Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся в суд із заявою про визнання недієздатним свого батька [PERSON] . Заяву обґрунтовує тим, що його батько [PERSON] 15 листопада 2022 року визнаний інвалідом першої А групи довічно, оскільки захворів на тяжке психічне захворювання. Наразі [PERSON] потребує постійного стороннього догляду, оскільки має обмеження в здатності до орієнтації та здатності контролювати свою поведінку. [PERSON] перебуває на обліку у Волинській обласній психіатричній лікарні, де проходить відповідний курс лікування. [PERSON] часто втрачає свідомість, обмежений в русі, періодично у нього виникають галюцинації, приступи хвороби провокують у нього агресивну поведінку. Заявник вказує, що він з батьком проживає однією сім`єю. Інших близьких родичів, які б могли доглядати за [PERSON] немає, оскільки дочка останнього проживає за межами України, зі своєю дружиною [PERSON] розлучений. На підставі наведеного, заявник просить визнати [PERSON] , [INFO] , недієздатним; встановити опіку над [PERSON] та призначити йому опікуна [PERSON] , 1982 року народження. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2022 року прийнято до розгляду заяву та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи постановлено здійснювати в порядку окремого провадження. Ухвалою суду від 02 грудня 2022 року в справі призначено судову психіатричну експертизу, на час проведення експертизи провадження в справі зупинено. Ухвалою суду від 24 лютого 2023 року поновлено провадження у справі. В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримав з підстав, які у ній зазначені, просить визнати [PERSON] недієздатним та призначити його опікуном. Представник заінтересованої особи Савчук В. С. заяву про визнання особи недієздатною підтримала в повному обсязі, просить визнати [PERSON] недієздатним та призначити йому опікуна. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення за таких підстав. Відповідно до ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Згідно з ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Законодавство України встановлює презумпцію психічного здоров`я людини, якщо інше не буде встановлено в законному порядку. Відповідно до ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Стаття 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає психічний розлад як розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті. Діагноз психічного розладу встановлюється відповідно до загальновизнаних міжнародних стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб, травм і причин смерті, прийнятих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я для застосування в Україні. Діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах, безпосередньо не пов`язаних із станом її психічного здоров`я (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про психіатричну допомогу»). Статтею 299 ЦПК України визначено, що справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування. З урахуванням стану здоров`я особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її участь у розгляді справи може відбуватися у режимі відеоконференції з психіатричного чи іншого лікувального закладу, в якому перебуває така особа, про що суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі. Суд установив, що [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] (а. с. 2). Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09 вересня 1982 року підтверджується, що заявник [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] (а .с. 6). Копією довідки до акта медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ від 15 листопада 2022 року підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю І групи довічно, причина інвалідності - загальне захворювання (а. с. 7). З копії висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу від 16 листопада 2022 року встановлено, що [PERSON] , 1955 року народження, є інвалідом першої групи довічно, проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За рівнем обмеження життєдіяльності [PERSON] має обмежене самообслуговування, обмеження здатності до орієнтації, обмеження здатності контролювати свою поведінку, а тому потребує стороннього догляду (а. с. 8). Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 63 від 02 січня 2023 року в [PERSON] виявляються ознаки хронічного, стійкого психічного розладу у вигляді судинної деменції змішаного типу. Виявлений розлад зі сторони психіки позбавляє [PERSON] можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до частини шостої статті 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Відповідно до ч.1 ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Правилами ст. 41 ЦК України передбачені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун. Таким чином, оскільки [PERSON] внаслідок психічного розладу не здатен усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, то суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання його недієздатним. Роз`яснити заявнику, що відповідно до ст. 300 ЦПК України клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення такого строку. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи. Щодо вимоги про призначення недієздатному [PERSON] опікуна суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Згідно з ст. 41 ЦК України над недієздатною особою встановлюється опіка. У відповідності до ч.1 ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Статтею 58 ЦК України визначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Згідно ч. 4 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Судом встановлено, що до Управління охорони здоров`я Луцької міської ради через департамент ЦНАП ум. Луцьку звернувся [PERSON] із заявою про підготовку подання до суду про призначення його опікуном над недієздатним [PERSON] . У своєму поданні про призначення опікуна орган опіки та піклування зазначає, що [PERSON] , [INFO] , на диспансерному наркологічному та під диспансерним та консультативним наглядом у лікаря-психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває. За станом здоров`я [PERSON] може бути опікуном. Вивчивши подані документи, сімейні обставини, умови проживання заявника, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність призначення [PERSON] опікуном недієздатного [PERSON] . Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням інтересів недієздатного [PERSON] , перешкод для встановлення опіки та призначення [PERSON] опікуном над недієздатним [PERSON] відповідно до ст. 64 ЦК України судом не встановлено. На підставі викладеного та

Outcome: approved