Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 23.05.2007 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір № K2G4AN04180002, за умовами якого Банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 7817,60 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Банк належним чином виконав свої зобов`язання. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. 16.11.2017 року за заявою банку приватним нотаріусом винесено виконавчий напис про стягнення заборгованості з відповідача. Як зазначає позивач, у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідача за період з 01.04.2019 року по 20.11.2021 утворилась заборгованість у розмірі 361,06 доларів США - 3% річних від простроченої суми, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути судові витрати. Ухвалою судді Деснянського районного суду міста Києва від 29.09.2022 року провадження у цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив, що у разі його неявки в судове засідання, розглянути справу без участі представника АТ КБ «Приватбанк», проти винесення заочного рішення також не заперечив. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечував представник позивача у своїй заяві. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 23.05.2007 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір № K2G4AN04180002, за умовами якого Банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 7817,60 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Строк повернення кредиту було встановлено до 22.05.2012 року. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Відповідач вимоги за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим банк звернувся із заявою до приватного нотаріуса про стягнення заборгованості. 16.11.2017 приватним нотаріусом КМНО Швець Р.О. вчинено виконавчий напис № 20936, відповідно до якого стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість розмірі 31 446,49 доларів США, що за курсом 26,03 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.06.2017 року складає 818 552,13 грн., з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 4556,94 долари США; заборгованість за відсотками у розмірі - 218937,35 долари США; заборгованість з пені та комісії у розмірі 379,94 долари США, а також витрати, пов`язані із вчинення виконавчого напису 1800,00 грн. Строк, за який проводиться стягнення - з 23.05.2007 року по 26.06.2017 року. Відповідно до розрахунку заборгованості сума заборгованості відповідача за наданим кредитом (тілом кредиту), в тому числі залишком простроченої заборгованості за наданим кредитом, за вказаним кредитним договором станом на 19.09.2022 становить 4556,94 доларів США. У зв`язку з цим АТ КБ «Приватбанк» просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3 % річних від простроченої суми за порушення виконання зобов`язання за період з 01.04.2019 року по 20.11.2021 року, а саме в розмірі 361,06 доларів США. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд звертає увагу, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування 3 % річних виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, та нараховуються незалежно від вини боржника й незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання в силу прямої дії ч. 2 ст. 625 ЦК України. У ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року № 464/3790/16-ц. Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного суду, викладеної в постанові від 08.11.2019 року у справі за № 127/15672/16-ц зазначено, що зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, а тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, суд погоджується з розрахунком 3 % річних від простроченої суми наданим позивачем та враховуючи те, що валютою кредитування відповідача за договором є долари США, вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних від простроченої суми за порушення виконання зобов`язання за період з 01.04.2019 року до 20.11.2021 року у розмірі 361,06 доларів США. Також відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2481,00 грн. понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved