Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

02 листопада 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» (далі по тексту - ТОВ «ІЗІ Кредит») звернулось до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з останньої на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 15197 грн 21 коп., а також понесені судові витрати у вигляду сплаченого судового збору у розмірі 2270 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28 грудня 2018 року між ТОВ «ІЗІ Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2000000315, відповідно до умов якого [PERSON] надано кредитні кошти у розмірі 5500 грн, позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов договору. Однак в порушення умов кредитного договору відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого, станом на 01.10.2021 року, у відповідача виникла заборгованість, яка складається з суми тіла кредиту у розмірі 5500 грн; суми відсотків 6974,21 грн.; пеня, штрафи - 2750 грн. Представник позивача ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином, до суду надав клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу за його відсутності. (а.с. 42) Відповідно до ч. 10 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Оскільки місце проживання (перебування) відповідача встановити не вдалося, остання повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи у вказаній справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади в Україні за адресою: https://court.gov.ua/sud1819/. (а.с. 50)\~ Відзив на позов та заперечення від відповідача до суду не надійшли. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із вимогами ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 28 грудня 2018 року між ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 2000000315 (а.с. 5-6, 9). Згідно п. 4.1 кредитного договору - кредитодавець надає позичальнику в кредит грошові кошти в сумі 5500 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у договорі, строк повернення кредиту 28 днів п. 4.2. Відповідно до пунктів 4.3, 4.4, 4.5 вищевказаного кредитного договору - реальна (ефективна) річна процентна ставка за кредитом є фіксованою та становить 436,8% річних; 1,2 % в день. Пунктом 4.10 визначена процентна ставка у випадку прострочення - 2% за кожен день користування кредитом. Умови платежу визначено п. 4.8 кредитного договору, а саме, що платіж здійснюється згідно графіку, який є додатком до кредитного договору, дата платежу - 25.01.2019 рік, строк кредиту 28 днів, сума кредиту 5500 грн, розмір платежу для пролонгації кредиту 1848 грн, розмір платежу для повного погашення суми кредиту та процентів - 7348 грн. (а.с. 9). Відповідно до п. 5.2 Кредитного договору № 2000000315 від 28.12.2018 року у випадку несплати платежу для повного погашення заборгованості по сумі кредиту та нарахованим процентам, починаючи з четвертого календарного дня після настання дати такого платежу, позичальник зобов`язувався додатково сплатити штраф у розмірі 25 % від розміру заборгованості по сумі кредиту. Отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 5500 грн підтверджується її заявою на видачу кредиту №200475 від 28.12.2018 та видатковим касовим ордером від 28.12.2018. (а.с. 10, 11) Відповідач за умовами кредитного договору №2000000315 від 28.12.2018 зобов`язалась своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом (п.3.1 кредитного договору). З метою досудового врегулювання спору 21.09.2021 за №356 на адресу відповідача направлено претензії щодо погашення заборгованості в добровільному порядку. (а.с. 17, 18) Як вбачається з виписки з особового рахунку за кредитним договором №2000000315 від 28.12.2018 станом на 21.09.2021 існує заборгованість в сумі 15197 грн. За період з 28.12.2018 до 01.1.2021 сума тіла кредиту - 5500 грн, сума нарахованих процентів за користування кредитом 6974,21 грн, пеня, штрафи 2750 грн. Крім того, позивач вказав, що за кредитом проведено платежів на загальну суму 4140,79 грн, останній платіж 22.06.2021. (а.с.12,13) При цьому, із зазначеної виписки встановити порядок утворення зазначеної суми заборгованості за всіма її складовими не виявляється можливим, оскільки вона складена позивачем в довідковій формі за сукупними даними без даних підтвердження виконаних операцій. Верховний Суд 30 січня 2018 року (ВС/КЦС у справі №161/16891/15-ц) дійшов до висновку про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна норма міститься і в п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018р. №75, згідно якої виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано до суду ні розрахунку заборгованості, ні виписки по рахунку боржника, з яких можливо було б дослідити та перевірити розмір заборгованості та період її нарахування. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано належних та достатніх доказів, які давали б змогу суду встановити розмір заборгованості за простроченими відсотками в сумі 6974,21 грн, пенею та штрафами в сумі 2750 грн. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме, враховуючи узгоджені сторонами умови договору та те, що позивач вказав, що відповідачем проведено платежі на загальну суму 4140,79 грн, до стягнення підлягає заявлена позивачем сума простроченого тіла кредиту 5500 грн та погоджені сторонами відсотки за користування кредитом в сумі 1848 грн з відрахуванням проведених платежів відповідачем, що становить 3207,21 грн.\~ Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно із Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року за №3674-VI, тому із відповідача підлягають стягненню на користь позивача 479 грн 06 коп. судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial