Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

У березні 2023 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягувати з нього на її користь аліменти на навчання їх сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного року. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач є батьком хлопчика, який навчається у Харківському національному фармацевтичному університеті (далі за текстом Університет) на денній формі навчання. Для продовження та здобуття освіти син потребує значних матеріальних витрат і допомоги, у зв`язку з чим звернулася до суду з вказаним позовом, оскільки в добровільному порядку її забезпечувати відповідач відмовляється. Сторони в судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про слухання справи, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило. Позивач в заяві до суду просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала. Правом подати відзив на позов відповідач не скористався, у зв`язку з чим суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі без фіксації судового процесу звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до наступного висновку. Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 13.01.2011 був розірваний. Відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , який досяг повноліття, і на утримання якого він сплачував аліменти на підставі рішення суду від 04.05.2016 в твердій грошовій сумі 400 грн. щомісячно, а надалі при зміні розміру аліментів за рішенням суду від 13.03.2018 в розмірі 1/4 частини всіх його доходів. З 12.09.2022 [PERSON] навчається в Університеті на денній формі за спеціальністю 226 «Фармація, промислова фармація». Строк навчання з 12.09.2022 по 01.07.2027. Навчальний заклад розташований в м. Харків, де [PERSON] проживає в гуртожитку, що підтверджується договором №6349/22 про надання ліжко-місця у гуртожитку НФаУ від 19.10.2022. У грудні 2022 року спільний син сторін змінив своє прізвище з [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу і право на звернення до суду з таким позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Вказана стаття покладає обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, на обох батьків. Домовленості щодо утримання сина на період навчання сторони не досягли. Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Потреба в матеріальній допомозі означає, що сукупний дохід особи не забезпечує їй підтримання нормальної життєдіяльності, яка є критерієм визначення прожиткового мінімуму. Як слідує з матеріалів справи, спільний син сторін продовжує здобуття освіти і, крім навчання, потребує витрат на проживання, харчування, особисті потреби та проїзд до місця навчання, йому не виповнилось 23 років та він додатково потребує матеріальної підтримки з боку обох батьків. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, або будь-яких доказів на спростування доводів позивачки суду надано не було. Наявність будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання батьком матеріальної допомоги своїй дитині, на момент розгляду справи не існує. Суд наголошує, що обов`язок по утриманню сина, піклування про його фізичний і духовний розвиток, створення умов для отримання належної освіти, не може бути покладений виключно на одну матір, яка має ІІІ групу інвалідності. Оскільки відповідач\~є особою\~працездатного віку, не надає добровільно позивачці матеріальну допомогу на продовження здобуття освіти їх спільного сина, суд вважає, що він може сплачувати аліменти на його утримання на період навчання. Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів [PERSON] ; з огляду на визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір стандартного прожиткового мінімуму на одну особу (з 01.01.2023 2684 грн.); наявність в нього певних обмежень для самостійного заробітку в період навчання (денна форма навчання) та відсутність інших джерел фінансування, окрім матеріальної допомоги з боку батьків, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, тобто 1/4 частка від усіх видів його заробітку щомісячно. Це відповідатиме інтересам повнолітнього сина та матеріальному становищу і стану здоров`я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Закон рівною мірою покладає обов`язок щодо утримання повнолітнього сина, який навчається, на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне йогоутримання. Відповідач не надав жодних заперечень проти позову, в тому числі і будь-яких відомостей щодо його заробітку і матеріального становища. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача аліментів не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то в її задоволенні слід відмовити, оскільки такийрозмір аліментів застосовується тільки при визначенні їх розміру на неповнолітніх дітей. Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень ст.191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 13.03.2023. Рішення в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Оскільки позивачка звільненавід сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави в сумі 1073,60грн.

Outcome: partial