Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Києво-Святошинського\~районного суду\~Київської області із позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Державна казначейська служба України, Прокуратура Київської області, про відшкодування моральної шкоди, у якому просить стягнути на його користь з держави Україна моральну шкоду в розмірі 800 тисяч євро по курсу на день подачі позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у вечірній час 08.11. 2016 року службові особи Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області поліцейський Альчук Іван Павлович та дільничний офіцер поліції [PERSON] катували його до стану небезпечного для життя та застосували зброю у подвір`ї в селі Петропавлівська Борщагівка, де він проживав з жінкою та двома малолітніми хлопчиками, яким вони доводяться хрещеними батьками. 08.11. \~ \~ \~ \~2016 року приблизно о 19 годині 30 хвилин з домоволодіння за адресою [ADDRESS] , тобто з сусіднього двору, в їхній двір увірвалися двоє озброєних поліцейських патрульної постової служби Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області, які без пред`явлення документів, агресивно настроєні та в грубій формі стали вимагати у нього паспорт. На їх вимогу він надав свій паспорт. Після чого, один із поліцейських на порозі будинку, став задиратися до нього із запитаннями: «Що ти тут робиш? Ти тут не прописаний. Це вже моє, я тут вже півроку, як прописаний». Потім вони разом схопили його, скрутили руки, кайданків у них не було, потягли у двір, де удвох повалили його на землю, праву його руку приклали на бетонну сходинку і почали його катувати гумовим кійком, яким розтрощили кисть правої руки. Він вирвався від них і почав тікати до будинку своїх батьків, в якому він прописаний за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться на відстані приблизно 400 метрів від будинку, де на нього напали поліцейські. Без попередження, поліцейські відкрили по ньому вогонь, як по живій мішені. Вони стали в стійку для стрільби з коліна і почали в нього стріляти. Поліцейські двічі влучили йому в праву ногу. Він впав, поліцейські підбігли до нього і почали ногами та гумовими кійками наносити удари по всьому тілу: по голові, обличчю, по грудній клітці, спині, що підтверджується фотознімками та медичними довідками. Він благав поліцейських перев`язати йому вогнепальні рани. Вони його прохання проігнорували. Він в безпорадному стані зміг витягти із своїх спортивних штанів шнурок та перетягнув поранену ногу, чим призупинив кровотечу і це спасло йому життя. Поліцейські продовжили його катувати, наступали на голову та били ногами, прострілили його вже розтрощену кисть правої руки, після чого він втратив свідомість. Прийшовши до свідомості, він лежав на землі в дворі по [ADDRESS] , побачив багато людей, серед яких були лікарі. Без надання йому будь-якої екстреної медичної допомоги, його погрузили в карету швидкої допомоги, де він знов втратив свідомість. В свідомість прийшов в Центральній районній лікарні Києво-Святошинського району. Він просив медичний персонал (лікарів, медсестер) повідомити його батьків, де він знаходиться і в якому стані, оскільки лікарям були відомі його паспортні дані, надані поліцейськими, які забрали його паспорт. Але ні лікарі, ні поліцейські, його батьків не повідомили. В лікарні я знаходився під арештом та під наглядом чотирьох поліцейських. Лежав в коридорі біля травматологічного відділення на голих металевих ношах без одежі в нижній білизні. Знаходився в безпорадному стані з моменту прибуття до лікарні 08.11. 2016 року о 21 години 05 хвилин до 22 години 50 хвилин. За цей період часу до нього ніхто з лікарів не підходив. Згідно супровідного листка за № 3008 [PERSON] [INFO] був доставлений з діагнозом: вогнепальне поранення в нижню третину правого стегна, пальців правої кисті. Забій носа в ЛПЗ БЦРЛ у відділення травм. 08.11. \~ \~ \~ \~2016 року о 21:05 за викликом № 17/9304, прийнятим о 20:03 лікар/фельдшер [PERSON] , [PERSON] .. Згідно медичної картки стаціонарного хворого за № 10863 від 08.11. 2016 року мені з 22:50 08.11. 2016 року до 00:15 09.11. 2016 року зроблена операція на правій нозі та вставлені спиці [PERSON] на кисті правої руки, копія якої знаходиться в матеріалах кримінального провадження. 09.11. \~ \~ \~ \~2016 року о 20-й годині його знайшов батько [PERSON] , якому в приймальному відділенні ЦРЛ в м. Боярка сказали, що він знаходиться в палаті № 5 в травматологічному відділенні. Але, фактично після операції з 01 години 09.11. 2016 року його утримували в спецпалаті в терапевтичному відділенні лікарні під арештом конвоя у кількості чотирьох осіб: 3-х поліцейських та одного поліцейського із Служби безпеки України. Він, лежачий хворий після тяжкої операції, був позбавлений належного догляду медичним персоналом, знаходився без нагляду лікарів в спец палаті в анти санітарних умовах в безпорадному стані під конвоєм. В лікарню 09.11. 2016 року до нього прийшов старший слідчий СВ Києво- Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області підполковник поліції Мельник Олександр Павлович з журналістами телевізійного каналу ІС`І У програми «Надзвичайні новини», які намагалися взяти у нього інтерв`ю. Незважаючи на його небезпечний для життя стан, неналежні санітарні умови, без його згоди і дозволу, до нього лікарі допустили невідомих йому осіб, які знімали його на відеокамеру, при цьому слідчий стягував з нього ковдру, демонстрував покалічену загіпсовану ногу, забиту кисть правої руки з розтрощеними пальцями, забите обличчя із запеченою кров`ю; і все це було поширено [INFO] в ефірі каналу ІСТУ «Надзвичайні новини» на широку публіку та в мережі Інтернет. Наступного дня, 10.11. 2016 року, після операції він знаходився в півсвідомому стані. Тільки в другій половині дня 10.11. 