Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про зняття арешту посилаючись на те, що в листопаді 2021 року під час звернення до банку йому стало відомо про те, що на його рахунки було накладено арешт в межах виконавчого провадження № 55681886. 25.04.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було видано виконавчий напис за реєстровим № 3668 про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в розмірі 47 643,08 грн. за кредитним договором № k3xrFU05050088 від 26.06.2007 року. 02.02.2018 року головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 55681886 з примусового виконання вказаного напису нотаріуса. 03.09.2018 року виконавець виніс постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно, що йому належить. 25.02.2019 року виконавець виніс постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на будь-яких розрахункових, депозитних та карткових рахунках в банківських та фінансових установах згідно супровідного листа. 14.04.2020 року виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». В подальшому виконавчий напис на примусове виконання не направлявся, у зв`язку з чим відсутні підстави для продовження дії заходів, вжитих державним виконавцем з примусового виконання виконавчого документа у виконавчому провадженні № 55681886. Крім того, питання заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» вирішено. До суду позивач не з`явився, представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність, та задоволення позовних вимог у повному обсязі. До суду представник відповідача - Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не з`явився, надіслав лист про слухання справи без його присутності. Представник відповідача АТ КБанк «ПриватБанк» подав заяву про слухання справи без його присутності, проти задоволення позову заперечувв з підстав викладених у відзиві. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 01.02.2022 року. 03.02.2022 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями, визначено головуючого суддю. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.02.2022 року відкрито провадження у справі. 01.07.2022 року зареєстровано відзив на позовну заяву. Ухвалою від 06.02.2023 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. В суді встановлено, що 25.04.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. видано виконавчий напис, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за Кредитним договором № k3xrFU05050088 від 26.06.2007 року у розмірі 44 643,08 грн. та витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису в сумі 3 000,00 грн. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 3668. 02.02.2018 року на підставі виконавчого напису головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 55681886. Постановою від 03.09.2018 року виконавець наклав арешт на майно боржника. 25.02.2019 року виконавець виніс постанову, якою наклав арешт на грошові кошти, що містяться на будь-яких розрахункових, депозитних та карткових рахунках [PERSON] в банківських та фінансових установах зазначених в супровідному листі до даної постанови. Згідно постанови старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 14.04.2020 року виконавчий напис № 3668 від 15.04.2017 року повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». По даній справі позивач просить зняти арешт з коштів, що містяться на рахунках відкритих на його ім`я, накладених постановою про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 55681886 від 25.02.2019 року, оскільки виконавчий напис стягувачем не пред`являвся, крім того питання боргу з банком вирішено. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; виконавчих написів нотаріусів; посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень. Згідно статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Верховний Суд в своїй постанові від 27.03.2020 року у справі № 817/928/17 зазначив, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. Частиною 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. По даній справі було встановлено, що арешт на кошти позивача накладено як на боржника, в рамках виконавчого провадження № 55681886 від 02.02.2018 року. Дане свідчить проте, що позивач, як сторона виконавчого провадження, має право на оскарження дій виконавця згідно ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 287 КАС України. Дане узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 24.05.2021 року (справа № 712/12136/18) та від 19.01.2022 року (справа № 577/4541/20). Враховуючи викладене та норми законодавства, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed