Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому зазначив, що [PERSON] є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Дане домоволодіння перейшло Позивачу по спадщині від [PERSON] (в минулому [PERSON] ) яка померла [INFO] . Право власності покійною було набуте на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, 3975, 05.08.1960, Васильківська держнотконтора, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно від 12.04.2006 року за номером 14453371. Маючи намір розпорядитися майном, позивач дізнався про існування заборони, при цьому, з відповіді Васильківського відділу ДВС в Обухівському районні Київської області центрального міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Київ) від 12.08.2022 року, вбачається про те, що станом на день звернення проваджень відносно [PERSON] на примусовому виконанні у відділі не знаходиться. Крім того, позивач зазначає, що згідно з інформацією яка міститься в реєстрі, вбачається, що заборона накладалася на підставі повідомлення б/н, Київського відділення перевезення пошти, яке було структурою міністерства зв`язку Української РСР, яке у відповідності до додатку 1 постанови КАБІНЕТ МІНІСТРІВ УКРАЇНСЬКОЇ РСР від 24 травня 1991 р. N 12 Про порядок реалізації Закону УРСР "Про перелік міністерств та інші центральні органи державного управління Української РСР" було ліквідовано. Інших правонаступників даної структури Кабінет міністрів УРСР не визначив. Таким чином, грошове зобов`язання померлої [PERSON] перед Київським відділенням перевезення пошти, яке було структурою міністерства зв`язку Української РСР було припинено у зв`язку з ліквідацією юридичної особи кредитора ще 24.05.1991 року. А реєстрація заборони 09.09.2004 року за № 1290609 вчинена реєстратором: Васильківської районної державної нотаріальної контори, було необгрунтованою та такою, що порушує право Позивача на розпорядження своїм майном на власний розсуд. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, просили слухати справу без їхньої участі, позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутність. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутність. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданий приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Носенко Г.А., зареєстрованого в реєстрі за №252. Дане домоволодіння належало спадкодавцю [PERSON] (в минулому [PERSON] ) на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, 3975, 05.08.1960, Васильківська держнотконтора, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно від 12.04.2006 року за номером 14453371. Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав, на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] Загальна площа (кв.м): 92.5, житлова площа (кв.м): 55.2, Опис: господарські будівлі і споруди: літня кухня «Б», сарай «б», сарай «б1», гараж «В», хвіртка, огорожа, ґанок, криниця, існує заборона (архівного запису) щодо відчуження житлового будинку, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 09.09.2004 12:24:36 за № 1290609 реєстратором: Васильківською районною державною нотаріальною конторою, на підставі листа б/н, Ки.від.пеpев пошти Додаткові дані: Архівний номер: 4414276KIEV477, Архівна дата: 06.06.2002, Дата виникнення: 26.06.1961, № реєстра: 50, внутр. № 1F01B12727F35C2B4958, комментарий: с.83 Васильків на ім`я [PERSON] та запис, що був перенесений приватним нотаріусом Носенко Галина Анатоліївна, Фастівського районного нотаріального округу, Київської області 27.05.2022,; номер запису про обтяження: 46931454. З відповіді Васильківського відділу ДВС в Обухівському районні Київської області центрального міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Київ) №18702 від 12.08.2022 року, вбачається про те, що станом на день звернення проваджень відносно [PERSON] на примусовому виконанні у відділі не знаходиться. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Постанова № 5) від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта Законами України. Статтею 41 Конституції Україниви значено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно доЗакону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. За положеннями ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження`у разі закінчення виконавчого провадження, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійсненні державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Відповідно достатті 50 Закону України «Про виконавче провадження`у разі закінчення виконавчого провадження (крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до пункту 2 частини четвертоїстатті 59 Закону України «Про виконавче провадження`підставами для зняття арешту є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби суми коштів, стягнених з боржника необхідних для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Таким чином, на підставі зібраних по справі доказів суд приходить до висновку, що будь-яких правових підстав для подальшого арешту майна немає, а тому, з метою недопущення порушення майнових прав позивача, арешт майна підлягає скасуванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved