Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача у якому, з урахуванням заяви від 30 січня 2023 року, просить у квартирі [ADDRESS] : у користування позивача виділити житлову кімнату площею 13,8 кв.м, а також балкон площею 1,7 кв.м; у користування відповідача виділити житлову кімнату площею 11,3 кв.м, комору площею 0,8 кв.м, коридор площею 3,1 кв. м; в загальному користуванні сторін залишити коридор площею 4,0 кв.м, кухню площею 6,6 кв.м, санвузол площею 2,5 кв.м; розділити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються у квартиру (центральне постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків та прибудинкових територій) відповідно до встановленого порядку користування квартирою. В обґрунтування позову покликається на те, що сторонам на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . Між сторонами часто виникають побудові конфлікти, сварки, непорозуміння, суперечки щодо користування, утримання та збереження квартири. У зв`язку із цим, виникла необхідні встановлення порядку користування спірною квартирою у відповідності до вже установленого між співвласниками фізичного порядку користування такою. Окрім цього, відповідач відмовляється брати участь в оплаті за житлово-комунальні послуги, а тому просить розділити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг. У зв`язку із наведеним та у відповідності до ст. ст. 355, 358, 360 ЦК України просить позов задовольнити. Згідно з ст. 141 ЦПК України вирішити питання судових витрат. Відповідачем не подано відзив, який би містив заперечення на позов. Третьою особою подано до суду пояснення та додаткові пояснення на позов, які містять наступні аргументи. Заперечує щодо позовної вимоги про розподіл особового рахунку на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються у квартиру, адже таке можливе лише за умови поділу майна у натурі. Дані спірні правовідносини між сторонами стосуються порядку користування квартирою. Відтак, здійснити розподіл рахунку на послуги з утримання будинку та прибудинкової території не є можливим з урахуванням Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, затверджених постановою КМУ від 01.06.2011 № 869. Щодо розподілу рахунків на послуги центральне постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів, то між третьою особою та виконавцями таких послуг відсутні договірні відносини, а відтак і розподіл рахунків не є можливим із сторони третьої особи. Позивачем подано до суду пояснення щодо позову у яких зазначено наступне. Відповідно до Статуту третьої особи остання здійснює нарахування та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачі таких послуг, а відтак третя особа зобов`язана здійснювати нарахування на сплату за житлово-комунальні послуги на кожного співвласника окремо, а тому з кожним має бути укладено окремий договір про відкриття особового рахунку. Відповідно п. п. 10, 13 до Правил користування приміщенням жилих будинків і гуртожитків у разі, якщо між сторонами відсутня згоди щодо оплати за отримання житлово-комунальні послуги то плата розподіляється між співвласниками відповідно до площі приміщення якими вони користуються. Просить позов задовольнити. 19 грудня 2022 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 30 січня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. Представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. Відповідачем подано до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Проти позовних вимог не заперечує та погоджується із ними у повному обсязі. Представником третьої особи подано до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча повідомлялись про час, дату та місце судового засідання, а тому з урахуванням поданих заяв суд вважає за можливе провести розгляду справи у відсутності осіб, що не з`явились . Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного. Суд установив, [PERSON] та [PERSON] (прізвище змінено на [PERSON] після укладення шлюбу) на праві спільної часткової власності по частки належить квартира [ADDRESS] . Дані обставини підтверджено копією витягу про державну реєстрацію прав від 13 вересня 2012 року номер витягу 35492901 та копією свідоцтва про прийняття спадщини від за законом від 17 листопада 2022 року /а.с. 9,12/. Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виготовлений Київським міським бюро технічної інвентаризації станом на 20 жовтня 2022 року, інвентаризаційна справа № 26496, убачається, що загальна площа квартири 43,8 кв.м, житлово площа 25,1 кв.м, наявні дві житлові кімнати площею 11,3 кв.м та 13,8 кв.м коридори площею 4,0 кв.м та 3,1 кв.м, комора площею 0,8 кв.м, кухня площею 6,6 кв.м, санвузол площею 2,5 кв. м, балкон площею 1,7 кв.м. Позивач наводить аргументи про те, що між співвласниками квартири виникли неприязні відносини, часті конфлікти щодо порядку користування спірною квартирою, яка належить сторонам на праві часткової власності. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Відповідно до правової позиції викладеної у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності від 22.12.1995 № 20 квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року (справа № 6-1500цс15), постановах Верховного Суду від 08 вересня 2021 року (справа № 761/44705/19), від 22 липня 2022 року (справа № 344/698/18). Суд відмічає, що між співвласниками квартири склався наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] : позивач користується житловою кімнату площею 13,8 кв.м, а також балкон площею 1,7 кв.м; відповідач користується житловою кімнату площею 11,3 кв.м, коморою площею 0,8 кв.м, коридором площею 3,1 кв.м; у співвласників у загальному користуванні залишено коридор площею 4,0 кв.м, кухню площею 6,6 кв.м, санвузол площею 2,5 кв.м. Отже, позивачем визначено усі складові квартири, які підлягають визначенню між сторонами для порядку користування житловим приміщенням. Позивач наводить аргументи про те, що такий порядок користування нерухомим майном залишився між ним та відповідачем, будь-якого спору щодо встановлення іншого порядку користування між сторонами немає. Суд приймає такі доводи позивача, адже жодних заперечень щодо цього із сторони відповідача не подано, а навпаки погоджується на встановлення такого порядку користування. Відтак, суд прийшов до переконання про те, що фактичне користування сторонами житловими площами перевищує розміри ідеальних часток співвласника [PERSON] на 2,5 кв.м, що є незначним перевищенням її ідеальної частки і не порушує права іншого співвласника [PERSON] у житлові площі, а відтак суд прийшов до висновку про те, що можна відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку про те, що виділення сторонам цих кімнат відповідає вимогам закону, частці у спільному майні та не призведе до порушення житлових прав співвласників квартири; адже баланс інтересів співвласників при користуванні квартирою не порушить права один одного, а тому за таких обставин, позовні вимоги щодо встановлення порядку користування спірною квартирою відповідає вимогам закону та підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги про розподіл особового рахунку на оплату житлово-комунальних послуг між співвласниками квартири, суд відмічає наступне. Суд повторно зазначає, що сторонам на праві спільної часткової власності належить вищевказана квартира та цим рішенням встановлено порядок користування спірною квартирою між двома співвласниками. Позивач наводить аргументи про те, що оскільки відповідач не бере участь в утриманні спільної квартири, адже не здійснює оплату за житлового-комунальні послуги, а відтак необхідно здійснити розподіл особових рахунків з урахування визначеного порядку користування квартирною між двома співвласниками. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно з ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 10 Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 (далі - Правила) мешканці квартири, житлового приміщення у гуртожитку, в яких проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; можуть обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. За умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири, житлового приміщення у гуртожитку щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку; за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар). Відповідно до Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань ЖКГ України від 27.06.2008 №190 споживач забезпечує виконання технічних умов та підключення об`єктів до систем централізованого питного водопостачання та водовідведення згідно із цими Правилами. Приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення здійснюється відповідно до технічних умов, виданих виконавцем послуги з централізованого водопостачання / централізованого водовідведення, та розробленого і затвердженого в установленому порядку проєкту на приєднання. Згідно п. 4.5.7 Кодексу систем розподілу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 310 у випадку якщо за однією адресою відбувається виділ частки майна (приміщення) співвласників із спільної сумісної власності, внаслідок чого кожен із співвласників набуває права власності на окрему частку такого майна, перерозподіл потужності між власниками не потребує розробки та видачі технічних умов, якщо не збільшується величина сумарної приєднаної потужності об`єкта архітектури та/або не змінюється категорія надійності електропостачання електроустановки. У цьому випадку роботи, що забезпечують перерозподіл потужності та облік електричної енергії, здійснюються ОСР після внесення кожним із власників (співвласників) плати за монтаж (демонтаж) додаткових елементів мережі та встановлення окремих вузлів обліку. Відповідно до п. п. 2.3.6, 2.3.7 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312, послуги з облаштування вузла обліку електроустановки або реконструкції вузла обліку надаються споживачу постачальником послуг комерційного обліку електричної енергії відповідно до договору про надання послуг комерційного обліку та Кодексу комерційного обліку. Надання споживачу замовлених ним послуг з облаштування вузла обліку або реконструкції вузла обліку електричної енергії здійснюється за рахунок споживача. У разі розділення обліку електричної енергії оплата послуг облаштування вузла обліку або реконструкції вузла (вузлів) обліку електричної енергії здійснюється за рахунок осіб, з ініціативи яких проводиться відповідне розділення. Також слід зазначити, що відповідно до п.1 Глави 3 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494 договір розподілу природного газу має бути укладений оператором газорозподільної мережі з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через газорозподільної мережі, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора газорозподільної мережі. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається. За однією поштовою адресою укладається один договір розподілу природного газу з побутовим споживачем. У випадку наявності у побутового споживача декількох об`єктів за різними поштовими адресами укладаються окремі договори розподілу природного газу по цих об`єктах. Якщо об`єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні. Відповідно до п. 29, 30, 32 Правил надання послуг з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 05.09.2018 № 712 плата за послугу з управління вноситься щомісяця до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, якщо інший порядок та строки не визначені договором управління. За бажанням співвласника оплата послуги з управління може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Співвласник не звільняється від обов`язку оплати послуги з управління у разі тимчасової відсутності його та/або членів сім`ї. Ціна послуги з управління встановлюється договором управління з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором управління, та включає: витрати на утримання багатоквартирного будинку, прибудинкової території, поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису. Аналізуючи наведені положення норм права, суд прийшов до переконання про те, що відкриття окремих особових рахунків на кожного із співвласників на оплату житлово-комунальних послуг: централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, вивезення побутових відходів та послуги на утримання будинків та споруд та прибудинкової території, можливе лише після виділення часток кожного із співвласників в натурі, та встановлення окремих обчислювальних приладів щодо окремих видів житлово-комунальних послуг. У зв`язку із встановленим, суд прийшов до переконання про те, що оскільки між співвласники встановлено порядок користування спільною частковою власністю без виділення часток у натурі, житлово-комунальні послуги отримують у відповідності до вимог чинного законодавства, а відтак підстави для задоволення позовної вимоги про розподіл особового рахунку на оплату житлова-комунальних послуг також відсутні, а тому у такій позовній вимозі необхідно відмовити. Щодо доводів позивача про здійснення оплати за житлово-комунальні послуги особисто нею, що підтверджено платіжними документами, які містяться у матеріалах справи, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 ст. 544 ЦК України). Отже, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування. Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Будь-яких інших фактичних обставин, які б мали значення для правильного вирішення справи суд не встановив. Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу наданого позивачами окремо, а також в їх сукупності, суд прийшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 1984,80 грн, що підтверджено платіжним документом, який міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 992,40 грн.

Outcome: partial