Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше встановленого законом мінімуму, до повноліття дитини; також просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі прожиткового мінімуму для працездатної особи до досягнення дитиною віку 3-х років. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 05.03.2021, який зареєстрований Олевським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький). Від спільного проживання мають неповнолітнію дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Дитина мешкає разом з нею та знаходяться на її утриманні. Спільне житя позивачки з відповідачем не склалося. Вони припинили спільне проживання. Відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні неповнолітньої дитини, чим порушує право дитини на утримання до досягнення повноліття. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 28.02.2023 року було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає частково в частині стягення аліментів на утримання дитини. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини підтримує в повному обсязі, просить задовольнити; просила позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на утриманння дружини в розмірі прожиткового мінімуму для працездатної особи залишити без розгляду. Відповідно до ч.3\~ ст.131 ЦПК України\~учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно п. 1 ч. 3\~ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05.03.2021 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05.03.2021, який зареєстрований Олевським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), актовий запис №21. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] \~від 02.12.2021 року,\~ [PERSON] народився [INFO] , його батьками є: батько\~ - [PERSON] , мати\~ [PERSON] . Згідно відповіді Олевської міської ради Коростенського району Житомирської області № 709 від 09.03.2023 місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки ДП «Білокоровицьке лісове господарство» № б/н, [PERSON] працював у ДП «Білокоровицьке лісове господарство» з 05.04.2016 по 04.01.2023 на посаді сторож. Дохід (сума до виплати) за період з 01.09.2022 по 31.12.2022 року склав 23157,37 грн. Згідно довідки Філії «Білокоровицьке лісове господарство» ДП «Ліси України» № 8 від 20.03.2023 [PERSON] працює у Філії «Білокоровицьке лісове господарство» ДП «Ліси України» з 05.01.2023 по 04.01.2023 на посаді сторож. Дохід (сума до виплати) за період з 05.01.2023 по 28.02.2023 року склав 8568,59 грн. Мотиви суду. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Згідно з ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. За змістом ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин 1, 2 статі 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини (далі - Конвенція ООН про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно роз`яснень, які містять в пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо своєї дитини, передбаченого статтею 141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, суд виходить з необхідності забезпечення права дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, враховуючи, що добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації обов`язку з утримання дитини не досягнуто, суд задовольняє позов. Задовольняючи позов суд виходить із того, що [PERSON] є працездатним і як батько зобов`язаний матеріально утримувати свою дитину, забезпечивши його мінімально необхідними благами, які потрібні для життя та виховання. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] визнано позовні вимоги в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину, що підтверджується з його заяви. Таким чином, суд\~дійшов висновку, що відповідач\~ має обов`язок утримувати\~неповнолітнього сина\~\~для забезпечення його права на достатній життєвий рівень,\~а тому\~позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на\~утримання неповнолітньої\~дитини - сина [PERSON] , [INFO] , суд вирірує задовольнити, та стягнути аліменти на\~утримання неповнолітньої\~дитини з відповідача\~в судовому\~порядку\~згідно вимог\~ст.\~183\~СК України\~ в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача до\~повноліття\~ сина - [PERSON] , [INFO] , тобто до [INFO] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому, вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на\~утримання неповнолітньої\~дитини - сина [PERSON] , [INFO] , на користь позивачки підлягають задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 27.02.2023 року. При цьому, позивачка також просила суд у позовній заяві стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі прожиткового мінімуму для працездатної особи до досягнення дитиною віку 3-х років. Проте до суду нею подано заяву, в якій [PERSON] просила позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на утриманння дружини в розмірі прожиткового мінімуму для працездатної особи залишити без розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Положеннями п.1 ч.2 ст.47 ЦПК України передбачено, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд виносить ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що оскільки позивачка до початку судового розгляду просила залишити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на її користь аліментів на її утримання в розмірі прожиткового мінімуму для працездатної особи до досягнення дитиною віку 3-х років, то її заява підлягає задоволенню, та вимоги в цій частині слід залишити без розгляду. Питання про стягнення судового збору судом вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України. Так як позивачка звільнена від сплати судового збору, то суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір. Враховуючи викладене та

Outcome: approved