Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

Позивач в жовтні 2021 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначає, 14.02.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладеного кредитний договір № kiv0AU03391260 за умовами якого Банк надав боржнику кредит у розмірі 9108,72 дол. США на термін до 14.02.2013, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач за період 12.10.2018 по 12.10.2021 рр., має заборгованість у розмірі 673,74 доларів США, яка складається з 3% річних від простроченої суми, що за курсом 26,36 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.10.2021 року становить 17 759,79 грн. Враховуючи вищевикладене позивач просив суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором за період 12.10.2018 по 12.10.2021 рр., у розмірі 673,74 доларів США, що за курсом 26,36 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.10.2021 року становить 17 759,79 грн., Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою від 04.11.2021 року по справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін. 29.07.2022 року представником відповідача до суду був поданий відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на необґрунтованість вимог, а також на те, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 13 квітня 2016 року у справі №756/6194/15-ц відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №kiv0AU03391260 від 14.02.2006 року. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що строк позовної давності у спірних правовідносинах необхідно обчислювати з 22 березня 2011 року, тобто з дати здійснення боржником останнього платежу зі сплати кредиту, тому банк, звернувшись до суду з позовом 13 травня 2015 року, пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові. Також правова позиція наведена у запереченні повністю узгоджується з Пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судом роз`яснено, що зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи) А відтак вимоги позивача щодо стягнення 3% річних не підлягають задоволенню у зв`язку із застосуванням судами у справі №756/6194/15-ц строку позовної давності до основної вимоги, що виключає можливість задоволення додаткової вимоги, яка фактично є похідною від основної та обраховується виходячи з її розміру, а тому відсутні підстави для застосування до даних відносин санкції цивільно-правового характеру, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України Крім того зазначив, що позивач у 2010 році у зв`язку із наявною простроченою заборгованістю по кредиту звернувся до приватного нотаріуса КМНО Воробйова К.В. із заявою про стягнення боргу з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у розмірі 8281 доларів США 65 центів та 1000 грн шляхом звернення стягнення на автомобіль марки «DAEWOO LANOS» 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . 27 травня 2010 року приватний нотаріус КМНО Воробйова К.В. вчинила виконавчий напис №792 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у розмірі 8281 доларів США 65 центів та 1000 грн шляхом звернення стягнення на автомобіль «DAEWOO LANOS» 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ., що свідчить про наявність у неї повного пакету документів для вчинення такого виконавчого напису. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Виходячи з суми зазначеної у виконавчому написі можна дійти висновку про направлення на адресу Боржника вимоги про повне дострокове погашення кредиту щонайменше до 27 квітня 2010 року. А тому вся сума кредиту на момент вчинення виконавчого напису була в прострочці, що надало підстави для застосування строку позовної давності до всіх позовних вимог, оскільки строк прострочення становить більш ніж 5 років, а тому перевищує загальний строк позовної давності. З метою виконання виконавчого напису №792 про стягнення боргу з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу вчиненого приватним нотаріусом КМНО Воробйовою К.В. (надалі - виконавчий напис) позивач звернувся до Відділу ДВС Оболонського РУЮ в м.Києві, відділом ДВС було відкрито виконавче провадження [NUMBER], про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у розмірі 8281 доларів США 65 центів та 1000 грн шляхом звернення стягання на автомобіль марки «DAEWOO LANOS» 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . 04 листопада 2011 року автомобіль марки «DAEWOO LANOS» 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] було затримано та вилучено у сина відповідача [PERSON] , про, що складено протокол огляду і затримання транспортного засобу. Надалі транспортний засіб було реалізовано, а виконавче провадження закрите. Відповідно до Постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві від 27.12.2012 року з коштів, що надійшли від реалізації заставного майна боржника задоволено вимоги стягувача в розмірі 17 426 грн. 09 коп., виконавчий збір у розмірі 1742 грн.61 коп., та 1000 грн витрат виконавчого провадження. Однак відповідно до наданого розрахунку заборгованості не вбачається зарахування даної суми коштів в погашення суми боргу. Виходячи з наведеного, позивач відповідно до ст.589, ч.2ст.590 ЦК України скористався своїм правом, а саме задовольнив вимоги за кредитними зобов`язаннями відповідача. Так, відповідно, порушується ст.61 Конституції України про неприпустимість притягнення до відповідальності за одне й те саме правопорушення більше одного разу, а також порушується ст.589 ЦК України, а саме те, що у випадку задоволення заставодержателем його вимог за рахунок предмета застави повністю або частково подальше задоволення вимог стягувача про стягнення з боржника та поручителя в судовому порядку повної суми боргу, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат понесених у зв`язку з пред`явленням вимог, є неможливим. На момент передачі відповідачем предмету застави позивачеві вартості автомобіля було достатньо для повного погашення заборгованості. Відповідач був впевнений у відсутності кредитних зобов`язань перед позивачем. Це додатково підтверджується відсутністю будь-яких дій з боку позивача в період часу з 27 грудня 2012 року по дату подачі позовної заяви, що на думку відповідача підтверджує відсутність претензій та вимог до нього та небажання скористатись банком право вимоги до моменту спливу строків позовної давності. Таким чином виходячи з обставин раніше встановленими судами у справі №756/6194/15-ц, а також виконанням відповідачем виконавчого напису нотаріуса, передачі відповідачем (як заставодавцем) предмету застави заставодержателю, повернення органом ДВС виконавчого документу стягувачеві, пропуску стягувачем строку повторного подання виконавчого документу до органів ДВС, а також фактичного пропуску строків позовної давності позивач не має права на повторне задоволення позовних вимог за Кредитним договором №kiv0AU03391260 від 14.02.2006 року. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Крім того, зазначив, що оскільки відповідач не є фахівцем у галузі права, то для захисту своїх прав та інтересів звернувся за правовою допомогою до Адвокатського об`єднання «Пі.Ес.Лоєрс». Між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Пі.Ес.Лоєрс» було укладено договір про надання правової допомоги від 25.07.2022 року (далі -Договір) відповідно до якого у п.3.2 Договору порядок розрахунків, їх форма та строк визначається сторонами відповідним додатком до цього Договору. Відповідно до Додатку №1 до Договору сторони погодили наступну вартість правової допомоги, а саме: 3000 грн. за одну годину надання правової допомоги. Так, відповідно до Акту наданих послуг від 26.07.2022 року, обсяг правової допомоги склав 4 години, відповідно загальна сума судових витрат, понесених відповідачем, складає 12 000,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений судом належним чином, на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, проте судом вже неоднаразово відкладався розгляд справи, враховуючи що в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без участі їх представника суд вважає можливим розгляд справи провести за відсутності представника позивача. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував просив суд в задоволенні позову відмовити, з обставин викладених у відзиві. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 14.02.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № kiv0AU03391260 (далі-Договір) за умовами якого банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк до 14.02.2013 року включно, у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 9 108,72 доларів США на наступні цілі: купівля автомобіля, а також 3315,57 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно в порядку, передбачених п.п.2.1.3,2.2.7 даного договору зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і в розмірі 0,13% від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п.3.11 даного договору. Періодом сплати вважати період з «1» по «20» число кожного місяця (п.1.1 Договрору). Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 13 квітня 2016 року у справі №756/6194/15-ц відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № kiv0AU03391260 від 14.02.2006 року. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що строк позовної давності у спірних правовідносинах необхідно обчислювати з 22 березня 2011 року, тобто з дати здійснення боржником останнього платежу зі сплати кредиту, тому банк, звернувшись до суду з позовом 13 травня 2015 року, пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові. Також правова позиція наведена повністю узгоджується з Пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судом роз`яснено, що зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи) Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва від 16.08.2016 року апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, а рішення Оболонського районного суду м.Києва від 13 квітня 2016 року залишено без змін. 27 травня 2010 року на підстави заяви позивача приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воробйовою Катериною Вікторівною вчинено виконавчий напис, реєстровий номер 792, згідно з яким запропоновано звернути сягненнгя на автомобіль марки «DAEWOO LANOS» 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. За рахунок коштів отриманих від реалізації вказаного автомобіля приватним нотаріусом запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк», що виникли на підставі кредитного договору №kiv0AU03391260 від 14.02.2006 року у розмірі 7023,53 долари США - борг по кредиту, 1156,61 доларів США- заборгованість по процентам за користування кредитом,4749 доларів США - борг по комісії,54,02 долари США - пеня. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно умов договору чи статті 625 цього Кодексу. Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням вищевикладеного, суд доходить до висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення 3 % річних, оскільки у справі № 756/6194/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості застосовано строк позовної давності до основної вимоги, а відтак відсутні підстави для застосування ст. 625 ЦК України. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як убачається з матеріалів справи між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Пі.Ес.Лоєрс» було укладено договір про надання правової допомоги від 25.07.2022 року (далі -Договір) відповідно до якого у п.3.2 Договору порядок розрахунків, їх форма та строк визначається сторонами відповідним додатком до цього Договору. Відповідно до Додатку №1 до Договору сторони погодили наступну вартість правової допомоги, а саме: 3000 грн. за одну годину надання правової допомоги. Доказами понесених позивачем витрат на правничу допомогу надано суду копію акту прийому-передачі наданих послуг від 26.07.2022 року де міститься опис послуг, що надавалися до договору, згідно з якими обсяг правової допомоги склав 4 години, вартість робіт з надання (правової) правничої допомоги становить 12 000 грн У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як зазначалося вище, в задоволенні позовних вимог відмовлено. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, ціни позову, принципу співмірності та розумності судових витрат, суд вважає за доцільне зменшити розмір судових витрат до 6000 грн., що буде відповідати ціні позову, обсягу виконаної адвокатом роботи, який участі у судових засіданнях не приймав та стягнути з позивача витрати за надання правничої допомоги на користь відповідача в сумі 6000 грн., що буде обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та об`ємом виконаної адвокатом роботи по наданню відзиву на позов. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed