Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

25.07.2022 [PERSON] (далі по тексту також [PERSON] , позивач), діючи через свого представника - адвоката Стельниковича С.А., звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту також [PERSON] , відповідач) про визнання майнових прав на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , ІІ черга будівництва в об`єкті «Будівництво житлових будинків з вбудованими-прибудованими об`єктами громадського обслуговування та паркінгом» на [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] (далі також Квартира) вартістю 755 122,50 грн, загальна вартість якої 1 510 245 грн та яка набута в період зареєстрованого шлюбу. 15.11.2022 [PERSON] , діючи через свого представника - адвоката Цимбал (Іванову) М.О., подав зустрічний позов до [PERSON] про визнання майна особистою власністю, у якій просив визнати майнові права на 3-кімнатну квартиру [ADDRESS] , ІІ черга будівництва в об`єкті «Будівництво житлових будинків з вбудованими-прибудованими об`єктами громадського обслуговування та паркінгом» на [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] його особистою власністю. Третя особа Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія Київміськбуд» (далі - ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд»). Обґрунтування позиції сторони позивача. У зареєстрованому шлюбі 11.09.2020 за кошти, які були накопичені сім`єю, було придбано у ПАТ «Холдингова компанія Київміськбуд» у власність майнові права на Квартиру шляхом підписання попереднього договору купівлі-продажу квартири, вартість якої складає 1 510 245 грн. Підписантом попереднього договору виступив [PERSON] . Станом на день звернення до суду позивач та відповідач перебували у процесі розірвання шлюбу, який відбувався в Обухівському районному суді Київської області. Оскільки після розірвання шлюбу відповідач може зареєструвати право власності на Квартиру за собою, тобто право власності виникне після розірвання шлюбу і буде вважатись його особистою власністю, позивач звертається до суду про визнання за нею 1/2 майнових прав на Квартиру. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 7 551,22 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. Обґрунтування позиції сторони відповідача. Відповідач стверджує, що 11.09.2020 за особисті кошти придбав у власність майнові права на Квартиру. Так, перед придбанням Квартири відповідач 04.09.2020 уклав договір купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] , яка належала йому на праві власності на підставі договору дарування від 09.07.2017. У вказаному договорі купівлі-продажу вартість квартири вказана 325 869,10 грн, проте фактично вона була продана за 930 655 грн, тобто за ринковою вартістю, яка підтверджується звітом про оцінку майна. Решта коштів, а саме 579 590 грн були подаровані відповідачу його батьками. Таким чином, відповідач просить визнати майнові права на Квартиру його особистою власністю. Крім того, просить стягнути з позивача сплачений судовий збір у розмірі 7 443 грн, 4 500 грн вартості звіту про оцінку майна та 24 750 грн загального розміру витрат на правничу допомогу. Хід справи. 25.07.2022 надійшла первісна позовна заява /а.с.1-21/. Ухвалою від 05.10.2022 позовну заяву залишено без руху /а.с.29/. 20.10.202 надійшла позовна заява в новій редакції /а.с.31-40/. Ухвалою від 20.10.2022 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 15.11.2022 /а.с.41/. 15.11.2022 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання /а.с.46/. Підготовче засідання 15.11.2022 не відбулось у зв`язку із відсутністю енергопостачання адміністративної будівлі суду. Підготовче засідання призначено на 30.11.2022 /а.с.47,48,49,51/. 15.11.2022 від представника відповідача надійшов відзив на первісний позов /а.с.52-111/. 15.11.2022 від представника відповідача надійшла зустрічна позовна заява /а.с.112-165/. 30.11.2022 від представника позивача надійшло клопотання про закриття підготовчого провадження та проведення підготовчого засідання за відсутності сторони позивача /а.с.166,167/. У підготовчому засіданні 30.11.2022 приєднано до матеріалів справи відзив та прийнято його до розгляду. Ухвалою від 30.11.2022прийнято зустрічний позов до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним, підготовче засідання відкладено на 25.01.2023 /а.с.169/. 23.01.2023 від представника позивача надійшов відзив на зустрічний позов /а.с.174-178/. 25.01.2023 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд проведення підготовчого засідання без участі сторони позивача /а.с.179-180/. У підготовчому засіданні 25.01.2023 прийнято до розгляду відзив на зустрічний позов та приєднано до матеріалів справи, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів, задоволено клопотання про виклик свідків, закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 15.02.2023 /а.с.194-195/. 13.02.2023 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання /а.с.199-204/. У судовому засіданні 15.02.2023 задоволено клопотання представника позивача, судове засідання відкладено на 15.03.2023 /а.с.205/. У судовому засіданні 15.03.2023 задоволено клопотання представника позивача, приєднано до матеріалів справи оригінал відзиву на зустрічну позовну заяву, заслухано вступне слово позивача, її представника та представника відповідача, досліджено письмові докази, допитано свідків, задоволено клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів справи доказів понесених судових витрат, проведено судові дебати, суд видалився до нарадчої кімнати /а.с.234-238/. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. 08.10.2005 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, який рішенням суду від 17.10.2022 розірвано /а.с.12,58-61,62,119-122,123/. 11.09.2020 між ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, відповідно до п.1.1. якого сторони зобов`язуються в майбутньому у строк та на умовах, визначених цим Договором, укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , ІІ черга будівництва в об`єкті «Будівництво житлових будинків з вбудованими-прибудованими об`єктами громадського обслуговування та паркінгом» на [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] /а.с.15-16,124-125/. Відповідно до Довідки №846 від 01.10.2020 до Попереднього договору купівлі-продажу квартири, [PERSON] внесено грошові кошти у розмірі 1 510 245 грн /а.с.17/. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] в період шлюбу набув майнові права на квартиру [ADDRESS] , ІІ черга будівництва в об`єкті «Будівництво житлових будинків з вбудованими-прибудованими об`єктами громадського обслуговування та паркінгом» на [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] на підставі Попередній договір купівлі-продажу квартири від 11.09.2020. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За приписами статті 65 цього Кодексу дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя і в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане і інтересах сім`ї. Аналіз наведених норм сімейного законодавства та положень процесуального закону щодо обов`язку доказування обставин, на які сторони посилаються як підставу своїх вимог і заперечень (статті 12, 81 ЦПК України), дає підстави для висновку, що у разі придбання майна у період зареєстрованого шлюбу спільність майна презюмується, а тягар доказування відсутності спільного майна покладається на сторону, яка це оспорює. Випадки, коли набуте за час шлюбу майно є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка, встановлені ст. 57 СК України. Зокрема законодавець відніс до особистої приватної власності дружини чи чоловіка майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України). Визначаючи правовий режим майнових прав, суд ураховує визнання позивачем тієї обставини, що із загальної суми коштів, вкладених у придбання майнових прав, грошові кошти в сумі 325 869,10 грн були особистими коштами відповідача, отриманими від продажу належної йому за договором дарування квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] , продаж якої здійснено за 325 869,10 грн. /а.с.71-72,126-127,128/. Водночас відповідач стверджує, що у придбання майнових прав було вкладено його особисті кошти в сумі 1 510 245 грн, посилаючись при цьому на те, що фактично квартира, що була його особистою власністю, була продана не за 325 869,10 грн, а за 34 000 доларів США, що на той час становило еквівалент 930 655 грн. На підтвердження вказаної обставини [PERSON] посилається на показання свідків та звіт від 04.11.2022 про оцінку квартири за адресою [ADDRESS] (далі - Звіт). З показань свідка [PERSON] суду відомо, що вона займалась продажем подарованої її сину - [PERSON] - квартири у м. Обухів, продали її фактично за 34 000 доларів США, проте у договорі вказали меншу суму - 325 869,10 грн - на проханням покупця. Ще вона додала власних накопичених 16 000 доларів США і загальної суми було достатньо на придбання майнових прав на спірну Квартиру. Відповідач з 2018 року постійно проживав з батьками, дружина приїжджала з дітьми на вихідні. Свідок [PERSON] повідомив, що консультував [PERSON] з питань продажу його квартири та придбання нової, зі слів відповідача, спірну Квартиру він купував з метою спільного проживання в ній з батьками, з якими фактично проживав з 2018 року. Дружина [PERSON] не працювала, сам [PERSON] періодично брав кошти у борг у свідка, коштів в сім`ї для придбання квартири не було. Наданий Звіт про вартість квартири за адресою [ADDRESS] станом на 04.09.2020 суд не приймає як належний доказ, оскільки Договір купівлі-продажу від 04.09.2020, яким визначена вартість квартири у розмірі 325 869,10 грн, укладений згідно діючого на той час законодавства і відповідав волевиявленню сторін, що вони і засвідчили своїми підписами. Є бездоказовими і доводи відповідача про те, що інша частина в розмірі 579 590 грн із вкладених у придбання Квартири коштів були коштами, наданими його батьками, оскільки належними, допустимими та достовірними доказами, які б в своїй сукупності надали змогу суду встановити дану обставину, протягом розгляду справи стороною відповідача не надано. Отже, посилання відповідача на те, що квартира придбана за його особисті кошти, не підтверджується встановленими під час судового розгляду обставинами. Таким чином, зважаючи на встановлені обставини та ураховуючи, що у придбання трикімнатної квартири було внесено кошти в загальному розмірі 1 510 245 грн, суд дійшов висновку, що 325 869,10 грн з них є особистими коштами відповідача, а решта 1 184 375,90 грн є спільними сумісними коштами подружжя. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з припису ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 69 СК України надає дружині і чоловіку право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. При визначенні часток майна подружжя суд виходить з того, що згідно положень ст. 70 СК України вони повинні бути рівними, оскільки інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Отже, 27/125 часток є особистою власністю [PERSON] , решта 98/125 часток - спільним майном подружжя, що в кінцевому розрахунку становить 49/125 часток [PERSON] та 76/125 часток - [PERSON] . Судові витрати. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Одним з основних принципів цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При цьому, цивільно-процесуальним законом визначено, що суд здійснює розподіл не тільки тих судових витрат, які є фактично понесені на день розгляду заяви, а і які сторона має сплатити у майбутньому. Відповідно до ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Якщо стороною документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Стороною позивача при поданні позову сплачено 7 551,22 грн судового збору та заявлено, що витрати на професійну правничу допомогу складають 15 000 грн. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу представником надано детальний опис робіт, з якого встановлено, що на підставі договору про надання правової допомоги №35 від 18.07.2022 між адвокатом Стельниковичем Сергієм Анатолійовичем та [PERSON] останньою фактично оплачено 15 000 грн за надану професійну правничу допомогу /а.с.20/. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд приймає до уваги, що спірні правовідносини є майновими, ціна позову [PERSON] становить 755 122,50 грн, при цьому, оскільки позовну заяву задоволено частково, а саме в грошовому еквіваленті у розмірі 592 016,04 грн, що становить 78,4% від ціни позову, у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 17 680,16 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороною відповідача, в свою чергу, при поданні зустрічного позову сплачено 7 443 грн судового збору, а також заявлено 18 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, додатково 6 750 грн до закінчення судових дебатів, а також 4 500 грн за оплату проведення оцінки ринкової вартості квартири за адресою [ADDRESS] станом на день її продажу. На підтвердження понесених витрат стороною відповідача надано Договір про надання правової допомоги № 11-03-22 від 03.11.2022, квитанцію про оплату правової допомоги № 0.0.2730108441.1 від 04.11.2022, Акти приймання-передачі від 14.11.2022, 23.12.2022, 02.02.2023, квитанцію про оплату проведення оцінки майна від 04.11.2022, квитанцію про оплату № N07016183M від 22.11.2022, квитанцію № 0.0.2839433513.1 від 31.01.2023 /а.с.101-104,106,107,108,157-160,162,163,164,225,226,229,230/. Оскільки ціна зустрічного позову становить 1 510 245 грн, позовні вимоги задоволено частково, в грошовому еквіваленті у розмірі 918 228,96 грн, що становить 60,8% від ціни позову, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 19 573,34 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial