Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

06.02.2023 представник позивачки [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати дійсною угоду купівлі-продажу житлового буди нку з надвірними будівлями та земельної ділянки площею 0,25 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , укладену 20.11.2020 між сторонами; визнати за позивачкою право власності на це нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 20.11.2020 позивачка придбала у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та земельною ділянкою, за що передала йому грошові кошти в сумі 225 000 грн., на підтвердження чого відповідач власноручно написав відповідну розписку, згідно якої взяв на себе зобов`язання не пізніше 20.11.2021 оформити договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку, але в обумовлений строк свої зобов`язання не виконав. Позивачка, в свою чергу, виконала усі умови угоди, а саме сплатила відповідачу всю обумовлену вартість спірного житлового будинку та земельної ділянки, проживає у придбаному будинку, виконала ремонт, доглядає за земельною ділянкою, проте не може оформити право власності не зі своєї вини, в зв`язку з чим змушена звернутися до суду із позовом. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України, на підставі ухвали суду від 27.02.2023 відкрито провадження у цивільній справі. З урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України до суду не надходило. Копію позовної заяви та доданих до неї документів вручено відповідачу 20.03.2023, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, але правом надання відзиву не скористався. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд справи, будь-яких клопотань та відзив на позовну заяву не подав, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку, передбаченому ст.ст.279,280 ЦПК України. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані по [ADDRESS] , що підтверджується даними свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 16.06.1995 державним нотаріусом Валківського державної нотаріальної контори Кобзар Н.Я., зареєстрованого в реєстрі за №529. Нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку та 0,15 га для ведення особистого підсобного господарства, що належить [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ХР №-06-14-048787, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №20 від 21.11.1196. Зі змісту розписки від 20.11.2020, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 225 000 грн. за продаж належного йому житлового будинку та земельної ділянки площею 0,25 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . При цьому, зобов`язався не пізніше 20.11.2021 оформити договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку. Претензій до [PERSON] не має та в подальшому не матиме. Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ст.319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності за положеннями ст.321 ЦК України є непорушним і ніхто не може протиправно бути обмеженим в реалізації свого права власності. За змістом ст.325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, що відповідно за законом не можуть їм належати. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України). Згідно положень ст.662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. За ч.3 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд доходить висновку про дійсність угоди купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, укладеної 20.11.2020 між сторонами, оскільки умови угоди позивачкою фактично повністю виконані, а відповідач до нотаріуса в обумовлений строк не з`являється, свої наміри щодо оформлення договору купівлі-продажу в нотаріальному порядку не повідомив. Аналізуючи наведені правові норми, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,25 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , що відновить її порушене право. На підставі викладеного,

Outcome: approved