Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

11.01.2023 представник позивача адвокат Жарова-Тітарьова Л.М., яка діє в інтересах позивача [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований 27.06.2006, номер адміністративного району, в якому відбулася процедура одруження: 8, Місто/об`єднання: рада селища Буттер, Техсіл/поліцейський відділок: Фарук Абад, округ: Шекхупура, Ісламська Республіка Пакистан. В обґрунтування позову зазначено, що 27 червня 2006 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] ,\~вказаний шлюб\~було зареєстровано\~в Ісламській\~Республіці Пакистан- номер адміністративного району, в якому відбулася процедура одруження: 8, Місто/об`єднання: рада селища Буттер, Техсіл/поліцейський відділок: Фарук Абад, округ: Шекхупура. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , діти народилися на території України та після розірвання шлюбу залишаться проживати разом із матір`ю позивачем по справі. Сторони тривалий час на відповідних законних підставах мешкають та мають зареєстроване місце проживання на території України. Шлюбні відносини між сторонами припинено, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться, подальше спільне проживання позивачки з відповідачем є неможливим та буде суперечити її інтересам. У зв`язку з наведеним [PERSON] через свого представника звернулася до суду з цим позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 16 січня 2023 вказаний позов було залишено без руху, представником позивача було усунуто недоліки вказані у ухвалі суду від 16.01.2023. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 13 лютого 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 24 лютого 2023 року. 24.02.2023 судове засідання відкладено у зв`язку з перебування судді в нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню, судовий номер справи 621/3760/19. При цьому відповідач до суду в призначену дату не з`являвся. 03.03.2023 судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача. 22.03.2023 належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат ЖароваТітарьова Л.М. до канцелярії суду надала заяву відповідно до якої просила проводити судове засідання за її відсутності, закрити судовий розгляд справи, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Крім того у судовому засіданні 03.03.2023 представник позивача позовні вимоги підтримала, просила шлюб між сторонами розірвати, зазначила, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі та суперечать інтересам позивача. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, рекомендованими листами направленими судом за адресою його місця реєстрації та через\~оголошення на\~офіційному веб-сайті\~судової влади\~України.Причин неявки суду відповідач не повідомив, відзиву на позов не надавав, будь-яких інших заяв чи клопотань з процесуальних питань, в тому числі й щодо відкладення розгляду справи до суду також не надходило. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вислухавши думку представника позивача, дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] ,\~23\~червня 2006\~року уклали\~шлюб,\~який зареєстровано\~27\~червня 2006\~року в\~Ісламській Республіці\~Пакистан- номер адміністративного району, в якому відбулася процедура одруження: 8, Місто/об`єднання: рада селища Буттер, Техсіл/поліцейський відділок: Фарук Абад, округ: Шекхупура, справжність підписів засвідчено консульським відділом Посольства України в Ісламській Республіці Пакистан 03.07.2006 (а.с. 4-7, 35-41). Від шлюбу сторони мають спільних дітей - дочок: [PERSON] , [INFO] (копія Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , актовий запис № 1755) та [PERSON] , [INFO] (копія Свідоцтва про народження видного повторно, серії [NUMBER] ) (а.с. 8, 9). Позивач [PERSON] є громадянкою України та має зареєстроване місце проживанні по [ADDRESS] (а.с. 17). Відповідач [PERSON] є громадянином Пакистану, разом з тим має зареєстроване місце проживання на території України в [ADDRESS] (а.с. 17) Згідно з положеннями частини 2 статті 496 Цивільного процесуального кодексу України, іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частини 1 статті 497 Цивільного процесуального кодексу України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Згідно з частиною 1 статті 27 Цивільного процесуального кодексу України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України "Про міжнародне приватне право", правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним. Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про міжнародне приватне право", особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Положеннями частини 1 статті 62 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено, що вибір права, передбачений частиною другою статті 60 цього Закону, має бути здійснений у письмовій формі або явно випливати з умов шлюбного договору. Угода сторін про вибір права, що укладена в Україні, має бути нотаріально посвідчена. Відповідно до статті 63 Закону України "Про міжнародне приватне право", припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. З огляду на викладене, судом було встановлено, що особистим законом позивача є право України, особистим законом відповідача - право Пакистану, відтак, у сторін відсутній спільний особистий закон подружжя.

Outcome: approved