Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, у якому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову вказує, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22.04.2020. Від шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] ,та [PERSON] , [INFO] . З серпня 2019 відповідач проживає окремо, з дітьми бачиться близько одного разу в декілька місяців, зустрічі тривають не довше 20 хвилин, рідко спілкується по телефону. Відповідач не цікавиться життям дітей, їх здоров`ям, успіхами у навчанні, не приймає участі у їх вихованні, розвитку, утриманні. Остання обставина зумовила необхідність звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей, справа на даний час перебуває на розгляді у Бердичівському міськрайонному суді Житомирської області. Окрім того, відповідач створив нову сім`ю, життям дітей більше не цікавиться, на неодноразові звернення про підтримання відносин залишаються безрезультатними. Викладене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків та реалізації батьківських прав, що є підставою для їх позбавлення. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 01.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Залучено до участі у справі орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Глуховецької селищної ради Хмільницького району Вінницької області. Клопотання позивача про виклик свідків задоволено. Ухвалою суду від 29.11.2022 клопотання представника відповідача задоволено, відкладено проведення підготовчого засідання. 14.12.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, за яким відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що 16.03.2022 уклав шлюб та усиновив двох дітей теперішньої дружини. В період часу з 07.10.2022 по даний час не може особисто спілкуватися з дітьми, а саме через те, що разом зі своєю сім`єю є біженцями, які проживають у м. Моринь, Польща. Окрім того, починаючи з 27.11.2022 по 01.12.2022 перебував на лікуванні у згаданому місті, йому було здійснено оперативне втручання. Звертає увагу, що факт несплати аліментів відсутній, адже на даний час цивільна справа 274/4638/22 про стягнення аліментів ще перебуває на розгляді у Бердичівському міськрайонним суді Житомирської області. Також вказує, що спілкується з дітьми в телефонному режимі, любить своїх дітей, бажає брати активну участь у їх вихованні, проводити з ними спільно час та підтримувати родинні відносини, а тому у задоволенні позову просить відмовити. Ухвалою суду від 19.01.2023 залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору виконавчого комітету Бердичівської міської ради (орган опіки та піклування), проведення підготовчого засідання відкладено. Ухвалою суду від 14.02.2023 закрито проведення підготовчого судового засідання, справу призначено до судового розгляду. На виконання вимог ухвали суду 09.03.2023 на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] 15.03.2023 на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Глуховецької селищної ради Хмільницького району Вінницької області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач позов підтримала з викладених у позовній заяві обставин, просила його задовольнити. Додатково пояснила, що діти люблять батька, але батько не у достатній мірі їм приділяє увагу. Починаючи з 2019 по 2021 спілкувався телефоном з дітьми близько 1-3 разів на місяць. У 2021 році позивач працювала в Києві, у цей час було так, що батько забирав доньок на 2 тижні до себе. Тривало це з середини грудня 2021 і до кінця лютого 2022. Проте, в подальшому відповідач приїздив до дітей періодично, привозив гостинці, але такі зустрічі були короткими і недостатніми на думку позивача. Окрім того, 8.03.2022 вона зареєструвала новий шлюб з чоловіком та просила дозволу у відповідача на всиновлення доньок її чоловіком у другому шлюбі, натомість відповідач не погодився на це. Після вказаних подій, на думку позивача, відповідач не привітав особисто старшу доньку з днем народження, а передав подарунки через вітчима. Також пояснила, що коштами добровільно не допомагав, що змусило її звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів і тільки за рішенням суду відповідач почав сплачувати аліменти на дітей. Представник відповідача проти задоволення позову заперечила з підстав, викладених у відзиві. Додатково пояснила, що батько з дітьми спілкується, цікавиться ними, передає гостинці, що не заперечується позивачем. В період роботи позивача у м. Києві, здійснював догляд за ними, що також підтвердила позивач. З 7.10.2022 відповідач не міг спілкуватися з дітьми, оскільки перебував на амбулаторному лікуванні в іншій країні. Зауважила, що за рішенням суду у повному обсязі сплачує аліменти на дітей. Окрім того, звертає увагу, що висновок, наданий органом опіки та піклування, не може відображати об`єктивно обставини, адже позивач проживає у тому населеному пункті лише з 22.08.2022. Представники третіх осіб подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Статтею 223 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання. Так, відповідно до ч.ч.3,4 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням думки учасників провадження, суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності представників третіх осіб та відповідача, адже його інтереси представляє представник. Поряд з цим, суд враховує складність справи, її важливість насамперед для інтересів дитини, розумні строки розгляду. При розгляді цивільної справи здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Відповідно до пунктів 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з ч.ч. 1-4 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч.1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Отже, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Як роз`яснено у п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 N3 (із наступними змінами) „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , записані: [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , записані: [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки Глуховецької селищної ради Хмільницького району Вінницької області від 06.09.2022 за №2-588 разом з [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] проживають без реєстрації неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Довідкою від 29.08.2022 за №04-05/73, виданою Жежелівським ЗНВК І-ІІІ ст. підтверджується, що [PERSON] , [INFO] є ученицею 2 класу даного навчального закладу. Згідно характеристики [PERSON] , складеної Жежелівським ліцеєм за №04-05/119 від 12.10.2022, мати приділяє достатню увагу навчанню і вихованню доньки. Постійно підтримує зв`язок із закладом і класним керівником. Батько не приймає участі у освітньому процесі, не цікавиться шкільними справами доньки. Довідкою від 29.08.2022 за №04-05/72, виданою Жежелівським ЗНВК І-ІІІ ст. підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , є вихованкою старшої групи дошкільного підрозділу даного навчального закладу. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 08.03.2023 за №02.2-06/407 визнано недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У висновку зазначено, зокрема, що працівниками міської служби у справах дітей проведені бесіди з батьками, дитиною. [PERSON] пояснила, що колишній чоловік недостатньо приймає участь у житті дітей, інколи бачився з ними, інколи допомагає матеріально, тому його слід позбавити батьківських прав. Малолітня [PERSON] повідомила, що тато телефонував та вітав її з днем народження в січні 2023, а також передав їм з сестрою подарунки. Хоче щоб тата позбавили батьківських прав, оскільки він рідко до них приходить. Малолітня [PERSON] має малий вік, тому не висловила свої думки в присутності працівника міської служби у справах дітей. [PERSON] в ході спілкування засобом телефонного зв`язку повідомив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав, оскільки перебуває за кордоном з дітьми спілкується по телефону коли є можливість, передавав їм одяг, продукти, кошти. З об`єктивних причин не може з ними частіше бачитися. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Глуховецької селищної ради Хмільницького району Вінницької області, затвердженого рішенням виконавчого комітету за №8 від 31.01.2023, визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У висновку зазначено, зокрема, що зі слів матері [PERSON] батько дівчат ухиляється від виконання батьківських обов`язків, вихованням та утриманням дітей не займається, життям доньок не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з дівчатками та приймати участь у їх вихованні. Відповідно до довідок, наданих свідками та усних свідчень сусідів [PERSON] та [PERSON] , протягом останнього року батько не з`являвся до дітей, не цікавиться життям дівчат, їх не забезпечує, що говорить про ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню доньок. Допитана в судовому засіданні 16.03.2023 свідок [PERSON] , пояснила, що 4 роки знає позивача, остання є дружиною її брата. В Жежелеві свідок разом проживає з позивачем в одному будинку. Пам`ятає, що відповідач рідко телефонував дітям, а якщо і телефонував, то розмова тривала 5- 10 хвилин. Ій відомо, що на час роботи позивача в Києві, діти проживали взимку разом з батьком. Після початку військової агресії проти України відповідач тричі приїжджав до дітей, привозив іграшки, фрукти, цукерки. Свідок [PERSON] повідомила, що з липня 2022 проживає разом з позивачем в одному будинку та була свідком того, що батько двічі телефонував до доньок, спілкування тривало близько 15 хвилин. Пам`ятає, що відповідач приїжджав літом, привозив книжки, різні смаколики донькам. Вирішуючи позовні вимоги, суд бере до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і допускається тоді, коли неможливо змінити ставлення батьків до виховання дитини. Так, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. При цьому, суд приймає до уваги ставлення батька до дітей, бажання спілкуватися і приймати участь у їх вихованні. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» зазначається «що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Враховуючи те, що відповідач заперечує проти позбавлення батьківських прав, надає матеріальну допомогу дітям (подарунки, іграшки, солодощі, сплачує аліменти), спілкується з дітьми, приїздить до них, займався їх доглядом у період відсутності позивача, що підтвердила і сама позивач в судовому засіданні, отже висновок Глуховецької селищної ради Хмільницького району Вінницької області, не підтверджує, що відповідач свідомо та остаточно знехтував своїми обов`язками відносно дітей, втратив цікавість до них, а інтереси дітей вимагають застосування такого крайнього заходу як позбавлення батька батьківських прав. При цьому позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини. Статтею 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи вищевикладене, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Суд, дослідивши висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Глуховецької селищної ради Хмільницького району Вінницької області, затвердженого рішенням виконавчого комітету за №8 від 31.01.2023, про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, вважає, що цей висновок не може бути прийнятий як достатній доказ у справі. За своїм змістом висновок органу опіки і піклування від 31.01.2023 є недостатньо аргументованим, містить лише загальні фрази, які не підтверджені належними та допустимими доказами; взагалі не містить даних щодо бажання (його відсутності) батька дітей та самих дітей спілкуватися з відповідачем; у висновку не наведено підстав та аргументів, які б вказували на можливість позитивного впливу такого рішення на інтереси малолітніх дітей сторін. Водночас, суд звертає увагу, що у висновку наданому органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 08.03.2023 за №02.2-06/407 вказано, що працівниками служби у справах дітей було проведено бесіду з відповідачем у телефонному режимі, який заперечує проти позбавлення його батьківських прав, бажає приймати участь у вихованні дітей. Зазначене, на переконання суду, викликає обґрунтовані сумніви у правильності, достовірності та об`єктивності висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Глуховецької селищної ради Хмільницького району Вінницької області. З урахуванням наведених обставин, позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дітей батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав за вказаних у позові підстав є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed