотири роки тому відповідачка залишила трьох дітей та виселилася, та, відповідно, відповідачка припинила виконувати свої материнські обов`язки щодо дітей, у тому числі щодо [PERSON] , [INFO] , повністю. Вона не займалася їх доглядом, вихованням, не піклувалася про їх стан, розвиток, здоров`я, не брала участі у їх забезпеченні. За цей час старша онука [PERSON] стала повнолітньою. Крім того, позивач вказала, що стосовно [PERSON] , [INFO] , вона звертається до Малиновського районного суду м. Одеси з заявою про встановлення факту батьківства [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , що дозволить їй претендувати на опікунство [PERSON] . Також, позивач вказала, що вона є хрещеною матір`ю [PERSON] , [INFO] починаючи з 20.07.2014 року. Позивач стверджує, що останні чотири роки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають з нею, є її онуками, вона їх утримує та виховує. Матір дітей останні чотири роки проживає окремо, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказала, що вона вирішила звернутись з даним позовом до суду, оскільки відповідачка тривалий час не піклується про дітей, їх фізичний і духовний розвиток, не надає допомоги в утриманні. Також позивач не хоче бути зв`язана необхідністю узгоджувати з відповідачкою усі питання щодо дітей, які вимагають її письмової, в т. ч. посвідченої нотаріусом, згоди. Враховуючи викладене, з урахуванням уточнень, позивач просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] і призначити її - [PERSON] , піклувальником неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала до канцелярії суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а. с. 54). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином за зареєстрованою адресою місця проживання, згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а. с. 44, 48). Будь-яких заяв щодо розгляду справи відповідач не подала, відзив на позов від неї не надійшов. Представник Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судових засідань повідомлялась належним чином (а. с. 43). Від представника до суду надійшов висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є сином позивачки [PERSON] (а. с. 4 - 6). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , від 25.11.2016 року, актовий запис № 11926 (а. с. 10). З 2003 р. та до своєї смерті [PERSON] проживав сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . На підтвердження протилежного матеріали справи не містять доказів. Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , від 25.02.2004 року, [INFO] народилась [PERSON] , про що було зроблено відповідний актовий запис № 127 (а. с. 8). Згідно до вказаного свідоцтва, в графі «батько» вказано - [PERSON] , а в графі «мати» вказано - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , від 25.06.2008 року, [INFO] народилась [PERSON] , про що було зроблено відповідний актовий запис № 480 (а. с. 7). Згідно до вказаного свідоцтва, в графі «батько» вказано - [PERSON] , а в графі «мати» вказано - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , від 14.12.2013 року, [INFO] народилась [PERSON] , про що було зроблено відповідний актовий запис № 12029 (а. с. 9). Згідно до вказаного свідоцтва, в графі «батько» вказано - [PERSON] , а в графі «мати» вказано - [PERSON] . Відомості про батька були внесені за вказівкою матері, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідачка тривалий час не піклується про дітей, їх фізичний і духовний розвиток, не надає допомоги в утриманні. На час розгляду справи діти проживають разом із позивачкою. Доказів того, що мати дітей не ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, відповідачем до суду за час розгляду справи не було надано. Відповідно до Висновку Органу опіки та піклування, № 0577/01-20, від 13.03.2023 року (а. с. 50 - 53), орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації ОМР вважає: - доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її дітей: неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] ; - доцільним призначити піклувальником над неповнолітньою [PERSON] , [INFO] - [PERSON] , [INFO] ; - доцільним призначити опікуном над малолітньою [PERSON] , [INFO] - [PERSON] , [INFO] . Крім того, згідно до вказаного Висновку № 0577/01-20, від 13.03.2023 року [PERSON] зобов`язано: - вчинити дії щодо реєстрації місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] ; - щорічно до 01 лютого звітувати перед уповноваженими органами про виконання обов`язків піклувальника/ опікуна; - вжити заходів щодо захисту соціальних прав та інтересів неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] . Окрім того, судом встановлено, що, оскільки, відповідач повністю самоусунулась від виховання та утримання дітей, діти перебувають на повному утриманні позивачки. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 164 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Підставами для позбавлення батьківських прав батьків є, зокрема, якщо мати, батько ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції ,у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови, від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, про підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає встановленим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей, не бажає їх виконувати. Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved