Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Ухвалою суду від 29.08.2022 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, підготовче засідання відкладалось та в останнє було оголошено перерву до 13.01.2023 року, але сторони, повідомлення яких здійснювалось судом належним чином, не з`явились. На виконання вимог ухвали суду Арцизькою державною нотаріальною конторою Одеської області 07.12.2022 року надано на адресу суду копію спадкової справи щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.39-72). На виконання вимог ухвали суду приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. 10.03.2023 року надано на адресу суду копію спадкової справи щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.84-94). 08.11 2022 року представником позивача надано заяву про уточнення позовних вимог (а.с.30-31), які ухвалою суду від 08.11.2022 року прийняті до розгляду. В остаточній редакції позивач просить постановити рішення, яким встановити юридичний факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] є матір`ю [PERSON] , яка народилась [INFO] та померла [INFO] , а також бабусею [PERSON] , [INFO] . Крім того, просить визнати за ним, [PERSON] , право власності на сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0297853 в землях, які перебували у колективній власності колгоспу імені Кірова на території Оріхівської сільської ради Болградського району Одеської області, розміром 2,25 умовних кадастрових гектарах, реєстраційний номер 1452 від 16.01.1998р., виданий [PERSON] , як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги позивач мотивую тим, що він є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері [PERSON] , але не може оформити право власності в зв`язку з відсутністю підтвердження родинних зв`язків між його матір`ю [PERSON] та його бабусею [PERSON] . Позивачем в позовній заяві заявлено клопотання про слухання справи за відсутністю позивача. Представник відповідача - Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області до суду надав заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи без участі представника. Оскільки сторонами по справі було подано заяви про розгляд справи за їх відсутності, судом у відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі на підставі наявних документів в матеріалах справи. Відповідно до ст. 206 ЦПК України Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , запис акту про смерть №16 від 16.05.1997 року, складений Виконавчим комітетом Оріхівської сільської ради Болградського району Одеської області, на підставі якого видано свідоцтво про її смерть серії [NUMBER] (а.с.91). Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема на сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності колгоспу імені Кірова на території Оріхівської сільської ради Болградського району Одеської області, розміром 2,25 в умовних кадастрових гектарах, реєстраційний номер 1452 від 16.01.1998 року, належного померлій [PERSON] на підставі сертифікату серії ОД №0297853 від 19.12.1997 року (а.с.10). На день смерті [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області №344 від 18.05.2022 року. Разом з нею проживали та були зареєстровані: донька [PERSON] , зять [PERSON] , онук [PERSON] , онучки [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її донька [PERSON] фактом спільного проживання з нею на день відкриття спадщини, але не змогла оформити свідоцтво про право на спадщину оскільки не змогла підтвердити родинні відносини з померлою. Судо встановлені родинні відносини між [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] ,, [PERSON] , які підтверджуються наступними доказами: - свідоцтвом про народження [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) серії [NUMBER] , виданого 24.07.1951 року Оріхівською сільською радою Новоіванівського району Ізмаїльської області на підставі актового запису № 46, з якого вбачається, що мати записана російською « [PERSON] », а батько записаний лише ім`ям « [PERSON] » (а.с.13); - свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 20.03.1975 року Оріхівською сільською радою Болградського району Одеської області на підставі актового запису № 13, з якого вбачається, що дружина отримала шлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с.14); - свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 09.02.1974 року Оріхівською сільською радою Новоіванівського району Ізмаїльської області на підставі актового запису № 9, з якого вбачається, що дружина отримала шлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с.57). Частиною 1 п.1 ст. 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду про встановлення цих фактів. А тому факт родинних відносин повністю підтверджується дослідженими вище документами й суд приходить до висновку, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є матір`ю [PERSON] , яка народилась [INFO] та померла [INFO] , та бабусею позивача [PERSON] , [INFO] . З матеріалів спадкової справи № 345/2016, надісланої приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І., щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.85-94) вбачається, що з заявою від 23.12.2016 року до нотаріуса про прийняття спадщини за законом звернулася її донька [PERSON] (а.с.87). Згідно зі ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст. 549 ЦК в редакції 1963 року). Таким чином, донька померлої [PERSON] - [PERSON] , мати позивача, як спадкоємець за законом першої черги своєї матері, тобто бабусі позивача, шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном своєчасно прийняла спадщину після смерті матері. На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, вона набула право на це майно, а саме на сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності колгоспу імені Кірова на території Оріхівської сільської ради Болградського району Одеської області, розміром 2.25 в умовних кадастрових гектарах, реєстраційний номер 1452 від 16.01.1998 року, належну померлій [PERSON] на підставі сертифікату серії ОД №0297853 від 19.12.1997 року. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] , виданим на підставі запису акту про смерть №406 від 21.05.2017 року, складеним Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.8). Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої окрім іншого майна також входить право на сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0297853 в землях, які перебували у колективній власності колгоспу імені Кірова на території Оріхівської сільської ради Болградського району Одеської області, розміром 2,25 умовних кадастрових гектарах, реєстраційний номер 1452 від 16.01.1998р., виданий [PERSON] , та який успадкувала, але не оформила донька [PERSON] . З копії спадкової справи № 414Б/2017, заведеної Третьою одеською державною нотаріальною конторою щодо майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що з заявою про прийняття спадщини за законом звернувся позивач [PERSON] , а інші спадкоємці, чоловік [PERSON] та донька [PERSON] , відмовились від прийняття спадщини на користь сина померлої, тобто позивача [PERSON] (а.с.43-72). Спадкоємець отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, державний нотаріус відмовив спадкоємцю [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0297853 в землях, які перебували у колективній власності колгоспу імені Кірова на території Оріхівської сільської ради Болградського району Одеської області, розміром 2,25 умовних кадастрових гектарах, реєстраційний номер 1452 від 16.01.1998р., виданий [PERSON] , у зв`язку з відсутністю документів, яки б підтверджували родинні відносини його матері [PERSON] з його бабусею [PERSON] (а.с.16). У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відтак, суд приходить до висновку, спадкодавець [PERSON] за життя набула право на сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0297853 в землях, які перебували у колективній власності колгоспу імені Кірова на території Оріхівської сільської ради Болградського району Одеської області, розміром 2,25 умовних кадастрових гектарах, реєстраційний номер 1452 від 16.01.1998р., виданий [PERSON] , як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . А позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] , яка скористалася своїм правом прийняття спадщини, що відкрилася після смерті матері. Разом з цим його право порушено, він позбавлений можливості в позасудовому порядку реалізувати у повному обсязі свої спадкові права, хоча володіє всіма необхідними законними підставами для цього. Відтак, позивач є спадкоємцем першої черги як син спадкодавця та своєчасно прийняв спадщину належним чином шляхом подачі відповідної заяви. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За ч. 2 ст. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому суд враховую факт визнання позовних вимог відповідачем. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи безпосередньо дослідив докази у справі. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачами відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про встановлення факту родинного зв`язку та визнання права власності є обґрунтованими, доведеними, та підлягають задоволенню.

Outcome: approved