Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

[PERSON] \~звернулась в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до ТОВ «Захід Агро», в якому просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, зобов`язавши відповідача повернути їй земельну ділянку площею 1,35 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Тесівської сільської ради Острозького району Рівненської області та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний офіс» Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Дяченка Р.Ю., індексний номер рішення: 39797003 від 21.02.2018, про державну реєстрацію права оренди ТОВ «Захід Агро», номер запису про інше речове право: 24948062 від 16.02.2018, з одночасним припиненням права оренди щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5624287600:09:002:0043 площею 1,35 га. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 1,35 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державним актом про право власності на землю серії ЯБ №070384 від 28.02.2005. Зазначає, що в серпні 2022 року їй стало відомо, що на належну їй земельну ділянку за ТОВ «Захід Агро» зареєстровано право оренди, при цьому договору оренди земельної ділянки 21.11.2017 між нею та ТОВ «Захід Агро» не укладалося. Вказує, що між нею та ТОВ «Захід Агро» наявний спір про право оренди на земельну ділянку, належну їй, оскільки договору оренди щодо передачі земельної ділянки вона не підписувала, його умов не погоджувала та на укладення такого договору нікого не уповноважувала. Посилаючись на те, що ТОВ «Захід Агро» користується земельною ділянкою без відповідної правової підстави, просить усунути перешкоди в її користуванні шляхом її повернення та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, належної їй. Ухвалою суду від 17.11.2022 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, відповідачу було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, а також зобов`язано ТОВ «Захід Агро» в строк до 05.12.2022 надати оригінал договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер 5624287600:09:002:0043, площею 1,35 га, яка розташована за адресою: Рівненська область, Рівненський район (в минулому Острозький район), Тесівська с/рада, з додатками та оригінали підтверджуючих документів про виплату за 2016-2022 роки для [PERSON] орендної плати за користування цією земельною ділянкою. Відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався та у визначений судом строк оригінал договору оренди землі від 21.11.2017 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5624287600:09:002:0043 суду не надав. Ухвалою суду від 17.01.2023 витребувано від Управління забезпечення надання адміністративних послуг виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області копію реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку з кадастровим номером 5624287600:09:002:0043, у тому числі, яка міститься в електронному вигляді в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, шляхом друку таких документів за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та, при наявності, оригінал договору оренди землі щодо зазначеної земельної ділянки. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, з підстав та доводів, наведених в позовній заяві. Додатково пояснив, що позивачка уклала договір оренди земельної ділянки з відповідачем в 2016 році, однак цей договір не реєструвався в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а договір від 21.11.2017 вона з відповідачем не укладала. Зазначив, що ненадання відповідачем оригіналу договору позбавляє позивача можливості просити суд про призначення почеркознавчої експертизи. Представник відповідача повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, розглянувши справу відповідно до ст.274 ЦПК України, за правилами спрощеного позовного провадження, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З державного акту на право приватної власності на землю серії ЯБ №070384 вбачається, що для [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 1,456 га, яка фактично складається з чотирьох земельних ділянок, одна з яких має кадастровий номер 5624287600:09:002:0043 площею 1,35 га та розташована на території Тесівської сільської ради Острозького району (на даний час Острозька ОТГ Рівненського району Рівненської області). Позивачка стверджує, що зазначену земельну ділянку в оренду передавала за договором від 11.10.2016, який належним чином не зареєстрований, а отже право оренди за ним не виникло, а договору оренди землі від 21.11.2017, укладеного від її імені, вона не підписувала. На підтвердження зазначеного позивачкою суду надано договір оренди землі від 11.10.2016 між нею та ТОВ «Захід Агро». З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] дізналась, що право оренди на належну їй земельну ділянку отримало ТОВ «Захід Агро». Підставою для державної реєстрації державним реєстратором вказаний договір оренди землі від 21.11.2017 між ТОВ «Захід Агро» та [PERSON] . Строк дії оренди за даною угодою встановлено 7 років. У частині 1 cт.627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За правилами ст.93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Разом з тим, визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі врегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. У статті 6 зазначеного Закону визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно з вимогами ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з ч.1 ст.19 Закону України «Про оренду землі», строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін. Право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (ч.1 ст.407 ЦК України). Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата. Статтею 18 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. За правилами ч.1 ст.2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Частиною 1 ст.90 ЗК України передбачено право власників земельних ділянок продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. У відповідності до ч.1, 2 ст.93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 5624287600:09:002:0043, площею 1,35 га, яка знаходяться на території Тесівської сільської ради Острозького району Рівненської області (на даний час Острозька ОТГ Рівненського району Рівненської області). В судовому засіданні встановлено, що на виконання ухвали суду про витребування оригіналу договору оренди земельної ділянки, площею 1,35 га, кадастровий номер 5624287600:09:002:0043 відповідач зазначеного договору не надав. Відповідно до положень ч.4 ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно положень Закону України «Про оренду землі», договір оренди укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Окрім того, згідно ст.16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної\~ділянки\~із\~земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Згідно ч.1, 2 ст.207\~ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Водночас, [PERSON] заперечує факт підписання нею 21.11.2017 договору оренди земельної ділянки, отримання нею будь-яких пропозицій щодо його укладення від ТОВ «Захід Агро», погодження між сторонами істотних умов вказаниого договору. В судовому засіданні встановлено, що у позивачки відсутній примірник договору оренди землі від 21.11.2017, за яким строком на сім років орендарем належної їй земельної ділянки стало ТОВ «Захід Агро», а вжиті нею заходи щодо отримання оригіналу договору оренди землі були безуспішними. Оскільки позивачка стверджує про неукладення зазначеного договору та на відсутність у неї його примірнику, то суд вважає, що саме на відповідача покладається обов`язок представити докази на підтвердження укладення договору оренди. Водночас, при вирішенні спору, суд керується положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України, якою визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.10 ст.84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. З врахуванням того, що відповідач не скористався правом подати відзив на позов, а отже не заперечує перед судом тверджень позивачки про неукладення нею договору оренди землі, зважаючи на те, що вказаний договір оренди земельної ділянки має безпосереднє значення для вирішення цієї справи, суд визнає, що зазначений договір оренди земельної ділянки не підписувався позивачкою у справі. Водночас, частиною 1 статті 95 ЦПК України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, а частиною другою зазначеної статті визначено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії. З врахуванням того, що надана Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області скан-копія реєєстраційної справи по земельній ділянці з кадастровим номером 5624287600:09:002:0043 не містить оригіналу договору від 21.11.2017, а його копія не є належним чином завіреною, то при вирішенні справи суд не бере до уваги її як доказ. Частинами 1, 2 ст.15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Частина 1 ст.15\~Закону України\~«Про оренду\~землі» кореспондується із положеннями ч.1 ст.638 ЦК України, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законом, як істотні.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Водночас, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього кодексу. Вимогами ст.216 ЦК України, встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Отже, такий договір оренди землі є неукладеними, що порушує права позивачки на користування та розпорядження належним їй майном. Беручи до\~уваги викладене,\~доводи позивачки,\~викладені в\~позовній заяві,\~та відсутність\~відзиву відповідача\~щодо заявлених\~позовних вимог\~ [PERSON] \~із зазначенням\~доказів,\~які б\~спростовували її\~твердження та\~були б\~подані відповідно\~до ст.84\~ЦПК України,\~суд приходить\~до висновку,\~що позивачка\~21.11.2017\~не отримувала\~пропозицій щодо\~укладення договору\~оренди землі,\~не погоджувала\~умови такого\~договору та\~не підписувала\~його,\~а тому не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що передбачені ст.15 Закону України "Про оренду землі". Згідно з ч.4 cт.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, згідно з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. За змістом статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору в мотивувальній частині судового рішення. Окрім того, Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявления вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц, від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 11.11.2019 у справі №487/10132/14-ц). Згідно з ч.1 cт.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом cт.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 cт.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Таким чином, оскільки право відповідача на користування земельною ділянкою позивачки зареєстровано без відповідної правової підстави, оскільки договір оренди землі 21.11.2017 позивачкою з ТОВ «Захід Агро» не укладався, то земельна ділянка підлягає поверненню відповідачем для позивачки. Відповідно до положень Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Державна реєстрація речових прав та їх обтяжень здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до cт.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні записи про право оренди земельних ділянок за відповідачем, які не ґрунтуються на укладених договорах оренди землі, порушує права та законні інтереси позивача на користування та розпорядження земельними ділянками шляхом передання їх в оренду іншим особам, то ефективним способом захисту порушених прав позивача є скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію прав оренди на земельні ділянки за відповідачем, що забезпечить реальне відновлення порушених прав. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19. Згідно зі ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. З огляду на те, що спірні земельні ділянки вибули з володіння позивача поза її волею, витребування вказаних земельних ділянок з чужого незаконного володіння відповідає вимогам ст.387 ЦК України. Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, зокрема те, що при укладені договору, сторонами повинні бути узгодженні всі істотні умови, суд вважає, що порушення прав [PERSON] як власника, у зв`язку із реєстрацією договору оренди земельної ділянки, предметом якого є належна їй земельна ділянка, без її згоди, позбавляє можливості позивачку вільно розпоряджатися та користуватися її земельною ділянкою, зокрема передавати в оренду для обраних нею орендарів, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог [PERSON] , з відповідача на її користь підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved