Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

У травні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у сумі 74773,70 доларів США, що складається з суми основного боргу у розмірі 71 000,00 доларів США та відсотків за користування чужими грошовими коштами у розмірі 3773,70 доларів США, а також, судових витрат у сумі 12 405,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ним, [PERSON] 04.01.2021 року було передано в борг [PERSON] грошові кошти у сумі 71 000,00 доларів США. Грошові кошти були передані з умовою їх повернення в строк до 30.10.2021 року, а також сплати процентів за користування ними у розмірі 10 % відсотків річних. На підтвердження отримання коштів відповідачем було надано особисто письмову розписку від 04.01.2021 року із зазначенням умов їх повернення. 10.11.2021 року, відповідач передав позивачу грошові кошти у сумі 6000,00 доларів США, що склало суму відсотків за користування грошима за період з 04.01.2021 року по 10.11.2021 року. В той же час, відповідач у встановлений строк не повернув основну суму боргу у розмірі 71 000,00 доларів США та після передачі грошових коштів у сумі 6000,00 доларів США продовжує користуватися грошовою сумою у розмірі 71 000,00 доларів США до теперішнього часу. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] грошова сума у розмірі 74 773,70 доларів США, що складається з суми основного боргу у розмірі 71 000,00 доларів США, а також відсотків за користування чужими грошовими коштами у розмірі 3773,70 доларів США (71000,00 доларів США / 100% х 10 % / 365 днів х 194 дня (кількість днів користування чужими грошовими коштами за період з 11 листопада 2022 року по 23 травня 2022 року). Неодноразові звернення позивача з проханням дотримуватися взятого зобов`язання щодо повернення грошових коштів відповідачем постійно ігноруються. З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути на свою користь з [PERSON] суму боргу за договором позики у розмірі 74773,70 доларів США, що складається з суми основного боргу у розмірі 71 000,00 доларів США та відсотків за користування чужими грошовими коштами у розмірі 3773,70 доларів США, а також, судові витрати у сумі 12 405,00 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, пояснив, що дійсно отримав у позику від [PERSON] вказану грошову суму та не відмовляється від її повернення разом із річними відсотками, у відповідності до умов розписки. Однак, на даний час не має матеріальної можливості повернути суму боргу одразу у повному обсязі, оскільки із початком війни в Україні він пішов до військової служби, фактично не працював, захворіла його мати, потім захворів він, у зв`язку із чим його оперували, та після операції йому встановлена ІІІ група інвалідності, після чого він був змушений залишити військову службу. Він пропонував [PERSON] повернути суму боргу частинами, по 3000,00 доларів США щомісяця, у зв`язку із чим переписати розписку, але [PERSON] не погодився. Згідно з ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст. 129 Конституції України, ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що 04.01.2021 року [PERSON] отримав від [PERSON] у борг суму у розмірі 71 000,00 доларів США, в еквіваленті 1 988 000,00 грн., які зобов`язався повернути до 30.10.2021 року, що підтверджується розпискою, складеною та підписаною [PERSON] (а.с.5). Також, відповідно до умов вказаного договору позики [PERSON] вказав, що дострокове повернення суми боргу можливе у разі повідомлення його [PERSON] за один місяць. Відсотки від отриманої суми встановлюються у розмірі 10% з моменту отримання грошових коштів до моменту повернення. Грошові кошти отримані при складанні розписки готівкою. Зазначений договір позики відповідає вимогам ст.1047 ЦК України, оскільки укладений в письмовій формі. За змістом ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні його умов. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 611 цього ж Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов`язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку щодо укладення відповідачем з позивачем договору позики. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов`язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З урахуванням наявності розписки про отримання позики у позивача, суд також приходить до висновку щодо невиконання зобов`язань за вказаним договором позики. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Як вбачається з умов договору позики відповідач [PERSON] зобов`язався повернути отриману грошову суму до 30.10.2021 року. Відповідачем на день подання позову до суду сума боргу не повернута, що підтверджується наявністю розписки у позикодавця та не заперечується відповідачем. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення основної заборгованості, яка складає 71 000,00 доларів США, підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми відсотків від простроченої суми, суд вважає, що вони також обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно змісту ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтями 610 та 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України божник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно договору позики відповідач зобов`язався повернути позивачу зазначену суму до 30.10.2021 року, але у вказаний строк свої зобов`язання не виконав. Також, умовами договору позики від 04.01.2021 року передбачено, що [PERSON] зобов`язався сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 10% відсотків річних. Суд погоджується з розрахунком відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 3773,70 доларів США (71000,00 доларів США / 100% х 10 % / 365 днів х 194 дня (кількість днів користування чужими грошовими коштами за період з 11 листопада 2022 року по 23 травня 2022 року), оскільки такий розрахунок відповідає вимогам закону, та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача відсотки за користування грошовими коштами у сумі 3773,70 доларів США. Як вбачається з довідки НБУ станом на 29.03.2023 року курс долара США до гривні за 1 долар США становить 36,57 грн. Таким чином, сума основного боргу за договором позики від 04 січня 2021 року у розмірі 71 000,00 доларів США та сума відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 3773,70 долари США, еквівалентно до національної валюти 2734474,21 грн. станом на 29.03.2023 року. Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.1 ст. 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач позов визнав, суд вважає за можливе позов задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованість за договором позики від 04.01.2021 року у розмірі 74 773,70 долари США, яка складається з суми основного боргу у розмірі 71 000,00 доларів США та відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 3773,70 долари США, що еквівалентно до національної валюти 2734474,21 грн. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ч.1 ст.141 ЦПК України, відповідно до яких стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 12 405,00 грн., які підтверджені платіжними дорученнями від 17.05.2022 року (а.с.1).

Outcome: approved