Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

Заступник керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради та Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] . З урахуванням заяви про зміну предмету позову, позивач просить суд: - скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Рацівської сільської ради Цьопи Б.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.09.2019 року № 48692583 в частині, на підставі якої здійснено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис за № 33234943 про право власності [PERSON] на будинок відпочинку з м/с С-1,с-2, за адресою: [ADDRESS] , та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на будинок відпочинку з м/с С-1,с-2, за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1914931771249; - стягнути на користь позивача з [PERSON] судові витрати по справі, що складаються із судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви у розмірі 4962 грн. Свої вимоги прокурор мотивував наступним. Міська база відпочинку вчителів у [ADDRESS] , створена у 1969 році на підставі рішення виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих від 07.05.1969. Згідно рішення Черкаського обласного виконавчого комітету від 10.06.1980 № 358, Черкаському обласному комітету профспілки працівників освіти за рахунок земель управління захисних споруд на Кременчуцькому водосховищі Черкаського району відведена земельна ділянка площею 1,67 га під базу відпочинку вчителів. Рішенням Черкаської обласної ради народних депутатів від 28.10.1994 «Про вилучення і надання земельних ділянок для несільськогосподарських потреб» Відділу освіти виконкому Черкаської міської ради під базу відпочинку була надана земельна ділянка 1,67 га у межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району. Державний акт на право постійного користування землею площею 1,67 га для розміщення бази відпочинку 22.09.1995 виданий Управлінню освіти Черкаського міськвиконкому. За інформацією, відображеною у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та Витязі з технічної документації про нормативно-грошову оцінку, дана ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, вид використання - під базу відпочинку вчителів. Згідно із рішенням Черкаської міської ради від 26.06.2003 «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління» комплекс будівель у [ADDRESS] , знаходиться у власності Черкаської міської ради, оперативному управлінні - Управління освіти Черкаського міськвиконкому. Відповідно до рішення Черкаської міської ради від 12.06.2018 № 2-3408 «Про внесення змін до рішення Черкаської міської ради від 26.06.2003 «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління» комплекс будівель у [ADDRESS] , знаходиться в оперативному управлінні Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради. Рішенням Черкаської міської ради від 12.06.2018 № 2-3419 «Про визначення балансоутримувачів комунального майна м. Черкаси» вказане майно закріплено на балансовому обліку Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради та комунальних закладів освіти міста. Разом з тим, відповідно до акта державного виконавця про реалізацію нерухомого майна від 10 жовтня 2012 року при примусовому виконанні наказу № 13/5026/746/12, виданого Господарським судом Черкаської області від 07 червня 2012 року про стягнення заборгованості з обслуговуючого кооперативу «Дніпро-2003» (далі - ОК «Дніпро-2003») на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] на суму 165 240 грн, 05 жовтня 2012 року товариством з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп» (далі - ТОВ «Укрспецторг Групп») відчужено на прилюдних торгах майно боржника, яке розташовано по [ADDRESS] . Згідно зі свідоцтвом про право власності від 17 жовтня 2012 року № 2-1825, виданим державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Дмитренком Д. М. на підставі акта державного виконавця про реалізацію нерухомого майна від 10 жовтня 2012 року, [PERSON] належить на праві власності будинок відпочинку літ. С-1, с-2 по [ADDRESS] , який належав боржнику у виконавчому провадженні - обслуговуючому кооперативу «Дніпро-2003» (далі - ОК «Дніпро-2003»), на підставі свідоцтва про право власності від 25 лютого 2011 року [NUMBER] . 16 вересня 2019 року рішенням державного реєстратора виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області Цьопи Б. А. здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 48692583, на підставі якого вчинено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 33234943про право власності [PERSON] на будинок відпочинку з м/с літ. С-1, с-2 по [ADDRESS] та здійснено державну реєстрацію права власності відповідача на вказане майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1914931771249. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 24 січня 2017 року, у справі № 707/376/14 позов Черкаської міської ради до ТОВ «Укрспецторг Групп», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: ОК «Дніпро-2003», Черкаська філія ТОВ «Укрспецторг Групп», відділ державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції, департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, задоволено. Визнано недійсними прилюдні торги, проведені 05 жовтня 2012 року на підставі договору № 24-0100/12 від 18 вересня 2012 року про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, визнані недійсними та скасовані свідоцтва від 17 жовтня 2012 року, якими посвідчено право власності на майно, що знаходиться по [ADDRESS] за відповідачами, які приймали участь у прилюдних торгах. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2019 року у справі № 707/376/14-ц (провадження № 61-24459 св 18) касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 24 січня 2017 року залишено без змін. Ураховуючи викладене, 16 вересня 2019 року, тобто на час здійснення реєстрації права власності на спірний будинок за [PERSON] прилюдні торги, проведені 05 жовтня 2012 року, були визнані недійсними, а отже, правочин, на підставі якого відповідачу видано свідоцтво про право власності, визнано недійсним. При розгляді справи № К/9991/34858/11 судами встановлено, що майно бази відпочинку, на якій розташовано будинок [PERSON] належить до комунальної власності міста та складає 54 літні будинки та господарські споруди, які перебувають на балансах загальноосвітніх навчальних закладів. Виконавчим комітетом Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області не враховано право користування Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради земельною ділянкою, на якій розташована база відпочинку. Отже, ОК «Дніпро-2003» не є і не було власником спірного майна, а тому [PERSON] , як член кооперативу, не може і не могла отримати право власності на зазначене нерухоме майно. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності Черкаської міської ради перебуває комплекс бази відпочинку вчителів, розташований по [ADDRESS] . Право власності Черкаської міської ради щодо спірного майна бази відпочинку, розташованої по [ADDRESS] , було предметом численних судових спорів та неодноразово підтверджувалось судовими рішеннями. Отже, державна реєстрація права власності відповідача на дачний будинок у комплексі будівель по [ADDRESS] є протиправною. В судовму засіданні проркурор та представник осіб, в інтересах яких заявлено позов, підтримали уточнені позовні вимог, з підстав викладених в позовній заяві. Стислий виклад позиції відповідача [PERSON] . Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Аполонова О.В., надійшов відзив, в якому представник заперечив проти позову. В обгрунтування своєї позиції зазначив наступне. Позивач просить скасувати реєстрацію на будинок відпочинку з м/с літ. С-1, с-2 по [ADDRESS] площею 83,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1914931771249, разом з тим жодним чином не обгрунтовує того, що за Департаментом освіти та гуманітарної політики ЧМР зареєстрований будинок площею 14,5 кв.м., а матеріали справи не містять жодного доказу перебування спірного нерухомого майна у власності Департаменту освіти та гуманітарної політики ЧМР. Крім того, представник відповідача зазначає, що прокурором обрано невірний спосіб захисту, оскільки позивач просить скасувати реєстрацію, разом з тим не просить визнати право власності на спірне нерухоме майно, яке ніколи не належало особам в інтересах яких звернувся прокурор і не належить на даний час. Також, представник відповідача звертає увагу суду, що позивач оцінює спірне майно в 434 грн. 50 коп., проте відповідно до оцінки, станом на 01.07.2022 року вартість об`єкту становить 702000,00 грн., а питання компенсації різниці між вартістю об`єкта позивач перед судом не ставить. В судовму засіданні, представник відповідача заперечив проти позову, з підстав викладених у відзиві. Заяви клопотання та інші процесуальні дії у справі. 11.02.2022 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області (головуючий по справі суддя Суходольський О.М.) даний позов прийнятий до розгляду, призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 20.04.2022 року рішенням Черкаського районного суду Черкаської області (головуючий по справі суддя Суходольський О.М.) даний позов був задоволений в повному обсязі. 07.06.2022 року постановою Черкаського апеляційного суду апеляційна скарга [PERSON] була залишена без задоволення, рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20.04.2022 року залишене без змін. 12.12.2022 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду касаційна скарга [PERSON] була задоволена частково, рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20.04.2022 року та постанова Черкаського апеляційного суду від 07.06.2022 року скасовано, справу в частині вимог до [PERSON] направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Причиною скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду, Верховний Суд вказав безпідставний розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що унеможливило належне встановлення фактичних обставин справи. 04.01.2023 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області дана цивільна справа прийнята до провадження, змінено порядок розгляду справи та здійснено перехід у загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 28.03.2023 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області підготовче провадження закрито, а справа призначена до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Міська база відпочинку вчителів у [ADDRESS] , створена у 1969 році на підставі рішення виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих від 07.05.1969. Згідно рішення Черкаського обласного виконавчого комітету від 10.06.1980 № 358, Черкаському обласному комітету профспілки працівників освіти за рахунок земель управління захисних споруд на Кременчуцькому водосховищі Черкаського району відведена земельна ділянка площею 1,67 га під базу відпочинку вчителів. Рішенням Черкаської обласної ради народних депутатів від 28.10.1994 «Про вилучення і надання земельних ділянок для несільськогосподарських потреб» Відділу освіти виконкому Черкаської міської ради під базу відпочинку була надана земельна ділянка 1,67 га у межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району. Державний акт на право постійного користування землею площею 1,67 га для розміщення бази відпочинку 22.09.1995 виданий Управлінню освіти Черкаського міськвиконкому. За інформацією, відображеною у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та Витязі з технічної документації про нормативно-грошову оцінку, дана ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, вид використання - під базу відпочинку вчителів. Згідно із рішенням Черкаської міської ради від 26.06.2003 «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління» комплекс будівель у [ADDRESS] , знаходиться у власності Черкаської міської ради, оперативному управлінні - Управління освіти Черкаського міськвиконкому. Черкаською міською радою 12.06.2018 прийнято рішення № 2-3419 «Про визначення балансоутримувачів комунального майна м. Черкаси», відповідно до якого в розділі «Майнові комплекси закладів освіти, що перебувають на балансовому обліку Централізованих бухгалтерій департаменту освіти та гуманітарної політики» визначено, що Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради є балансоутримувачем «Цілісного майнового комплексу нерухомого майна бази відпочинку вчителів» за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Черкаської міської ради від 12.06.2018 №2-3408 «Про внесення змін до рішення Черкаської міської ради від 26.06.2003 № 3-531 «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління» визначено, що комплекс нерухомого майна бази відпочинку вчителів, що знаходиться за адресою по [ADDRESS] знаходиться в оперативному управлінні Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради. Як наслідок, право власності Черкаської міської ради був предметом численних судових спорів та неодноразово підтверджувалось судами різних інстанцій. Так, Вищим адміністративним судом України 18.01.2012 року винесено ухвалу у справі №К/9991/34858/11 за позовом Департаменту освіти та гуманітарної політики виконавчого комітету Черкаської міської ради до виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради Черкаського району про скасування рішення та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, встановлено, що майно бази відпочинку належить до комунальної власності міста та складає 54 літні будинки та господарські споруди, які перебувають на балансах загальноосвітніх навчальних закладів. При цьому судом встановлено, що виконавчим комітетом Свидівоцької сільської ради Черкаського району не враховано право користування Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради земельною ділянкою, на якій розташована база відпочинку. Право власності Черкаської міської ради на комплекс будівель та споруд підтверджується і рішенням Господарського суду Черкаської області від 26.08.2020, залишеним без змін судом апеляційної інстанції, у справі № 925/111/20 за позовом обслуговуючого кооперативу «Дніпро-2003» до Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, треті особа на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради про визнання протиправними дій та скасування запису про державну реєстрацію права власності за Черкаською міською радою на комплекс бази відпочинку вчителів. Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у справі № 707/376/14-ц постановою від 24.07.2019 р. прийнято рішення, яким залишено без змін рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10.12.2015 та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 24.01.2017, якими визнано недійсними прилюдні торги, проведені 05.10.2012 на підставі договору № 24-0100/12 від 18.09.2012 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, визнано недійсними та скасовано свідоцтва, якими посвідчено право власності на майно, що знаходиться по [ADDRESS] , у тому числі, свідоцтва від 17.10.2012 року, яким посвідчено права власності на будинок відпочинку з м/с С-1,с-2 за [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. [PERSON] 16.09.2019 року звернулася до державного реєстратора із заявою про проведення державної реєстрації права власності на будинок відпочинку з м/с С-1,с-2. Як підставу для реєстрації права власності [PERSON] подала свідоцтво про право власності № [NUMBER] від 17.10.2012 року та довідку Обслуговуючого кооперативу «Дніпро-2003», про те, що вона дійсно є членом кооперативу та власником нерухомого майна, визначеного технічним паспортом на будинок відпочинку загальною площею 89 кв.м. Разом з тим, як вбачається з наданого представником відповідача [PERSON] - адвокатом Аполоновим О.В. відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 20.03.2023 року за [PERSON] відсутня будь-яка реєстрація на спірне нерухоме майно. Крім того, як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] належав будинок відпочинку площею 83,6 м.кв., а Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради є балансоутримувачем «Цілісного майнового комплексу нерухомого майна бази відпочинку вчителів» за адресою: [ADDRESS] . В складі даного комплексу наявний будинок відпочинку м/с С-1,с-2 площею 14,5 м.кв. Застосовані норми права. У частині першій статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України та статтею 319 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 327 ЦК України передбачено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Згідно з частиною першою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Відповідно до статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з його волі. Власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. Власник з дотриманням положень статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна. Висновки за результатами розгляду справи. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника. Тобто це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають враховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: з яких саме правовідносин сторін виник спір; чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Вище вказане повністю узгоджується з висновом викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80 гс 20). Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. У рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom) Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен забезпечити поновлення саме порушеного права особи, яка звернулася за судовим захистом. Прокурор у своїй позовній заяві вказує про те, що оспорюваним рішенням державного реєстратора та державною реєстрацією за відповідачем права власності на спірне нерухоме майно порушено права держави, як законного власника цього майна, разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, на час розгляду справи за відповідачем [PERSON] відсутня реєстрація на спірне нерухоме майно, а разом з тим, як зазначив прокурор в судовому засіданні спір не вирішений, оскільки департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради і на даний час фактично немає можливості розпорядитися належним йому майном. Отже заявлена прокурором вимога про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності та державної реєстрації права не є ефективним способом захисту, оскільки задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідним нерухомим майном, то така вимога не є нерозривно пов`язаною з вимогою про витребування майна із чужого незаконного володіння. При цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність відповідного рішення без заявлення вимоги про визнання його незаконним та скасування, оскільки таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які воно спрямовано. Вищевказане узгоджується з правовими висновками викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208 цс 18), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148 гс 19), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157 гс 19). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (частина перша статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування положень статей 387 і 388 ЦК України, тобто є неефективними. Власник з дотриманням положень статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Обрання прокурором неналежного способу захисту прав держави є самостійною підставою для відмови у позові, а тому суд вважає, що в позовних вимогах прокурора необхідно відмовити в повному обсязі. Розподіл судових витрат, вирішення інших процесуальних питань. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. В даному випадку суд повністю відмовив у задоволенні позову, в той час як відповідач не заявив про наявність у нього будь-яких документально підтверджених судових витрат, які підлягають розподілу.

Outcome: dismissed