2016 року конвоїри допустили до нього в спец палату медсестру, яка зробила йому уколи; на його запитання медсестра відмовилась сказати, які саме медпрепарати вводила йому. Цього ж дня через деякий час, його, лежачого з гіпсом, з чисельними травмами: з відкритими переломами правої стегнової кістки правого стегна, з відкритими уламковими переломами фаланг пальців правої кісті, з ЗЧМТ, із струсом головного мозку, із забоєм носу, обличчя, з гематомами та крововиливами очей, з пазмом обличчя, група лікарів у складі: головного лікаря [PERSON] , завідуючого травматологічним відділенням [PERSON] та лікаря Лутаєнка, який безпосередньо його лікував, надали дозвіл старшому слідчому підполковнику поліції Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області [PERSON] на вивезення його вкрай небезпечному для життя стані з медичного закладу. Після чого, чотири поліцейських винесли його на носилках з спецпалати та погрузили в «труповозку» на підлогу в супроводі конвою з шести осіб, без повідомлення куди його перевозять. В дорозі він неодноразово втрачав свідомість, були нестерпні головні болі, голова крутилася, двоїлося в очах, нудило. В цьому стані він був позбавлений медичної допомоги, він реально знаходився на межі смерті. Його привезли до Києво-Святошинського районного суду Київської, як йому стало потім відомо, для розгляду суддею Пінкевич Н.С. клопотання старшого слідчого Мельника О.П. про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В зал судового засідання суду його занесли в півсвідомому стані, він не розумів що відбувається взагалі, його помістили в клітку та кинули на підлогу. Суддя Пінкевич Н.С. бачила його зовнішній вигляд і стан, в якому його доставили в судове засідання, екстрену медичну допомогу йому не викликали, приховали злочин та о 19 годині 10.11. 2016 року застосували до нього міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. З приміщення суду, в «труповозці» його в супроводі конвою в край тяжкому, небезпечному для життя стані, з нестерпними болями було доставлено назад до медичного закладу в м. Боярку. По прибуттю до лікарні, йому вводили сильні наркотичні препарати, що підтверджується медичними документами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження № за № 42016110000000541. В період часу з 08.11. 2016 року по 29.03. 2017 року він знаходився на лікуванні. 07.03. 2017 року МСЕК мені встановлено інвалідність другої групи. Діяннями службових осіб органу державної влади - Головного управління національної поліції в Київській області його здоров`ю і життю завдана моральна шкода, яка полягає у глибині фізичних та душевних страждань, які він зазнав у зв`язку з його катуванням і нелюдським поводженням, чим спричинено йому тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя відповідно до 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01. 1995 року №6, що встановлено висновком № 67/К судово-медичної експертної комісії Комунального закладу Київської обласної ради «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи». Також висновком експертної комісії № 67/К встановлено, що від перенесених ним травм, ступінь тяжкості яких визначається за критерієм стійкої втрати загальної працездатності, загальна втрата стійкої загальної працездатності у нього складає 60 %. Діяннями службових осіб органу державної влади - Головного управління національної поліції в Київській області він втратив 60 відсотків працездатності внаслідок завданого йому каліцтва і став інвалідом II групи. Завдану шкоду його здоров`ю та життю глибинними та душевними стражданнями, які залишаються у нього на все життя, він оцінює в розмірі 800 тисяч євро по курсу на день подачі позову. Ураховуючи вищевикладене, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 січня 2018 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 грудня 2022 року прийняти до провадження судді Дубас Т.В. матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до Головного управління національної поліції в Київській області, третя особа: Державна казначейська служба України, прокуратура Київської області про відшкодування моральної шкоди. 30 січня 2023 року на адресу суду надійшов письмовий відзив від представника Державної казначейської\~служби України на позовну заяву, у якому просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області Кшемінська Ю.І. проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. Представник третьої особи Прокуратури Київської області Тарасенко А.С. проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. Представник Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явились. Про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. До суду направили відзив у якому просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши думку осіб, які приймали участь у розгляді справи дослідивши матеріали справи, зміст письмових доказів у межах заявлених позовних вимог, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ст.ст. 2, 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України). Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до положень ст.22 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Статтею 15 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97, зазначено, що під час війни або іншої суспільної небезпеки, яка загрожує життю нації, держава може вживати заходів, що відступають від її зобов`язань за цією Конвенцією, виключно в тих межах, яких вимагає гострота становища, і за умови, що такі заходи не суперечать іншим її зобов`язанням згідно з міжнародним правом. Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів визначено ст.23 ЦПК України. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] посилався на те, що позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували наявність моральної шкоди, наявність причинного зв`язку між діями або бездіяльністю органу державної влади і шкодою, не доведено належними і допустимими доказами самого факту заподіяння йому шкоди такими діями відповідача. У матеріалах справи відсутні рішення, якими визнано дії чи бездіяльність посадових та службових осіб незаконними. Оскарження незаконних дій працівників поліції та встановлення судовими рішеннями чи рішеннями вищестоящих органів протиправності їх поведінки є обов`язковим, відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України для вирішення питання про відшкодування моральної шкоди. Доводи позивача, що факт заподіяння шкоди та незаконність дій працівників поліції підтверджується копіями матеріалів кримінального провадження №42016110000000541 від 09.11.2016 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України не грунтується на вимогах законодавства. Матеріали досудового розслідування не можуть бути доказами у вказаній цивільній справі, вони не є преюдиційними для вирішення вказаної справи про стягнення шкоди, заподіяної на думку позивача незаконним діями службових осіб органу державної влади - Головного управління національної поліції в Київській області з огляду на норми ст. 1174 ЦК України. \~ \~ \~ \~ Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, підставою для звільнення від доказування, є вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення від кримінальної відповідальності, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили та які є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи стосовно якої ухвалений вирок в частині питань чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи, що у кримінальному провадженні №42016110000000541 відсутній вирок суду, більше того, факти, що містяться в матеріалах досудового розслідування ще підлягають доказуванню в рамках кримінального доказування, тому факти, що містяться в матеріалах досудового розслідування не є доказом у цивільній справі та не є підставою вважати, що позивач належним і допустимим способом довів спричинення йому моральної шкоди діями службових осіб. Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України на підтвердження тих обставин, якими обґрунтовується розмір заподіяної безпосередньо йому шкоди та того, що саме з вини органу державної влади - Головного управління національної поліції в Київській області, була завдана моральна шкода в заявленій до стягнення сумі 800 тисяч євро по курсу на день подачі позову, а також наявність причинного зв`язку між діями Головного управління національної поліції в Київській області та спричиненням шкоди. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 Цивільного кодексу України. Згідно з ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Пунктом 1 частини першої\~статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~визначено, що відповідно до положень цього\~Закону\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина друга\~статті першої Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Статтею другою Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з пунктом 5\~статті 3 цього ж Закону\~у наведених у\~статті 1 цього Закону\~випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода. Положеннями\~статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~встановлено, що відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме\~статті 1176 ЦК України\~та Закону. Однак для настання відповідальності у вигляді відшкодування матеріальної та моральної шкоди, передбаченої ст.1176 К України, повинні існувати обставини, визначені частиною 1\~статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Таких обставин в ході розгляду справи не встановлено. В даному випадку необхідно керуватись положеннями ч.6 ст.1176 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до ст.ст. 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає цивільну відповідальність за заподіяну шкоду. Саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав;\~\~ шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки. В постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини". Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, заподіяною потерпілому, є обов`язковою умовою настання відповідальності. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана якимись іншими обставинами. Зазначена позиція викладена в постановах Верховного Суду від від 21.12.2018 р. у справі\~справи № 920/31/18\~\~та від\~08.05.2018 у справі № 920/316/17. Дії, рішення або бездіяльність посадових осіб уважається правомірними, поки не встановлено протилежного у визначеному чинним законодавством порядку. Дії, рішення чи бездіяльність органів державної влади можуть бути оскаржені та визнані неправомірними в судовому порядку. Незаконні (неправомірні) дії це дії, вчинені всупереч встановленому порядку або закону. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або\~юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди\~є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових чи службових осіб.\~При цьому факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органів державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановленні у передбаченому законом порядку, тобто\~повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду,\~яке мас преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди.\~Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є відповідне судове рішення\~(вирок) суду,\~що набрало законної сили. Приписами статті 264 ЦПК встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. За змістом ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. На підставі статей 78-80 ЦПК України, крім належності, докази мають бути допустимим, достовірними та достатніми. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу положень ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч зазначеним вимогам закону [PERSON] будь-яких доказів того, що бездіяльність органу досудового розслідування визнана неправомірною і зазначена бездіяльність заподіяла безпосередньо позивачу душевних страждань, а також документів з метою визначення ступеня глибини таких страждань, у розпорядження суду не надав. У даному випадку відсутній один із обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення - факт наявності рішення щодо незаконності дій чи бездіяльності відповідача без якого державний орган неможливо притягнути до відповідальності та зобов`язати відшкодувати шкоду. Позивачем не надано суду будь-яких доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною бездіяльністю Головного управління\~Національної поліції\~в Київській\~області та погіршення стану позивача, що є обов`язковою підставою для застосування ст. 1167 ЦК України. Аналізуючи вказані норми діючого законодавства та встановлені у справі обставини, суд вважає, що позивачем не наведено доказів на підтвердження наявності підстав для покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню позивачу моральної шкоди Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Outcome: dismissed