Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] 15.09.2022 звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 15.11.2009 року у виконавчому комітеті Глиницької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис №14 . Вказує на те, що від шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що після народження доньки, сімейне життя між ними різко погіршилося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відповідачка не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у нього та в сім`ї, вона не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї , піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Також, позивач стверджує, що шлюб між ними є лише формальним, оскільки особисті відносини між ними уже тривалий час мають негативний характер та відсутнє нормальне спілкування. На даний час ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено, за його глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. З посиланням на відповідні норми закону просить розірвати шлюб, який суперечить його інтересам. Відповідачка відзиву на позовну заяву не подала. Заяви, клопотання учасників справи та процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Кіцманського районного суду Чернівецької області від 16 вересня 2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 12 жовтня 2022 року (а.с.15). 12 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07 листопада 2022 року, яке відклалося на 16.11.2022 . (а.с.20). 16 листопада 2022 року ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області зупинено провадження по справі та надано сторонам строк для примирення терміном на 3 місяці, тобто до 16.02.2023 року включно. У підготовче судове засідання 20.02.2023 року позивач [PERSON] не з`явився, подавши до суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без його участі, підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Разом із тим, повідомив, що за строк, який надано судом для примирення, вони з відповідачкою не примирилися і в подальшому примирення не можливе. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 20 лютого 2023 року провадження у вказаній справі поновлено, та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.03.2023 (а.с.30). У судове засідання 15 березня 2023 року учасники не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Позивач [PERSON] 03.02.2023 року скерував до суду клопотання про розгляд справи без участі сторони, у якому просив розгляд справи проводити без його участі, підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Разом із тим, повідомив, що за строк, який надано судом для примирення, вони з відповідачкою не примирилися і в подальшому примирення не можливе. Відповідач [PERSON] скерувала до суду 15.03.2023 заяву, про те, що позов про розірвання шлюбу визнає в повному обсязі і погоджується на розірвання шлюбу. Розгляд справи просить проводити за її відсутності, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, приходить до наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] , [INFO] та відповідачкою [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб 15.11.2009 року, який зареєстрований у виконавчому комітеті Глиницької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис №14, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15.11.2009 року (а.с. 6). Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] згідно копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 18.02.2011 року та донька [PERSON] , [INFO] , відповідно до копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , від 17.04.2019 (а.с. 4,5). На даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, як вказує позивач, на момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть і примирення між ними стало неможливим. Норми права, які застосував суд. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.3ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Мотиви з яких виходив суд та оцінка суду. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно зі статтею 111\~СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Судом вживались заходи для збереження сім`ї та сторонам надавався строк для примирення, однак вони не примирились. Тому суд вважає, що сім`я розпалася, оскільки із пояснень позивача вбачається, що збереження шлюбу суперечить його інтересам, на розірванні шлюбу він наполягає. Беручи до уваги те, що шлюб носить формальний характер, за таких обставин його слід розірвати. При цьому, судом з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, переконливе бажання чоловіка розірвати шлюб, а також те, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права чоловіка та жінки, а також права їхніх дітей, що має істотне значення. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги відсутність перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу та встановлені судом обставини, позовна заява про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 24,56, 104-105, 110, 112, 114-115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved