Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

У травні 2019 року до Франківського районного суду м.Львова надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерджі Плюс Україна» про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 04 квітня 2018 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Оптимум», що діє за рахунок та в інтересах Пайового недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду закритого типу «Львівська Мрія - Інвест», [PERSON] , та ТОВ «Енерджі Плюс Україна» було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. за №833. Згідно з Попереднім договором (пп.4.3-4.5), позивач зобов`язується в терміни встановлені цим договором сплатити відповідачу забезпечувальний платіж у сумі 1 462 620,00 грн, що на день укладення Попереднього договору еквівалентно 55 550,47 доларам США. Позивач вказує, що станом на 07.03.2019 року нею, згідно з умовами Попереднього договору, сплачено всього відповідачеві 1 320 200,00 грн. 07 березня 2019 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Оптимум», що діє за рахунок та в інтересах Пайового недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду закритого типу «Львівська Мрія - Інвест», [PERSON] та ТОВ «Енерджі Плюс Україна» було укладено договір про розірвання попереднього договору купівлі-продажу квартири посвідченого 04.04.2018. Згідно з п. 3 даного договору, відповідач зобов`язувався повернути позивачу кошти в сумі 1 320 200.00 гривень протягом 40 (сорока) календарних днів з моменту підписання цього Договору шляхом перерахування на вказані банківські реквізити з призначенням платежу - повернення грошових коштів. Зазначений строк закінчився 15.04.2019 року. Позивач, зазначає, що після неодноразових усних звернень та листа-претензії від 23.04.2019 її на банківський рахунок від ТОВ «КУА «Оптимум» поступили кошти в сумі 350 000,00 грн, що підтверджується випискою по рахунку. Станом на 08.05.2019 кошти у повній сумі, згідно з умовами Договору про розірвання не повернуто. Несплачена сума становить 970 200,00 грн. Позивач вважає, що станом на 15 травня 2019 року, відповідачем прострочено виконання свого зобов`язання, згідно Договору про розірвання на 30 календарніих днів. Сума пені (3 % річних від простроченої суми 970 200,00 грн. за 30 календарних днів) становить 2 392,27 грн. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 972 592,27 грн, яку позивач просила стягнути з відповідача. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 16.09.2019 відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін 30.10.2019 засобами поштового зв`язку на адресу суду надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимус», згідно якого відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому зазначає, що відповідач перерахував кошти позивачці у розмірі 970 200,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями. Вимогу про стягнення трьох відсотків річних, вважає необґрунтованою та недоведеною, оскільки позивачкою не наведено розрахунку відповідної суми, що стягується. При цьому, відповідач вбачає в діях позивачки зловживання процесуальними правами, оскільки вона не повідомила суд до відкриття провадження про добровільне погашення відповідачем боргу в повному обсязі. Тому відповідач просив винести ухвалу про стягнення з [PERSON] штрафу. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 31.03.2020 позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю « Компанія з управління активами «Оптимус», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерджі Плюс Україна» про стягнення заборгованості передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2020 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.06.2020 прийнято до розгляду провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 23.07.2020 до суду засобами поштового зв`язку надійшла заява [PERSON] про зменшення позовних вимог. Позивач просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимус» на її користь 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 2392,27 грн. та судовий збір у розмірі 840,80 грн. Зазначає, що станом на 17.07.2020 відповідач перерахував позивачу кошти в сумі 970 200,00 грн. Оскільки кошти у вказаному розмірі перераховано несвоєчасно, відповідач прострочив виконання свого зобов`язання на 30 календарний днів, тому позивач вважає, що з відповідача підлягає стягнення 3% річних, що згідно її розрахунку становить 2392,27 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.10.2020 відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про участь в судовому засіданні, що призначене на 19 жовтня 2020 року в режимі відеоконференції. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.10.2020 клопотання позивача [PERSON] про участь в судовому засіданні, що призначене на 11 грудня 2020 року в режимі відеоконференції задоволено. В подальшому у судове засідання, призначене на 16.03.2023 сторони по справі не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Позивачем направлено до суду клопотання про розгляд справи без її участі, просила позовні вимоги задовольнити. Представник відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках та відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 04 квітня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум», що діє за рахунок та в інтересах Пайового недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду закритого типу «Львівська Мрія - Інвест», [PERSON] , та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерджі Плюс Україна» було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. за №833. За вказаним договором сторони зобов`язуються в майбутньому укласти в належній формі та підписати Основний договір, до підписання якого Сторона-1 (відповідач) забезпечить введення в експлуатацію будинку, за адресою [ADDRESS] та після оформлення та реєстрації права власності за собою на 2-х кімнатну квартиру площею 76,98 кв.м. за будівельним номером 77 в цьому будинку передає цю квартиру у власність Стороні-2 (позивачу) в порядку, що встановлений цим договором. Згідно пп.4.3-4.5 Попереднього договору позивач зобов`язується в терміни встановлені цим договором сплатити відповідачу забезпечувальний платіж у сумі 1 462 620,00 грн, що на день укладення Попереднього договору еквівалентно 55 550,47 доларам США. Станом на 07.03.2019 року [PERSON] , згідно з умовами Попереднього договору, сплачено відповідачеві 1 320 200,00 гривень. 07 березня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум», що діє за рахунок та в інтересах Пайового недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду закритого типу «Львівська Мрія - Інвест», [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерджі Плюс Україна» було укладено договір про розірвання попереднього договору купівлі-продажу квартири посвідченого 04.04.2018 Барбуляк Х.М. , приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за р. №833, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. за №689. Згідно з п. 3 даного договору, відповідач зобов`язувався повернути позивачу кошти в сумі 1 320 200,00 гривень протягом 40 (сорока) календарних днів з моменту підписання цього Договору шляхом перерахування на вказані банківські реквізити з призначенням платежу - повернення грошових коштів. Зазначений строк закінчився 15.04.2019 року. Позивач вказує, що на виконання листа-претензії від 23.04.2019 року її на банківський рахунок від ТОВ «КУА «Оптимум» поступили кошти в сумі 350 000,00 гривень 00 копійок, що підтверджується випискою по рахунку. Крім того, судом встановлено, що на виконання умов вказаного договору Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум» на рахунок позивача перераховано грошові кошти у сумі 970 200,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: № 52 від 20.05.2019 на суму 250 000,00 грн, № 31 від 31.05.2019 на суму 150 000,00 грн, №142 від 03.06.2019 на суму 150 000,00 грн, № 45 від 07.06.2019 на суму 150 000, 00 грн, № 152 від 12.06.2019 на суму 150 000, 00 грн, № 187 від 14.06.2019 на суму 90 000, 00 грн, № 54 від 14.06.2019 на суму 30 200, 00 грн. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, Верховний Суд 23.10.2019 прийняв постанову у справі № 917/1307/18, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. Частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що відповідач прострочив виконання свого зобов`язання за договором від 07.03.2019 на 30 (тридцять) календарних днів. Внаслідок цього, 3% від простроченої сума, 970 000, 00 грн, становить 2392,27 грн, що вірно розраховано позивачем, відповідає вимогам законодавства та не спростовано відповідачем. Таким чином, з огляду на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з цим, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 840,80 грн пропорційно до суми задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved