Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника адвоката Кукурудза Р.О., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1101823 від 20 жовтня 2022 року, звернулась до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя з позовною заявою до Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на спадкове майно, яку 26 грудня 2022 року було уточнено (а.с.19-24), та в якій позивач просить суд визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] (в тому числі на 1/4 частку у праві власності в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] сина [PERSON] та на 3/4 частки у праві власності в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] внука [PERSON] , який прийняв їх як спадщину після померлої [INFO] матері [PERSON] , однак не оформив своїх спадкових прав). В обґрунтування позову зазначено, що у позивача [PERSON] був син [PERSON] , [INFO] . З 04 травня 1985 року її син [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] [INFO] . Позивач вказує, що [INFO] у родині її сина народився онук [PERSON] . [INFO] син позивача - [PERSON] помер та заповіту не залишив. Спадщина, що відкрилась після його смерті, була прийнята позивачем, а також її невісткою (дружиною померлого) - [PERSON] . Позивач також зазначає, що 15 березня 2017 року вона разом з дружиною сина, як спадкоємці першої черги за законом, звернулись із заявами про прийняття спадщини до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори. На підставі цих заяв було заведено спадкову справу № 70/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] . У позовній заяві також вказано, що [INFO] померла невістка позивача - [PERSON] , яка також не залишила заповіту. Спадщина, що відкрилась після неї, була прийнята її сином (внуком позивача) - [PERSON] , як спадкоємцем першої черги за законом. 05 серпня 2020 року він звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. На підставі його заяви було заведено спадкову справу № 67/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] . В подальшому позивач вказує, що [INFO] помер онук позивача - [PERSON] , який заповіту не лишив. Спадщина, що відкрилась після нього, була прийнята позивачем як спадкоємицею другої черги за законом. 17 листопада 2021 року позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. На підставі її заяви було заведено спадкову справу № 130/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] . На обґрунтування поданого цивільного позову позивач вказує, що між нею та її невісткою [PERSON] спору про спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] , не існувало, так як 19 квітня 2017 року вони з нею уклали договір про поділ спадщини, який був посвідчений Четвертою запорізькою державною нотаріальною конторою за № 2-99. До складу спадщини увійшло наступне майно: квартира в цілому, 1/2 частка іншої квартири, 37/200 часток житлового будинку, земельна ділянка та автомобіль. На підставі зазначеного договору були видані відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом, а невістці [PERSON] , як співвласниці - свідоцтво про право власності на її частку у праві спільної власності подружжя на жилий будинок. Прийнявши спадщину після своєї матері [PERSON] , онук позивача - [PERSON] не встиг оформити спадкові права за життя, тому свідоцтва про право на спадщину у спадковій справі [PERSON] не видавались. Також у позові зазначено, що 05 жовтня 2022 року позивач, як єдина спадкоємиця після онука [PERSON] , звернулась до нотаріуса Кукурудз Т.Ю. із заявою про видачу їй свідоцтв про право на спадщину на частину спадкового майна, зокрема, на грошові вклади в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», а також на квартиру [ADDRESS] , яка належала її невістці [PERSON] та була успадкована онуком [PERSON] , котрий, однак, не оформив своїх спадкових прав. Для цього позивач подала нотаріусу правовстановлюючий документ на квартиру - договір купівлі-продажу квартири. Позивач зазначає, що в день її звернення нотаріус [PERSON] видала їй свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру вона відмовила та видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 416/02-31. При цьому нотаріус [PERSON] роз`яснила, що хоча договір купівлі-продажу квартири від 29 квітня 2016 року був укладений зі сторони покупця її невісткою [PERSON] одноосібно, проте згідно з п. 1.6 згаданого договору правочин купівлі-продажу квартири було вчинено за згодою її чоловіка (сина позивача) [PERSON] , тобто квартира перебувала не в особистій приватній власності [PERSON] , а у спільній сумісній власності подружжя сина позивача. Між тим, у спадковій справі її сина [PERSON] квартира згадана не була, а тому і позивач, і її невістка [PERSON] вважали квартиру її особистою приватною власністю, у зв`язку з чим не повідомляли про неї державному нотаріусу Четвертої запорізької державної нотаріальної контори. Тому позивач вказує, що умовна частка її сина [PERSON] у праві спільної власності на квартиру не увійшла до предмету договору про поділ спадщини від 19 квітня 2017 року та на неї не видавалося свідоцтво про право на спадщину. Між тим, оскільки за життя її сина [PERSON] та невістки [PERSON] їхні частки у праві спільної власності на квартиру, що становила майно подружжя, так і не були виділені, тому видати свідоцтва про право на спадщину ні на успадковану її частку від сина [PERSON] , ні на успадковану невісткою [PERSON] частку її сина (її чоловіка) [PERSON] , ні на частку її невістки [PERSON] у праві власності на спірну квартиру не вбачається можливим. Оскільки все інше майно сина [PERSON] , крім належної йому умовної частки у праві спільної власності на спірну квартиру, вже поділене між спадкоємцями, а перешкод до оформлення позивачем спадкових прав на решту майна невістки [PERSON] , що було успадковане її онуком [PERSON] , який за життя не оформив своїх спадкових прав, не існує, тому надалі позивачка зосередилась лише на юридичній долі спірної квартири. З моменту укладення невісткою позивачки - [PERSON] договору купівлі-продажу квартири від 29 квітня 2016 року та державної реєстрації за нею права власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно квартира [ADDRESS] перебувала у спільній сумісній власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , умовні ідеальні частки яких були рівними (по 1/2 у кожного). Від дня відкриття спадщини після сина позивача - [PERSON] його умовна ідеальна 1/2 частка у праві спільної власності подружжя увійшла до складу спадщини та була успадкована в рівних частках (по 1/4 в абсолютному вираженні) позивачем та її невісткою [PERSON] . У позові вказано, що згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а тому від дня відкриття спадщини після сина позивача - [PERSON] співвідношення умовних ідеальних часток у праві власності на спірну квартиру було таким: позивачу, [PERSON] , належала 1/4 частка, успадкована після сина; невістці позивача - [PERSON] належало загалом 3/4 часток, у тому числі 1/2 як її частка у спільному майні подружжя так і частка, що була успадкована нею після сина позивача (її чоловіка) [PERSON] . Від дня відкриття спадщини після невістки позивача - [PERSON] її умовні ідеальні 3/4 частки у праві власності на квартиру були успадковані онуком позивача [PERSON] , її єдиним спадкоємцем, однак спадкові права оформлені ним не були. Позивач обґрунтовуючи позовну заяву вказує, що оскільки вона є єдиною спадкоємицею після її внука [PERSON] , зазначені умовні ідеальні 3/4 частки у праві власності на спірну квартиру перейшли в порядку спадкування до неї, таким чином спірна квартира повинна належати їй в цілому (1/4 + 3/4 = 4/4=1). Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 02 січня 2023 року вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та за клопотанням позивача витребувано докази у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. (а.с.31). На виконання ухвали суду приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. надіслано до канцелярії суду матеріали спадкової справи № 130/2021 та спадкової справи № 67/2020 (а.с.40-153). 31 січня 2023 року представником відповідача Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради Наливайко І.М., яка діє на підставі довіреності № 02/03.3-20/00024 від 03.01.2023 року (а.с.160), подано до суду відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вказує на те, що відповідач не визнає даний цивільний позов, у зв`язку з необґрунтованістю вимог позивача (а.с.154-161). 02 лютого 2023 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Кукурудз Р.О., через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив, яка містить заперечення на відзив відповідача (а.с.162-176). 13 лютого 2023 року від представника відповідача Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради Наливайко І.М. до канцелярії суду надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с.177-179). Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 21 лютого 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 331/3677/22 та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.184-185). Від представника позивача [PERSON] - адвоката Кукурудза Р.О. надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, при цьому представник позивача не наполягає на фіксації судового засідання технічними засобами (а.с.192-193). У судовому засіданні представник відповідача Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради Ященко О.В., яка діє на підставі довіреності № 02/03.3-20/00023 від 03.01.2023 року (а.с.191), просить ухвалити рішення на підставі доказів, наявних у матеріалах цивільної справи, на розсуд суду. Крім того, через канцелярію суду представник відповідача подала заяву, із змісту якої вбачається, що представник відповідача просить суд розглянути дану цивільну справу без застосування технічних засобів фіксації судового процесу (а.с.190), та підтримала дане клопотання у судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Враховуючи те, що сторони по справі надали клопотання, в яких просять розглянути справу без застосування технічних засобів фіксації, то фіксування судового процесу судом не здійснювалося, відповідно до вимог статті 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позиції учасників процесу, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видано районним бюро запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Жовтневої районної Ради депутатів трудящих міста Запоріжжя 18.11.1963 року (а.с.45). Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , яке видано Відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів 04 травня 1985 року, вбачається, що з 04 травня 1985 року син позивача [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , [INFO] (а.с.79). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видано Відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Шевченківської районної Ради народних депутатів міста Запоріжжя 19 квітня 1986 року, у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] (а.с.63). [INFO] [PERSON] помер, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 01.10.2016 року (а.с.77). 15 березня 2017 року [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом, звернулись до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, які зареєстровані за № 215 та № 216 (а.с.74, 75). На підставі наших заяв було заведено спадкову справу № 70/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.72-152). 19 квітня 2017 року [PERSON] і [PERSON] уклали договір про поділ спадщини, який був посвідчений державним нотаріусом Четвертої запорізької державної нотаріальної контори Грибачовою Л.Д. за № 2-99 (з.б.а.с.110-111). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] отримала в спадок квартиру [ADDRESS] (а.с.144). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] отримала в спадок транспортний засіб марки ВАЗ моделі 111940 (з.б.а.с.145). Відповідно до копії свідоцтва про право власності [PERSON] отримала в спадок частки квартири [ADDRESS] (а.с.147). Відповідно до копії свідоцтва про право власності [PERSON] отримала в спадок 37/100 частки житлового будинку [ADDRESS] (а.с.149). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] отримала в спадок 37/200 частки житлового будинку [ADDRESS] (з.б.а.с.149). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] отримала в спадок земельну ділянку площею 0,0381 га, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 2310100000:01:004:0141 (а.с.151). [INFO] померла [PERSON] (невістка позивача), що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 12.03.2020 року (а.с.62). 05 серпня 2020 року [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю., яка була зареєстрована за № 161 (з.б.а.с.61). На підставі даної заяви було заведено спадкову справу № 67/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.61-71). Оглянувши матеріали спадкової справи, суд приходить до висновку, що [PERSON] не встиг оформити спадкові права за життя, тому свідоцтва про право на спадщину у спадковій справі [PERSON] не видавались. [INFO] помер внук позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видано Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 08.11.2021 року (з.б.а.с.42). 17 листопада 2021 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. із заявою про прийняття спадщини, яка була зареєстрована за № 357 (з.б.а.с.41). На підставі даної заяви було заведено спадкову справу № 130/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.41-60). 05 жовтня 2022 року [PERSON] , як єдина спадкоємиця після онука - [PERSON] , звернулась до нотаріуса Кукурудз Т.Ю. із заявою про видачу їй свідоцтв про право на спадщину на частину спадкового майна, зокрема, на грошові вклади в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», а також на квартиру [ADDRESS] , яка належала її невістці [PERSON] та була успадкована онуком [PERSON] , який не оформив своїх спадкових прав (з.б.а.с.33). Для цього [PERSON] подала нотаріусу правовстановлюючий документ на квартиру договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Таранушенко В.М. 29.04.2016 року за № 250 (з.б.а.с.57-58). В день звернення [PERSON] до нотаріуса Кукурудз Т.Ю., остання видала їй свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (а.с.56), однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] нотаріус відмовила та видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 416/02-31 від 05.10.2022 року (з.б.а.с.59-60). Як зазначено у п. 3.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, відповідно до ст. 1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Розглядаючи спори, пов`язані із спадкуванням частки майна, що у спільній сумісній власності, судам слід звертати увагу на те, що згідно із ст. 368 ЦК України спільною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Із змісту статті 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено таким чином: «Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила 1/2». Визначення судами частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (квартиру) за померлими суперечить вимогам ст. 3 ЦПК України, статей 27-31 ЦПК України, оскільки судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв`язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. При розгляді справ про спадкування питання про частку у спільній сумісній власності подружжя вирішується із врахуванням офіційного тлумачення ч. 1 ст. 61 СК України, наданого у Рішенні Конституційного Суду України у справі № 17-рп/2012 від 19.09.2012 року. В той же час, враховуючи, що позивач [PERSON] спадкую частки обох членів подружжя у праві власності на спірну квартиру, ні потреби, ні можливості визначити в судовому порядку частки у спільному майні подружжя наразі немає. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що син позивача - [PERSON] не укладав зі своєю дружиною (невісткою позивача) [PERSON] ні шлюбного договору, ні будь-яких інших домовленостей, які б змінювали розміри їхніх часток у спільному майні подружжя порівняно із засадами, визначеними законом. Враховуючи вищезазначене, підстав для відступу від засад рівності часток подружжя в їхньому спільному майні не вбачається. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За змістом ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Згідно пункту\~23\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування»\~№ 7\~від 30\~травня 2008\~року,\~свідоцтво про\~право на\~спадщину видається\~за письмовою\~заявою спадкоємців,\~які прийняли\~спадщину в\~порядку,\~установленому цивільним\~законодавством.\~За наявності\~умов для\~одержання в\~нотаріальній конторі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину вимоги\~про визнання\~права на\~спадщину судовому\~розглядові не\~підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням наведених вище положень закону право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у порядку, встановленому законодавством. Отже, за наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги про визнання прав на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Виходячи із змісту ст.ст. 1296-1299 ЦК України питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину (обґрунтування наведене за текстом ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.12.2015 року у справі № 6-30825ск15; від 27.01.2016 року у справі № 6-32843ск15; від 23.03.2016 року у справі № 6-32573ск15; 10.02.2016 року у справі № 6-28257ск15, а також п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року). Суд погоджується з твердженням позивача про те, що хоча договір купівлі-продажу квартири від 29.04.2016 року був укладений зі сторони покупця її невісткою [PERSON] одноосібно, проте, згідно з п. 1.6 згаданого договору, правочин купівлі-продажу квартири було вчинено за згодою її чоловіка (сина позивача) [PERSON] , тобто квартира перебувала не в особистій приватній власності [PERSON] , а у спільній сумісній власності подружжя сина позивача. Між тим, у спадковій справі її сина [PERSON] квартира згадана не була, а тому і позивач, і її невістка [PERSON] вважали квартиру її особистою приватною власністю, у зв`язку з чим не повідомляли про неї державному нотаріусу Четвертої запорізької державної нотаріальної контори. Враховуючи зазначене, позивач вірно вказує, що умовна частка сина позивача - [PERSON] у праві спільної власності на квартиру не увійшла до предмету договору про поділ спадщини від 19.04.2017 року та на неї не видавалося свідоцтво про право на спадщину, але ж оскільки за життя її сина [PERSON] та невістки [PERSON] їхні частки у праві спільної власності на квартиру, що становила майно подружжя, так і не були виділені, тому видати свідоцтва про право на спадщину ні на успадковану її частку від сина [PERSON] , ні на успадковану невісткою [PERSON] частку її сина (її чоловіка) [PERSON] , ні на частку її невістки [PERSON] у праві власності на спірну квартиру не вбачається можливим. Оскільки все інше майно [PERSON] , крім належної йому умовної частки у праві спільної власності на спірну квартиру, вже поділене між спадкоємцями, а перешкод до оформлення позивачем спадкових прав на решту майна невістки [PERSON] , що було успадковане її онуком [PERSON] , який за життя не оформив своїх спадкових прав, не існує, тому є логічним звернення до суду з даним позовом щодо спірної квартири. Суд також погоджується з тим, що з моменту укладення [PERSON] договору купівлі-продажу квартири від 29.04.2016 року та державної реєстрації права власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] перебувала у спільній сумісній власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , умовні ідеальні частки яких були рівними (по 1/2 у кожного). Від дня відкриття спадщини після сина позивача - [PERSON] його умовна ідеальна 1/2 частка у праві спільної власності подружжя увійшла до складу спадщини та була успадкована в рівних частках (по 1/4 в абсолютному вираженні) позивачем та її невісткою [PERSON] . Слід зазначити, що згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тому від дня відкриття спадщини після [PERSON] співвідношення умовних ідеальних часток у праві власності на спірну квартиру було таким: позивачу, [PERSON] , належала 1/4 частка, успадкована після сина; невістці позивача - [PERSON] належало загалом 3/4 часток, у тому числі 1/2 як її частка у спільному майні подружжя та частка, що була успадкована нею після сина позивача (її чоловіка) [PERSON] . Від дня відкриття спадщини після [PERSON] її умовні ідеальні 3/4 частки у праві власності на квартиру були успадковані онуком позивача [PERSON] , її єдиним спадкоємцем, однак спадкові права оформлені ним не були. Аналізуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] є єдиною спадкоємицею після її онука [PERSON] , зазначені умовні ідеальні 3/4 частки у праві власності на спірну квартиру перейшли в порядку спадкування до неї, таким чином спірна квартира повинна належати їй в цілому (1/4 + 3/4 = 4/4=1). Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, приймаючи до уваги доведеність факту прийняття позивачем [PERSON] спадщини після смерті її онука та неможливість у нотаріальному порядку оформити своє право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , (в тому числі на 1/4 часту у праві власності в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] сина [PERSON] та на 3/4 частки у праві власності в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] внука [PERSON] , який прийняв їх як спадщину після померлої [INFO] матері [PERSON] , однак не оформив своїх спадкових прав), суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Вимог про стягнення з відповідача судового збору позивач не заявляла, а тому їх слід віднести за рахунок позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved