Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей зазначивши, що 21.01.2015 року з відповідачем уклали шлюб, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області та зроблено актовий запис №12. Від спільного шлюбу мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалось, вони втратили взаєморозуміння та взаємоповагу, відповідачка зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Позивач з дітьми переїхав жити до своїх батьків. Відповідачка протягом 4 років не цікавиться розвитком та життям дітей. Просить суд постановити рішення про розірвання шлюбу між ним та відповідачкою та визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з ним. Представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, справу розглянути в її відсутність, подавши про це письмову заяву. Відповідачка позов визнала, подавши про це письмову заяву, погодилася на розгляд справи в її відсутність. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши письмові матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що 21.01.2015 року сторонами укладено шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області зроблено актовий запис №12. Від спільного шлюбу мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сторони втратили взаєморозуміння та взаємоповагу, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, разом не проживають, що є підставами для розірвання шлюбу між ними. Примирення не бажають, тому суд вважає, що збереження шлюбу між сторонами неможливо. Сторони мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідачка не заперечила проти того, щоб діти проживали з позивачем. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню. Визначаючи місце проживання неповнолітніх дітей сторін, суд керується положеннями ст.160 Сімейного Кодексу України та роз`ясненнями п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року, з яких слідує, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років - визначається нею самою. Враховуючи, що відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, то відповідно до ст.142 ЦПК України 50% сплаченого позивачем судового збору, сплаченого при поданні позову, підлягає поверненню йому з державного бюджету, а решта понесених судових витрат на його сплату стягується з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved