Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

03 грудня 2021 року до суду надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області, в якій просить: встановити факт, що [PERSON] , [INFO] постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України», а саме 13 листопада 1991 року. Заява мотивована тим, що заявник народився [INFO] і з цього дня і до теперішнього часу проживає з матір`ю [PERSON] , братом [PERSON] , сестрою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З 1999 року по 2002 року навчався в Миколаївській допоміжній школі-інтернаті №3. Коли заявнику виповнилось 16 років він не звернувся до відповідних служб для отримання паспорта громадянина України і до теперішнього часу не має паспорта громадянина України. 15.07.2021 заявник звернувся до управління Державної міграційної служби України Заводського відділу у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області для оформлення паспорту, проте йому було рекомендовано звернутися до суду для встановлення юридичного факту постійного проживання на території України. З дня народження і по сьогодні заявник нікуди не виїжджав за межі України та не змінював адреси свого місця проживання. У зв`язку з цим заявник звернувся до суду. 07 грудня 2021 року відкрито провадження у справі. 02.02.2023 до суду надійшли письмові пояснення представника заінтересованої особи, відповідно до яких для заявника породжуватимуться юридичні наслідки лише при встановленні факту постійного проживання у визначений період на конкретній території в неповнолітньому віці. Просив вирішити справу на розсуд суду. В судовому засіданні заявник [PERSON] надав пояснення аналогічні змісту заяви, уточнивши, що просить встановити факт постійного проживання в Україні в неповнолітньому віці станом на 24 серпня 1991 року. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні надала пояснення аналогічні змісту письмових пояснень. Просила прийняти рішення з урахуванням наявних у справі доказів, на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. 15.07.2021 [PERSON] здав документи на оформлення паспорту громадянина України у вигляді ID-картки вперше. В ході перевірки відмовлено в оформленні паспорта громадянина України згідно п. 100 п.п.1 ПКМ №302 від 25.03.2016 року особа не є громадянином України. Рекомендовано звернутися до суду для встановлення юридичного факту постійного проживання в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 р. або на 13 листопада 1991 року (Довідка від 12.10.2021). Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право за захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про громадянство України», Особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням. Відповідно до підпункту б) пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 (далі Порядок), Встановлення належності до громадянства України стосується: осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту. Пунктом 10 Порядку передбачено, що для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: - довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; - копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Якщо документи про встановлення належності до громадянства України подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року була неповнолітньою та проживала в Україні не з батьками (одним із них), а з іншим законним представником, подається також копія документа про встановлення опіки чи піклування. Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України, постійне проживання на ній в неповнолітньому віці, постійне проживання на території України на 24 серпня 1991 року батьків особи або станом на 13ю11ю1991 або судове рішення. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м. Миколаїв, Миколаївська область. Його батьки: батько [PERSON] , мати [PERSON] (копія свідоцтва про народження Серія [NUMBER] видане Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області). Відповідно до Інформації від 22.03.2023 № 23064-000601491-037-05, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Миколаївської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат №3 від 15.12.2017 № 02-25/187, [PERSON] , 1990 р.н. навчався у Миколаївській допоміжній школі-інтернаті №3 з 03.09.1999 р., яку було перейменовано у Миколаївську спеціальну загальноосвітню школу-інтернат №3 Миколаївської обласної ради та закінчив 2 класи у 2002 н.р. у зв`язку з зміною місця проживання. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, від 29 листопада 2021 р. № 46, виданою адміністрацією Заводського району Миколаївської міської ради [PERSON] , по [ADDRESS] , до складу сім`ї входять: [PERSON] (замовник), [PERSON] (донька), [PERSON] (син), [INFO] (мешкає без реєстрації). Відповідно до акту про проживання, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з народження і до тепер [INFO] . На переконання суду, досліджені судом докази в сукупності, доводять факт постійного проживання [PERSON] в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року, а саме в м. Миколаєві, і цей факт має для заявника юридичне значення для встановлення належності до громадянства України відповідно до статті 3 Закону України «Про громадянство України». На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання, що заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved