Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

У жовтні 2022 року ГУ ПФУ в м. Києві звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві перебувала громадянка [PERSON] , та отримувала пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ. Київським національним університетом імені Тараса Шевченка було повідомлено ГУ ПФУ в м. Києві, що [PERSON] наказом ректора від 06.02.2020 року № 503-33 була відрахованана з числа студентів за невиконання індивідуального навчального плану з 20.01.2020 року. Таким чином, в наслідок цього у [PERSON] виникла переплата пенсії за період з 01.02.2020 року по 31.08.2020 року в сумі 23 228,00 грн. З 01.09.2020 [PERSON] була повторно зарахована студентом Київського національного університету імені Тараса Шевченка, їй було поновлено пенсію, з якої нею сплачено борг в сумі 4 373,00 грн. За твердженнями представника позивача, [PERSON] припинено виплату пенсії з 01.09.2021 року у зв`язку із закінченням навчання. При цьому, залишок переплати пенсії становить 18 856,00 грн., які представник позивача простить стягнути з відповідача. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив позов задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним, будь-яких заяв не надала. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Зазначений закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України. Згідно ч. 5 ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії в разі втрати годувальника призначаються незалежно від тривалості служби. Відповідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Частиною 4 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не більш як до досягнення ними 23 років. Діти-сироти мають право на пенсію в разі втрати годувальника до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні. На обліку в ГУ ПФУ в м. Києві перебувала громадянка [PERSON] , та отримувала пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ. Київським національним університетом імені Тараса Шевченка було повідомлено ГУ ПФУ в м. Києві, що [PERSON] наказом ректора від 06.02.2020 року № 503-33 була відрахована з числа студентів за невиконання індивідуального навчального плану з 20.01.2020 року. Таким чином, в наслідок цього у [PERSON] виникла переплата пенсії за період з 01.02.2020 року по 31.08.2020 року в сумі 23 228,00 грн. З 01.09.2020 [PERSON] була повторно зарахована студентом Київського національного університету імені Тараса Шевченка, їй було поновлено пенсію, з якої нею сплачено борг в сумі 4 373,00 грн. [PERSON] припинено виплату пенсії з 01.09.2021 року у зв`язку із закінченням навчання. При цьому, залишок переплати [PERSON] пенсії становить 18 856,00 грн., які представник позивача простить стягнути з відповідача. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому, відповідачем жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ГУ ПФУ в м. Києві про стягнення безпідставно отриманих коштів є законними і обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved