Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

16.08.2022 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернулася [PERSON] в особі представника адвоката Макаренка О.М. з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначено, що 12.10.2013 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між сторонами по справі. Від спільного шлюбу народилася дитина: [PERSON] , [INFO] . Наразі дитина проживає разом з позивачем, і повністю знаходиться на її утриманні. У добровільному порядку відповідач матеріальну допомогу дитині не надає. Позивач немає можливості самостійно утримувати їх дитину, дитині потрібні кошти для придбання одягу, продуктів харчування, медичних послуг, тощо. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає. Дитина наразі потребує значних грошових коштів, як на утримання так і на виховання, сама вона не в змозі забезпечити достатній прожитковий мінімум для дитини. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття від дня подання позову до суду. Ухвалою судді від 17.08.2022 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 04.10.2022 року відповідач [PERSON] надав відзив, в якому позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій формі не визнає, у зв`язку з тим, що він є особою з інвалідністю 3 групи з дитинства. Розмір його пенсії складає 2\~100,00 грн. Іншого заробітку, доходу він не має. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином. Свої інтереси в суді довірила представляти адвокату Макаренку О.М., який в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Дєєв М.В. у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково відповідач [PERSON] суду пояснив, що він постійно спілкується з дитиною, позивач кілька разів на місяць привозить сина до нього, та він залишається проживати з ним та його батьками, і в той час знаходиться на його хоч і малому, але забезпеченні. Єдиним джерелом його доходу є лише пенсія, розмір якої складає 2\~100,00 грн. Інших дітей у нього не має. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони від спільного шлюбу мають спільну дитину: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) (а.с. 11). Як вбачається з матеріалів позовної заяви, та не спростовується відповідачем, син [PERSON] дійсно проживає разом з\~\~матір`ю [PERSON] . Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 -Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть основну відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини в межах своїх здібностей і фінансових можливостей; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі\~за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що позивач сама обирає спосіб стягнення аліментів, що не може бути змінено судом. Така ж позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.02.2020 року у справі № 539/3532/18, в якій зазначено, що право вимагати зміну способу присудження аліментів належить виключно одержувачу аліментів, а не їх платнику. Відповідно до ст. 184 СК України суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі виключно за заявою одержувача. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так у судовому засіданні встановлено, що позивач прохає суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 5 000,00 грн. щомісячно, що згідно з чинним законодавством з 1 січня 2023 року є прожитковим мінімумом для дитини віком від 6 до 18 років. Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ № 626418 від 13.06.2022 року та пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , вбачається, що відповідачу [PERSON] встановлена третя група інвалідності у зв`язку із загальним захворюванням на строк до 01.07.2024 року, інвалід з дитинства (а.с. 27, 29). Відповідно до довідки замість пенсійного посвідчення (а.с. 28) [PERSON] перебуває на обліку в ПФУ і отримує пенсію по інвалідності (3 група, інвалід з дитинства). Декларацією прав дитини від 1959 року закріплено принцип № 4, зі змісту якого дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Положеннями ст. 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ видається, якщо заявлену вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір. Таким чином, відповідно до вивчених судом матеріалів справи, з`ясованих обставин справи, які досліджені доказами, враховуючи положення закону щодо гарантованого і рекомендованого розміру аліментів, враховуючи,що відповідач є особою з інвалідністю 3 групи та його дохід складається лише з пенсії по інвалідності,\~суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, та з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,\~щомісячно, до досягнення сином повноліття від дня подання позову до суду, в особі матері, допустивши рішення суду негайному виконанню. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дитини, не порушить прав сторін. Оскільки у ст. 161 ЦПК України, зазначено, що стягнення аліментів в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є вимогою про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, а отже суд не вийшов за межі обраного позивачем способу стягнення аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки позивач звернулась до суду із позовом 16.08.2022 року, від так аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати. Відповідно ст. 430 ЦПК України рішення суду підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, відповідно до п. 3 та п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» сторони у справі звільнені від сплати судового збору, то вказані судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: partial