Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-23 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У січні 2022 року позивач [PERSON] звернулася із позовом до суду, який мотивує тим, що вона з 01 березня 2007 року займає посаду начальника відділу праці державного підприємства «Новатор», що підтверджується копією трудової книжки. Листом №073/3114 від 09.08.2019 року її було повідомлено про те, що 25 липня 2019 року адміністрацією підприємства прийнято наказ за № 252 «Про зміни в організаційній підприємства та скорочення чисельності і штату працівників» у відповідності до якого з 01.10.2019 року посада, яку вона займає підлягає скороченню відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. Цим же листом її повідомлено, що на підприємстві є вакантною посада інженера з нормування праці 2 категорії, на котру вона має право претендувати на протязі 2 місяців, в разі непогодження її буде звільнено на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Проте, як з`ясувалось згодом, відповідач приховав від неї наявність інших вакантних посад, від переведення на які, вона найменше втратила б у заробітку у порівнянні з посадою, яку вона обіймає. З цих підстав, в період, починаючи з 03.09.2019 року на ім`я директора ДП «Новатор» нею подано декілька заяв про переведення на різноманітні посади, деякі були погоджені усіма відповідальними керівниками підрозділів позивача, деякі ні. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15 вересня 2020 року у справі № 686/779/20 її позов задоволено частково, визнано незаконним та скасовано наказ ДП «Новатор» про переведення №988-ВК від 30.09.2019 року щодо переведення [PERSON] з посади начальника відділу праці на роботу учнем гальваніка з відрядною оплатою праці цеху друкованих плат ДП «Новатор» з 01 жовтня 2019 року. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15.09.2020 року у справі № 686/779/20 в частині поновлення на посаді було допущено до негайного виконання, а оскільки сторонами в апеляційному порядку не оскаржувалось набрало законної сили 29 жовтня 2020 року. Однак, в ході розгляду Хмельницьким міськрайонний судом цивільної справи за № 686/779/20 відповідачем знову було допущено порушення її трудових прав, що виразились в незаконному звільненні 16.01.2020 року. Наказом ДП «Новатор» № 25-ВК її було звільнено з роботи учня гальваніка цеху друкованих плат з 16.01.2020 року. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 16 червня 2021 року у справі № 686/7685/20 її позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ державного підприємства «Новатор» № 25-ВК від 16.01.2020 року «про припинення трудового договору» щодо звільнення її з 16 січня 2020 року з посади учня-гальваніка. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 27.10.2021 року рішення Хмельницького міськрайонного суду в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Позовні вимоги задоволено частково стягнуто з ДП «Новатор» на її користь 87 048,39 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення набрало чинності 27 жовтня 2021 року. Проте, грошові кошти в сумі 60 469,05 грн., як середній заробіток було виплачено дише 21 грудня 2021 року. Розмір її матеріальних втрат за цей період (з 16.01.2020 по 21.12.2021 року) складає 30 036.14 грн. (де 60 469,00 грн. сума боргу кількість днів прострочення 705 грн.) 25 вересня 2020 року наказом ДП «Новатор» її повторно звільнили. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 16 липня 2021 року (справа № 686/25893/20) визнано незаконним та скасовано наказ ДП «Новатор» № 831-ВПРП від 25.09.2020 року про звільнення за прогули з посади начальника відділу праці, поновлено на посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.09.2020 року по 16 липня 2021 року в сумі 92 994,30 грн. (без відрахування податків і зборів). Постановою Хмельницького апеляційного суду від 12.10.2021 року змінено, стягнуто з відповідача на її користь 8341,44 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16.07.2021 року з урахуванням постанови Хмельницького апеляційного суду від 12.10.2021 року набрало чинності 12 жовтня 2021 року. Однак, грошові кошти в сумі 9 406,29 грн., як середній заробіток за час вимушеного прогулу було виплачено лише 20 липня 2021 року, а кошти в сумі 8 341,44 грн. лише 25.10.2021 року. 16.09.2020 - 20.07.2021 сума боргу 9 406,29 грн. (307 днів) 16.09.2020 - 25.10.2021 сума боргу 8341,44 грн. 2 558,72 грн. (404) днів прострочення. Таким чином матеріальна шкода становить 34 797.09 грн. Вважає, що прийняттям наказу в частині встановлення періоду одноденного робочого тижня з 08 до 09 години їй завдано моральної шкоди. яку вона оцінює у 200 000 грн. Вважає, що наказ в частині встановлення одноденного робочого тижня з 08 до 09 години є неправомірним. Просить задовольнити позов та стягнути з державного підприємства «Новатор» на її користь 34 797,09 грн. матеріальної та 200 000 грн. моральної шкоди. Окрім того визнати незаконним та скасувати наказ від 25.10.2021 року № 1306ВПРП щодо зміни істотних умові праці. