Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

09.02.2022 року позивач звернувся до суду із вищезазначеною позовною заявою, мотивуючи її тим, що в січні 2022 року він виявив у своєму мобільному застосунку «Дія» те, що приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Таранком Д.В. відкрито виконавче провадження і стягуються з нього грошові кошти у розмірі 541 195, 42 грн. згідно виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі №161/7016/15-ц. 17.01.2022 року при ознайомленні з матеріалами судової справи йому стало відомо, що зазначений виконавчий лист видано на виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.03.2017 року у справі № 161/7016/15-ц, яким стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» 541\~195, 42 грн. заборгованості за кредитним договором № 014/1101/30439 від 22.08.2006 року. Вказує, що підставою для залучення ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» до участі в справі в якості відповідача та солідарного боржника [PERSON] став Договір поруки з фізичною особою, який був нібито укладений 23.08.2006 року із фізичною особою [PERSON] . У свою чергу, зазначає, що він не укладав ні з відповідачем, ні з Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль" ніякого Договору поруки та будь-яких інших документів, що стосуються даного кредиту. На підставі викладеного, просив визнати недійсним з моменту укладення Договір поруки з фізичною особою, укладений 23.08.2006 року між фізичною особою [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ТзОВ «ФК «Профіт Капітал», в забезпечення виконання зобов`язань Боржника - [PERSON] , які виникли з умов Кредитного договору №014/1101/30439 від 22.08.2006 року. У судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав та просив її задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 22.08.2006 року було укладено кредитний договір № 014/1101/30439 між [PERSON] та АППБ «Аваль». 23.08.2006 року між АПП Банк «Аваль» та [PERSON] було укладено Договір поруки в забезпечення виконання зобов`язань Боржника - [PERSON] , які виникли з умов Кредитного договору №014/1101/30439 від 22.08.2006 року. Дану угоду сторони зазначеного Договору поруки скріпили відповідними підписами/пачаткою. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України передбачено обов`язковість договору до виконання сторонами. Ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Частиною 3 ст. 12 ЦК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як на підставу для визнання договору поруки недійсним позивачка посилається на те, що даний Договір поруки від 23.08.2006 року він не підписував, а підпис, що міститься в ньому, виконаний іншою особою. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Приписами ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Суд враховує презумпцію правомірності правочину та основоположні засади змагальності сторін в цивільному судочинстві, оскільки, у даному випадку, саме на позивача покладається обов`язок довести обґрунтованість заявлених ним позовних вимог. Разом з тим, останнім доказів не підписання спірного договору поруки надано не було. \~ \~ \~ \~Суд також приймає до уваги й ту обставину, що позивачем не було подано доказів його звернення до органів поліції та/чи прокуратури України відповідної заяви по факту підробки його підпису у спірному Договорі поруки. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] \~до ТзОВ\~"ФК\~"Профіт\~Капітал",\~ [PERSON] \~про визнання\~недійсним договору\~порукипоруки, задоволенню не підлягає. Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. З вищевикладеного слідує, що судові витрати по справі слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed