Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

Позивач на підставі ст.104, 105, 110, 112 СК України звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, між нею та відповідачем, зареєстрований 24.06.2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис №391. В обгрунтування позову позивач вказала, що 24.06.2000 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу мають синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . По причині відсутності взаєморозуміння та різних поглядів на подружнє життя вони припинили фактичні шлюбні відносини з початку липня місяця 2022 року, з початку жовтня 2022 року вони намагалися налагодити стосунки, але дана спроба не дала позитивного результату, навпаки їх стосунки зіпсувалися повністю. На сьогоднішній день з неповнолітнім сином вона проживає в помешканні матері, син відвідує школу, вона працює на посаді головного державного інспектора Олександрівської державної податкової інспекції та здійснює догляд за мамою, у якої проблеми з зором, тому не має можливості виїхати до місця реєстрації та фактичного проживання відповідача. Вважає, що подальше сумісне проживання є неможливим та таким, що суперечитиме її інтересам та інтересам неповнолітнього сина. Вона не бажає, щоб син зростав в атмосфері сварок та непорозумінь між батьками. Термін на примирення просила суд не надавати. Ухвалою суду від 06.03.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 24-25). Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення (а.с.10). Відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав та просив надати строк на примирення терміном 6 місяців, оскільки бажає примиритись (а.с. 35-37). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Сторони перебувають в шлюбі з 24 червня 2000 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис №391, що підтверджується Свідоцтвом проодруження серія [NUMBER] від 24.06.2000 року (а.с.6). Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 18.07.2012 року, який проживає з позивачкою (а.с.7, 9). Шлюбні відносини сторони фактично припинили з липня 2022 року з причин різних поглядів на сімейне життя. Термін на примирення позивач просила не надавати. На даний час їхні шлюбні відносини фактично припинено, спільний побут та господарство не ведеться. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За приписами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частиною 2 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Частина 2 ст. 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно положень ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З огляду на викладене суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 грн. 60 коп. (а.с.1). На підставі викладеного та

Outcome: approved