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з наведених у заяві підстав. В наступне судове засідання позивач не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. До суду, 31 жовтня 2022 року, позивач направила заяву про збільшення позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди за несвоєчасну виплату середнього заробітку в розмір 34 797,09 грн. збільшується на 22 604.86 грн., що разом становить 52 094,47 грн., котрі виплачені із затримкою та з 16 січня 2020 до 05 липня 2022 року (сума боргу 42 328,0 грн.) в розмірі 22 058.33 грн.,з них 3135 грн. три відсотки річних, 3 961,453 грн. пені за 180 днів та 14 961,9 грн. інфляційних втрат від знецінення національної грошової одиниці. Представник відповідача в судовому засіданні заявлених вимог не визнала та суду пояснила, що всі без виключення рішення суду, котрі були ухвалені на користь позивача про стягнення заробітку оплачені у визначений законом строк, що підтверджується копіями платіжних доручень, відомостями про виплату заробітної плати та довідками ДП «Новатор». Що стосується визнання незаконним та скасування наказу про зміну істотних умов праці пояснила, що з означеним наказом № 1306 ВПРП від 25.10.2021 року [PERSON] було ознайомлено під розпис 26.10.2021 року, оскільки 25.10.2021 року від підпису вона відмовилась. Винесення такого наказу було вимушеним, позаяк відділу праці у державному підприємстві «Новатор» не існує з 2019 року. Тому виконати рішення Хмельницького міськрайонного суду від у справі № 686/25893/20 про поновлення позивача на посаді начальника відділу праці ДП «Новатор» було неможливим. З цих підстав [PERSON] було запропоновано декілька рівнозначних посад від яких вона відмовилась. З цих підстав державне підприємство «Новатор» змушене було звернутись за роз`ясненням виконання вказаного рішення до суду, але суд відмовив у його роз`ясненні, вважав, що воно роз`яснення не потребує. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 20.01.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 16 лютого 2022 року відповідачем подано відзив на позов. 15 березня 2023 року ухвалено рішення по суті спору. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, заслухавши доводи позивача та її представника, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом достовірно установлено, що позивач [PERSON] перебувала з державним підприємством «Новатор» у трудових відносинах з 1079 року, а з 01 березня 2007 року займала посаду начальника відділу праці державного підприємства «Новатор». Позивачку неодноразово звільняли з посади начальника відділу праці державного підприємства «Новатор» та переводили на іншу посаду. Останнім рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 16 липня 2021 року у справі 686/25893/20 позов [PERSON] задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ за №831-ВПРП від 25.09.2020 року ДП «Новатор» про звільнення її за прогули за ч.4 ст. 40 КЗпП України та поновлено її на посаді начальника відділу праці ДП «Новатор». Цим рішенням стягнуто з державного підприємства «Новатор» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.09.2020 року по 16.07.2021року у сумі 92 994,3 грн. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року вказане рішення в частині розміру середнього заробітку змінено та ухвалено стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу 8 341,44 грн. В частині поновлення її на займаній посаді залишене без змін. Наказом державного підприємства «Новатор» за № 252 від 25.07.2019 року «Про зміни в організаційній структурі чисельності і штату працівників» виведено із організаційної структури підприємства з 01.09.2019 року відділ праці. Наказом № 25 від 16 січня 2020 року [PERSON] звільнено з посади учня гальваніка цеху друкованих плат. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 16 червня 2021 року (справа № 686/7685/20) означений наказ визнано незаконним щодо звільнення позивача з 16.01.2020 року з посади учня гальваніка. У задоволенні решти вимог відмовлено. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 27.10.2021 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16.06.2021 року в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Позовні вимоги задоволено частково стягнуто з ДП «Новатор» на її користь 87 048,39 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Наказом по підприємству за № 340 від 16 вересня 2020 року позивача [PERSON] поновлено на роботі (у зв`язку з відсутністю відділу праці та посади його керівника) в організаційній структурі підприємства та в штатному розкладі (поза штатом). Цим наказом встановлено [PERSON] п`ятиденний робочий тиждень з 08.00 до 17.00. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 16.07.2021 року (справа №686/25893/20) визнано незаконним та скасовано наказ Державного підприємства «Новатор» за № 831 -ВПРП від 25.09.2020 року щодо звільнення позивача за прогули за ч.4 статті 40 КЗПП України. Поновлено [PERSON] на посаді начальника відділу праці ДП «Новатор» та стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 92 994,3 грн. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року вказане рішення суду в частині розміру середнього заробітку змінене та ухвалено стягнути 8 341, 44 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. [PERSON] вважає, що невчасною виплатою коштів відповідно до рішення судів їй завдано матеріальної шкоди в розмірі 34 797,09 грн. внаслідок невиконання рішення судів. Мотивована оцінка сторін порушення прав. І. Позивач обґрунтовує заявлений позов тим, що рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16.06.2021 року (справа № 686/7685/20) у зміненій його частині постановою Хмельницького апеляційного суду від 27.10.2021 року набрало чинності 27.10.2021 року, проте грошові кошти в сумі 60 469,05 грн., як середній заробіток за час вимушеного прогулу, тобто з простроченням виконання грошового зобов`язання. Розмір матеріальних втрат, яких вона зазнала становить 30 036,14 грн., розрахований за 705 днів, починаючи з 16.01.2020 по 27.12.2021 року (розмір нарахування 60469,05 грн., звідси загальний розмір втрат 30 036,14 грн. Позивач та її представник не змогли пояснити принцип нарахування таких втрат та закон, який регулює такі відносини. Така позиція позивача та її представника щодо нарахування таких втрат є хибною, виходячи з наступних підстав. Судове рішення не породжує грошове зобов`язання та не змінює правовідносини сторін. Спірні відносини, що виникли між сторонами регулюються нормами трудового законодавства, статтею ж 625 ЦК України регулюються зобов`язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов`язань. Крім того, з рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані трудовим законодавством, а відповідач не є кредитором по відношенню до позивача у цивільно-правових відносинах, суд дійшов висновку про безпідставність вимог [PERSON] про стягнення заявлених матеріальних втрат. Проте, як установлено та досліджено судом грошове зобов`язання за рішенням суду відповідача перед позивачем унаслідок присудження його судом у даному випадку постановою Хмельницького апеляційного суду від 27.10.2021 року в сумі 87 048.39 грн. виконано у повному обсязі, що підтверджується копією платіжного доручення № 2110290950 від 11.11.2021, відомістю № 193 від 11.11.2021 та довідкою бухгалтерського обліку № 221/046 від 16.12.2021 року, виплата решти суми за цією постановою [PERSON] була нарахована і виплачена як середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.01.2020 року по 15.09.2020 року, що підтверджується копіями платіжних доручень від 16.12.2021 року. ІІ. Що стосується виплат середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16 липня 2021 року у справі № 686/25893/20 , котре набрало чинності 12 жовтня 2021 року виплачені згідно їх ухвалення: Постановою Хмельницького апеляційного суду від 12.10.2021 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено та стягнуто з відповідача на користь [PERSON] 8341,44 грн. 25.10.2021 року відповідно до постанови Хмельницького апеляційного суду від 12.10.2021 року. Ці обставини підтверджуються позивачем у позовній заяві та ніяким чином не порушують її трудових прав. Означені обставини щодо виконання усіх рішень ухвалених у цій справі об`єктивно підтверджується копіями платіжних доручень та матеріалами справи. Тому заявлена матеріальна шкода, три відсотки річних, інфляційні втрати та пеня задоволенню не підлягають, оскільки заробітна плата за час вимушеного прогулу за періодами її присудження виплачена у передбачені законом строки повністю. Окрім того, здійснені позивачем та її представником, вказані у позовній заяві нарахування матеріальної шкоди та втрат не передбачені законом та відшкодуванню не підлягають. ІІІ. Що стосується визнання незаконним та скасування наказу щодо зміни істотних умов праці. Судом достовірно установлено, що на виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16.07.2021 року у справі № 686/25893/20 наказом ДП «Новатор» [PERSON] № 262 від 19.07.2021 року негайно поновлено на посаді начальника відділу праці (поза штатом)., оскільки із організаційної структури підприємства з 01.10.2019 виведено відділ праці. Вказаний наказ № 252 від 25.07.2019 «Про зміни в організаційній структурі та скорочення чисельності і штату працівників» не оскаржено, а відтак він є діючим. Позивач вважає, що наказ № 1306ВПРП від 25.10.2021 року щодо зміни істотних умов праці шляхом встановлення їй з 28.12.2021 року одногодинного робочого тижня у кожен понеділок місяця з 08 до 09 години є незаконним та підлягає скасуванню. Позивачеві наказом № 263 по підприємству від 19.07.2021 року запропоновано ряд інших рівнозначних посад, проте позивач відмовилась, від ознайомлення з цим наказом що підтверджується актом від 19.07.2021 року, як і відмовилась надати трудову книжку для внесення відомостей про поновлення її на роботі. Позивач посилається на те, що 25 жовтня 2021 року листом за №073/135 її було попереджено про зміну істотних умов праці, у відповідності до якого її робочий тиждень становитиме 1 годину, а робочим днем понеділок з графіком роботи з 08.00 до 09.00 години.. 25.10.2021 року її було надано копію вказаного наказу «Про внесення змін до наказу від 03.08.2021 року № 1016. Згідно цього наказу посада, яку займала [PERSON] , підлягала скороченню, тому з цих підстав роботодавцем змінено істотні умови праці позивачки з 08.10.2021 року у зв`язку з відсутністю відділу праці та посади його керівника в організаційній структурі підприємства та в штатному розкладі поза штатом. Роботодавець наказом № 1306 ВПРП від 25.10.2021 року вніс зміни до попереднього наказу № 1016 ВПРП від 03.08.2021 року та виклав п 2 та 3 у новій редакції: Змінити істотні умови праці [PERSON] з 28.12 2021 у зв`язку з ліквідацією на підприємстві відділу праці та посади його керівника; Встановити [PERSON] з 28.12.2021 одногодинний робочий тиждень, кожен понеділок місяця з 08 години до 09 години. Із вказаним наказом ознайомлено [PERSON] та попереджено позивача про зміну істотних умов праці. Цих обставин не заперечує позивач та вони підтверджуються матеріалами справи (а.с. 122). [PERSON] було запропоновано ряд посад, від яких вона відмовилась, що підтверджується актом, складеного комісією 19.07.2021 року позивач відмовилась проставити власноручний підпис про ознайомлення з наказом № 263 від 19.07.2021 «Щодо посад, які пропонуються». Тому з цих підстав наказом за № 340 від 16 вересня 2020 року позивачку поновлено на роботі ( у зв`язку із відсутністю на підприємстві відділу праці та посади його керівника в організаційній структурі підприємства та в штатному розкладі) поза штатом. Позивач вважає наказ № 1306 ВПРП від 25.10.2021 щодо зміни істотних умов праці незаконним та просить його скасувати. Незаконність виданого наказу обґрунтовується віддаленістю робочого місця від прохідної, а якісне виконання посадових обов`язків на посаді начальника відділу праці потребує значно більшого проміжку часу, комунікації з іншими посадовими особами. Внаслідок прийняття оскаржуваного наказу та неправомірними діями відповідача їй завдано істотної шкоди істотної моральної шкоди розмір якої вона оцінює у 200 000 грн. Суд, оцінюючи докази в частині визнання незаконним та скасування наказу від 25.10.2021 №1306 ВПРП щодо зміни істотних умов праці, вважає. що позивач не довела належними та допустимими доказами його незаконності, а відтак і підстав для його скасування не має, оскільки наказ № 252 від 25.07.2019 року «про зміни в організаційній структурі та скорочення чисельності та штату працівників» не оскаржено, за яким посада начальника відділу праці виключена із штатного розкладу, як і сам відділ праці виведено із організаційної структури підприємства, він є діючим і не може не враховуватися викладених обставинах, що в свою чергу також унеможливлює поновлення на посаді, якої не існує. Тому із цих підстав відповідачем було видано наказ про поновлення на роботі поза штатом, за умови відмови позивача від переведення її на іншу посаду. Більш того, після закінчення двохмісячного терміну попередження позивача про зміну істотних умов праці позивач погодилась із пропозицією виконувати роботу одногодинний робочий тиждень, кожен понеділок місяця з 08 години до 09 години та виконувала її, що підтверджується табелем обліку робочого часу. Тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Тому позов задоволенню не підлягає з наведених підстав. 5. Судові витрати. Судові витрати у справі складаються з судового збору сплаченого позивачем при поданні позову, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено згідно положень статті 141 ЦПК України вони покладаються на сторону, яка їх понесла. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed