Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

У грудні 2021 року позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач є постачальником теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не здійснює оплату за отриману теплову енергію, у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з за період з 01.10.2013 року по 31.08.2021 рік у розмірі 33648,39 грн., яку просить стягнути з відповідача, також у зв`язку із невиконанням відповідачем обов`язків щодо сплати заборгованості просить стягнути з відповідача суму інфляційних витрат у розмірі 13610,73 грн., 3% річних у розмірі 3814,27 грн. Крім того, просить стягнути з відповідачів понесені судові витрати в сумі 2270,00 грн. У подальшому 13 жовтня 2022 року подали заяву про зменшення позовних вимог, у якій просили стягнути з [PERSON] заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з грудня 2018 року по серпень 2021 рік у розмірі основного боргу 10881,42 грн., інфляційні втрати у розмірі 999,54 грн., 3% річних у розмірі 506,65 грн., а всього 12387,61 гривень та витрати зі сплати судового збору. Ухвалою суду від 28 липня 2022 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2022 року скасовано та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 02 вересня 2022 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Вовк М.В. до АТ «Криворізька теплоцентраль» про захист прав споживачів. В обґрунтування зустрічного позову, зазначено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] стала з 27.12.2018 року на підставі Договору купівлі-продажу квартири серії ННМ№820535. За Договором купівлі-продажу квартири [PERSON] не брала на себе обов`язок зі сплати боргів попереднього власника. Вважає, що на [PERSON] не може бути покладено обов`язок по сплаті заборгованості за послугу централізованого опалення, надані Відповідачем попередньому власнику, що нараховані до 27.12.2018 року, тобто до укладення Договору купівлі-продажу квартири. Просить зобов`язати акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» виключити з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] , оформленого на квартиру за адресою [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , [INFO] , заборгованість попередніх власників зазначеної квартири за період, що виникла до 27 грудня 2018 року. Ухвалою суду від 22 вересня 2022 року здійснено перехід до розгляду справи за позовом АТ «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення за правилами загального провадження. Об`єднано в одне провадження зустрічний позов [PERSON] до АТ «Криворізька теплоцентраль» про захист прав споживачів з первісним позовом АТ «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення. Призначено у справі підготовче засідання. 02 вересня 2022 року представник відповідача-позивача [PERSON] адвокат Вовк М.В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив задовольнити позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» частково, тобто в межах боргу, який виник за [PERSON] з моменту набуття нею права власності за спірною квартирою, тобто з 27.12.2018 року. 20 вересня 2022 року представник позивача відповідача [PERSON] подала до суду письмові пояснення, у яких просила доводи представника відповідача-позивача викладені у відзиві на позовну заяву не брати до уваги та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 06 жовтня 2022 року підготовче судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача за первісним позовом. 13 жовтня 2022 року на адресу суду надійшла заява представника позивача за первісним позовом про зменшення позовних вимог. У заяві просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з грудня 2018 року по серпень 2021 рік у розмірі основного боргу 10881,42 грн., інфляційні втрати у розмірі 999,54 грн., 3% річних у розмірі 506,65 грн., а всього 12387,61 гривень та витрати зі сплати судового збору. 13 жовтня 2022 року представник позивача відповідача Шаблій Ю.В. подала до суду відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] до АТ «Криворізька теплоцентраль» про захист прав споживачів. У відзиві вказувала на те, що чинним законодавством не визначено механізму списання боргів за отримані житлово-комунальні послуги. Крім того, АТ «Криворізька теплоцентраль» не покладає на [PERSON] обов`язку зі сплати боргу попереднього власника спірної квартири та наявність боргу на особовому рахунку не порушує жодним чином права та інтереси [PERSON] , як власника квартири. Просила відмовити у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. Ухвалою суду від 15 листопада 2022 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача-відповідача АТ «Криворізька теплоцентраль» Шаблій Ю.В. у судовому засіданні підтримала первісну позовну заяву із заявою про зменшення позовних вимог, просила її задовольнити, з підстав викладених у позові. Зустрічну позовну заяву не визнала, просила відмовити у її задоволенні з підстав викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву. Представник відповідача позивача [PERSON] адвокат Вовк М.В. у судовому засіданні позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] визнав частково, не заперечував проти стягнення суми боргу зазначеного у заяві про зменшення позовних вимог, заперечував проти стягнення судового збору у повному обсязі. Зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити та надав пояснення, аналогічні викладеним у зустрічному позові. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до такого висновку. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , перебуває на обслуговуванні у Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», відкритий особовий рахунок № [NUMBER] на послуги централізованого опалення. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №279631904 від 15.10.2021 та копії Договору купівлі-продажу квартири від 27.12.2018 року Серії ННМ 820535, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] з 27 грудня 2018 року. Положеннями частини четвертої статті 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Тобто тягар утримання майна покладається на його власника. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення, житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45, передбачено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 , п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг, тоді як на споживача покладається обов`язок своєчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст. 67, 68, 162 Житлового Кодексу України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Відповідно до приписів норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ України № 630 від 21.07.2005 року, - між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по центральному опаленню. Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Згідно пункту 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Так, судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] з 27.12.2018 року, а тому повинна утримувати своє майно саме з дня набуття права власності на це майно. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. АТ «Криворізька теплоцентраль» відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається теплова енергія до житла відповідачів, однак відповідачем за первісним позовом [PERSON] зобов`язання по оплаті за надані послуги здійснюється неналежним чином. Так, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення квартири за адресою: [ADDRESS] за період з грудня 2018 року по серпень 2021 року становить 10881,42 грн. (а.с. 89). З вище викладеного слідує, що вимога позивача за первісним позовом про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги з централізованого опалення до відповідача підлягає задоволенню. Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Беручи до уваги вищевикладене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11). Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України. Таким чином, згідно з розрахунку доданого по позову, з яким погоджується суд, з відповідача підлягає стягненню 3% річних у сумі 506,65 грн. та інфляційні втрати у сумі 999,54 грн. (а.с. 88). Що стосується зустрічного позову, суд вважає за необхідним зазначити наступне. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора. Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. При цьому такими учасниками є: споживач, виробник, виконавець. Виробник може бути одночасно і виконавцем. Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до пункту 6 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець (підприємство, яке надає житлово-комунальні послуги) зобов`язаний проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Власність, відповідно до частини четвертої статті 319 ЦК України, зобов`язує; зокрема, за статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. При цьому діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Договір купівлі-продажу від 27 грудня 2018 року, згідно з яким позивач за зустрічним позовом [PERSON] стала власником квартири [ADDRESS] , не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). Позивач за зустрічним позовом не вчиняла правочинів щодо прийняття боргу по оплаті послуг за теплопостачання попередніх власників спірної квартири. За таких обставин, на позивача за зустрічним позовом [PERSON] не може бути покладено обов`язок по сплаті заборгованості за послуги теплопостачання, надані відповідачем попереднім власникам, що нараховані до 27 грудня 2018 року, тобто до укладення ним договору купівлі-продажу спірної квартири. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Так, представник відповідача за зустрічним позовом у судовому засіданні заперечуючи проти заявлених позовних вимог, посилався лише на відсутність механізму списання боргів за спожиті комунальні послуги попередніми власниками квартири, а також на те, що особовий рахунок відкривається на квартиру, а не на власника майна, суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки суперечать принципу ефективного судового захисту. Крім того, позивачем за первісним позовом АТ «Криворізька теплоцентраль» не пред`явлена вимога про стягнення заборгованості, яка виникла до 27 грудня 2018 року до попереднього власника спірної квартири. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога [PERSON] про зобов`язання АТ «Криворізька теплоцентраль» виключити з обліку по її особовому рахунку заборгованості попередніх власників квартири за період до 27 грудня 2018 року є обґрунтованою та відповідає критеріям ефективного судового захисту, оскільки задоволення такої вимоги відновлює порушені права позивача та встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за період до 27.12.2018 року, тобто до набуття [PERSON] права власності на спірну квартиру. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №686/6276/19 (провадження № 613604 св 20), від 15 жовтня 2020 року у справі № 522/19127/18 (провадження № 61 20547св19), від 26 січня 2022 року у справі 201/11406/20 (провадження №61-18079св21), від 15 березня 2023 року у справі №176/552/22 (провадженя №61-12657 св 22). Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За Договором про надання правової допомоги від 07/07/2022-Л укладеного між [PERSON] та адвокатом Вовк М.В., актом наданих послуг від 31.08.2022, квитанцією Серії АВ-ТВ №002223 [PERSON] сплатила [PERSON] за надану правничу допомогу суму у розмірі 2000,00 грн. (а.с.49,73,74). АТ «Криворізька теплоцентраль» звертаючись до суду із позовом про стягнення заборгованості сплатив судовий збір у розмірі 2270,00 грн. З огляду на те, що первісні позовні вимоги та вимоги зустрічного позову задоволені, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача за первісним позовом підлягають стягненню на користь позивача за первісним позовом судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2270,00 грн. та з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом витрати понесені на правничу допомогу у розмірі 2000,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved