Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про спільну діяльність. Позов мотивований тим, що 22.12.2012 між позивачем та відповідачем було укладено договір про спільну діяльність, за умовами якого сторони взяли на себе зобов`язання шляхом об`єднання майна і зусиль спільно діяти з метою отримання прибутку від здійснення господарської діяльності, пов`язаної із ремонтом, реставрацією та відновленням транспортних засобів (легкових автомобілів). Згідно із п. 7.2. даного договору в березні-жовтні 2012 року відповідач отримав від позивача загалом 8\~740, 00 євро та 150, 00 доларів США, з яких: 6\~900, 00 євро на будівельно-монтажні роботи, матеріали по цеху, пристройку на вулиці, вагончику та обладнання; 800, 00 євро на придбання автомобіля «Победа»; 740, 00 євро на придбання запчастин на автомобіль «Победа»; 300, 00 євро на придбання контейнеру; 150, 00 доларів США на оплату боргу СУ «Екскавація». У відповідності до п. 7.3. договору відповідач зобов`язався повернути позивачу визначені у п. 7.2. договору кошти до 31.12.2019. Починаючи із 2014 року партнерські відносини між позивачем та відповідачем почали різко погіршуватися. В період 2014-2021 роки позивач неодноразово заявляв відповідачу про припинення ділових взаємовідносин, пропонував підписати акт приймання-передачі виконаних робіт, повернути вкладені позивачем кошти. Однак відповідач ігнорував вимоги позивача, кошти в сумі 8\~740, 00 євро та 150, 00 доларів США не повернув. Вищевикладене й стало підставою звернення до суду позивача із вимогою про стягнення з відповідача на його користь за договором про спільну діяльність від 22.12.2012 грошових коштів в сумі 8\~740, 00 євро та 150, 00 доларів США. Також, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судовий збір. Ухвалою суду від 28.12.2022 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою до участі у справі залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] та на стороні позивача - [PERSON] і запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. Із офіційного веб-сайту Укрпошти, доступ до якого є публічним, вбачається, що ухвалу суду від 28.12.2022, копію позовної заяви із доданими до неї документами, направлені за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, було одержано відповідачем особисто 18.01.2023, про що, зокрема, свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. (а.с. 57) На підтвердження виконання вимог ухвали суду від 28.12.2022 в частині направлення третім особам копії позовної заяви із доданими до неї документами, позивачем було надано суду накладні про відправлення поштових відправлень (а.с. 23б) 17.02.2023\~від адвоката\~відповідача на\~адресу суду\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву,\~однак з\~порушенням строку\~встановленого судом\~ухвалою від\~28.12.2022.\~При цьому,\~порядок подання\~заяв по\~суті справи\~було роз`яснено\~судом учасникам\~справи в\~ухвалі від\~28.12.2022. Ухвалою суду від 23.02.2023 відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Лавренчука Андрія Сергійовича, діючого в інтересах [PERSON] , про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~12\~ЦПК України\~кожна сторона\~несе ризик\~настання наслідків,\~пов`язаних із\~вчиненням чи\~не вчиненням\~нею процесуальних\~дій.\~Тому,\~враховуючи вищевикладене\~та положення\~ч.\~2\~ст.\~43,\~ч.\~1\~ст.\~44,\~ч.\~7\~і ч.\~8\~ст.\~178\~ЦПК України,\~суд вирішує справу за наявними матеріалами. У строк, визначений судом ухвалою суду від 28.12.2022, третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] та на стороні позивача - [PERSON] письмові пояснення на позов надані не були. При цьому судом враховано, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Ухвалами суду від 23.02.2023 задоволено клопотання адвоката відповідача і витребувано у [PERSON] оригінал договору про спільну діяльність від 22.12.2012; в задоволенні клопотання адвоката відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено. На виконання вимог ухвали суду від 23.02.2022 позивачем надано оригінал договору про спільну діяльність від 22.12.2012 і, зокрема, надано оригінал акту прийому-передачі виконаних робіт. Будь-які докази по справі, крім тих, що надані разом із позовом та на виконання вимог ухвали суду від 23.02.2023, чи інші клопотання від учасників справи на адресу суду не надійшли. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. За умовами договору про спільну діяльність від 22.12.2012 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зобов`язались шляхом об`єднання майна і зусиль спільно діяти з метою отримання прибутку від здійснення господарської діяльності пов`язаної із ремонтом, реставрацією та відновленням транспортних засобів (легкових автомобілів), визначивши при цьому, зокрема, етапи спільної діяльності, права та обов`язки сторін, внески і частки сторін, порядок розподілу результатів спільної діяльності. (а.с. 65-67) Позивач, посилаючись на умови вищевказаного договору і досягнену між його сторонами домовленість вважає, що його права порушені відповідачем, який на думку позивача, зобов`язаний повернути йому кошти, визначені у п. 7.1. п. 7.2. цього договору. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст.\~83\~ЦПК України сторони\~та інші\~учасники справи\~подають докази\~у справі\~безпосередньо до\~суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач і треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - разом з поданням відзиву та письмових пояснень, відповідно. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом і на виконання вимог судового рішення, до суду сторонами по справі подані не були. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 28.12.2022 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві, а також докази, надані разом із нею та на виконання вимог ухали суду від 23.02.2023. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи наведене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника(-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Вищевикладене узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 22.01.2020 у справі № 674/461/16-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. За договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників (ст. 1130 ЦК України). За договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети (ст. 1132 ЦК України). Вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки (ст. 1133 ЦК України). Обов`язки учасників щодо утримання спільного майна та порядок відшкодування витрат, пов`язаних із виконанням цих обов`язків, встановлюються договором простого товариства (ч. 4 ст. 1134 ЦК України). Із змісту\~договору про\~спільну діяльність\~від 22.12.2012\~вбачається,\~що його\~не підписано\~усіма сторонами\~договору,\~а саме\~ [PERSON] та\~ [PERSON] ,\~які,\~як вбачається\~із преамбули\~цього договору\~і його\~розділу «юридичні\~адреси і\~реквізити сторін»,\~є також\~його сторонами,\~як і\~ [PERSON] та\~ [PERSON] .\~При цьому,\~визначення повноважними\~представниками сторін\~за цим\~договором саме\~ [PERSON] та\~ [PERSON] (п.\~13),\~могло бути\~здійснено виключно\~для ведення\~спільних справ\~учасників,\~як те\~передбачено ст.\~1135\~ЦК України,\~і виключно\~усіма його\~учасниками.\~Дане положення\~договору не\~може уповноважувати\~цих осіб\~на підписання\~договору за\~ [PERSON] і\~ [PERSON] . Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є\~представником особа,\~яка хоч\~і діє\~в чужих\~інтересах,\~але від\~власного імені,\~а також\~особа,\~уповноважена на\~ведення переговорів\~щодо можливих\~у майбутньому\~правочинів. Представництво\~виникає на\~підставі договору,\~закону,\~акта органу\~юридичної особи\~та з\~інших підстав,\~встановлених актами\~цивільного законодавства (ст. 237 ЦК України). Також судом не приймаються до уваги закреслення в розділі договору «юридичні адреси і реквізити сторін», здійснені, як вбачається з оригіналу цього договору, наданого позивачем на виконання вимог судового рішення, простим олівцем. Зміна умов договору, в разі наявності для цього підстав, вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України). Таким чином суд прийшов до висновку, що [PERSON] та [PERSON] істотних умов договору про спільну діяльність від 22.12.2012 не погоджували. Дво-\~чи багатостороннім\~правочином є\~погоджена дія\~двох або\~більше сторін\~(ч.\~4\~ст.\~202\~ЦК України). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна тощо), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У дво- чи багатосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, дво- чи багатостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений. Таким чином суд прийшов до висновку, що у [PERSON] та [PERSON] було відсутнє волевиявлення на укладення договору про спільну діяльність від 22.12.2012. Крім того, належних доказів на підтвердження фактичного виконання зобов`язань по договору про спільну діяльність від 22.12.2012 усіма його учасниками, вчинення будь-яких дій на його реалізацію, суду не надано. Акт прийому-передачі виконаних робіт, наданий позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог, суд вважає неналежним доказом в розумінні ст. 77 ЦПК України, оскільки він не містить інформацію щодо предмета доказування. Крім того, акт, складений на виконання правочину, повинен містити підписи сторін такого договору. (а.с. 68) Відповідно, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Вищевикладене узгоджується із правовою позицією висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26.10.2022 у справі № 227/3760/19-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц. Отже, суд прийшов до висновку, що договір про спільну діяльність від 22.12.2012 є неукладеним. Неукладений договір не тягне жодних правових наслідків, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Виходячи з наведеного, за даних обставин, посилання позивача, зокрема на п. 7.3. договору про спільну діяльність від 22.12.2012, як на підставу повернення йому відповідачем грошових коштів в сумі 8\~740, 00 євро та 150, 00 доларів США, з яких: 6\~900, 00 євро на будівельно-монтажні роботи, матеріали по цеху, пристройку на вулиці, вагончику та обладнання; 800, 00 євро на придбання автомобіля «Победа» з комплектом запчастин; 740, 00 євро на придбання запчастин на автомобіль «Победа»; 300, 00 євро на придбання контейнеру; 150, 00 доларів США на оплату боргу СУ «Екскавація», є безпідставним. Особа не може вважатися такою, що наділена цивільними правами чи є зобов`язаною на користь іншої особи, у випадку, коли відсутня сама підстава виникнення відповідних прав та обов`язків, зокрема правочин. Так, за змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. У разі, якщо на виконання неукладеного договору стороною передчасно передано майно, зокрема грошові кошти, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (ст.ст. 1212-1215 ЦК України). Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що в даному випадку, відсутні підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на його користь 8\~740, 00 євро та 150, 00 доларів США за договором про спільну діяльність від 22.12.2012, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову. Обраний позивачем спосіб захисту, зважаючи, що договір про спільну діяльність від 22.12.2012 є неукладеним, є неефективним. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту\~\~прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.\~ Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що відмова у\~задоволенні позову\~через обрання\~неефективного (неналежного)\~способу захисту\~не позбавляє\~позивача права, за\~наявності для\~того підстав, заявити позов про повернення безпідставно набутого майна або збереження його без достатньої правової підстави. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 5\~138, 78 гривень, що підтверджується квитанцією від 12.12.2022. (а.с. 8) Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за позивачем. Доказів понесення позивачем по справі інших судових витрат суду не надано. Адвокат відповідача заявив про неможливість подання доказів, що підтверджують розмір понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу з поважних причин, а тому просив суд вирішити дане питання після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно із ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона\~з поважних\~причин не\~може подати\~докази,\~що підтверджують\~розмір понесених\~нею судових\~витрат до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі,\~суд за\~заявою такої\~сторони,\~поданою до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі,\~може вирішити\~питання про\~судові витрати\~після ухвалення\~рішення по\~суті позовних\~вимог. При цьому, судом враховано, що вимога ч. 8 ст. 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така позиція узгоджується із правовим висновком здійсненим Великою Палатою Верховного Суду 19.02.2020 у постанові по справі №\~755/9215/15-ц. Згідно із ч. 2 і ч. 3 ст. 246 ЦПК України для вирішення\~питання про\~судові витрати\~суд призначає\~судове засідання,\~яке проводиться\~не пізніше\~двадцяти днів\~з дня\~ухвалення рішення\~по суті\~позовних вимог,\~у зв`язку\~із чим, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі і в тому самому порядку, що й судове рішення. Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне встановити відповідачу п`ятиденний термін після ухвалення рішення по суті позовних вимог для надання суду доказів щодо розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи те, що дана справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно вирішення питання про судові витрати здійснюватиметься в порядку письмового провадження. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed