Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Ролідас» про захист прав споживачів, мотивуючи свої вимоги тим, що в грудні 2021 року позивач для особистих потреб та потреб членів своєї родини вирішив придбати легковий автомобіль. Здійснюючи пошуки потрібної моделі в мережі Інтернет, позивач знайшов оголошення про продаж Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто Ролідас" автомобіля потрібної йому марки. \~ \~ \~ \~З метою придбання автомобіля в найкоротший термін позивач зателефонував до відповідача, де йому запропонували укласти попередній договір купівлі - продажу транспортного засобу. Необхідність укладення попереднього договору відповідач обґрунтував необхідністю транспортування автомобіля з іншого міста, в якому він знаходиться на складі відповідача. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Попередній договір відповідач вислав позивачу поштою на адресу міста проживання, який було підписано позивачем та відправлено на адресу відповідача. \~ \~ \~ \~Таким чином, 22 грудня 2021 року між позивачем та відповідачем на відстані було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, згідно з умовами якого сторони зобов`язалися укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (Основний договір) на належний відповідачу транспортний засіб строком до 30 квітня 2022 року (п. 1.1. та 1.2. Договору). \~ \~ \~ \~Відповідно до пункту 2.1 Договору, продаж транспортного засобу вчиняється між Сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 302 692,82 грн., у тому числі ПДВ 50 448,80 грн. та сплачується позивачем в безготівковій формі на поточний рахунок відповідача в національній валюті України гривні. \~ \~ \~ \~Згідно пункту 2.3 Договору позивач сплачує в день підписання цього Договору відповідачу на його розрахунковий рахунок в розмірі 194 362,37 грн., у тому числі ПДВ 32 393,64 грн. \~ \~ \~ \~На виконання зазначеного Договору позивачем було сплачено на користь відповідача грошові кошти у загальному розмірі 194 362,37 грн. \~ \~ \~ \~ Відповідно до умов договору та з урахуванням оплати послуг відповідач повинен був укласти з позивачем Основний договір на належний відповідачу автомобіль (п.1.1) до квітня 2022 року (п.1.2), однак прострочив виконання такого зобов`язання на 109 днів. \~ \~ \~ \~Крім того, як виявилось пізніше, Транспортний засіб відповідачу взагалі не належить і до теперішнього часу, право власності відповідача на цей Транспортний засіб не набув, що робить неможливим виконання в подальшому умов Договору з боку відповідача відповідно до пункту 4.1 на теперішній час, термін дії договору закінчився, позивач сплатив кошти, але відповідач свої зобов`язання не виконав. Позивачем неодноразово були ініційовані спроби вирішити конфлікт з відповідачем у позасудовому порядку шляхом усного спілкування, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав. На сьогодні Позивач не отримав від Відповідача жодного письмового чи усного повідомлення із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення Основного Договору. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно із ст. 1-1 вищевказаного Закону цей Закон регулює відносини між споживачем товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. З наведеного випливає, що спірні правовідносини, які склались між Позивачем та Відповідачем підлягають регулюванню вказаним Законом. Відповідно до ч. 2 Закону України «Про захист прав споживачів», законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. З наведеної норми права випливає, що предметом договору купівлі-продажу може бути, в тому числі і товар, який продавець набуде в майбутньому. Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором (ч. 1 ст. 635 ЦК України). Укладаючи попередній договір, Позивач бажав настання реальних наслідків у виді якнайшвидшого отримання у власність бажаного автомобіля. У випадку повідомлення Позивачу правдивої інформації про те, що автомобіль на час укладання попереднього договору не належить Відповідачу, а також про те, що позивач не отримає автомобіль у власність в строки, передбачені Договором, Позивач ніколи не укладав би з Відповідачем спірного договору. Крім того, пізніше виявилось та стало очевидним, що за спірним договором. Відповідач фактично зобов`язався надати послуги Позивачу з викупу Транспортного засобу за кошти Позивача з аукціону в США, транспортування його до України та розмитнення. Про це свідчить пункт 1.5. договору та розрахунок вартості автомобіля, який був наданий Відповідачем. Цей розрахунок складається з наступного: вартість лоту + аукціонний збір; доставка суша + море; брокерські послуги; вигрузка з порту; розмитнення; дилерські послуги; сертифікація. Отже Відповідач не мав на меті здійснювати продаж належного йому Транспортного засобу. Його метою було надання послуг, які зазначені в розрахунку вартості як «Дилерські послуги», чим Відповідач також ввів в Оману Позивача. Отже, при таких обставинах відповідно до ч. 1 ст. 213 ЦК України, цей правочин слід тлумачити, як надання послуг дилера. Таким чином, під час укладення попереднього договору Відповідач ввів Позивача в оману, оскілки спонукав дати згоду на здійснення правочину на який в іншому випадку Позивач не погодився б. Відповідач ввів Позивача в оману стосовно основних характеристик товару, який Позивач бажав придбати, а саме його наявності, належності Відповідачу та поставки в майбутньому. В свою чергу, Відповідач не вчинив жодних дій для виконання умов попереднього договору, що свідчить про відсутність у нього намірів до реального настання правових наслідків, передбачених оспорюваним правочином. В п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману. Відповідно до п.п. 1 та 3 ч. 2 ст. 19 Закону, якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився би, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, основних характеристик продукції, таких як наявність переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати та основні характеристики тестів або перевірок товару, ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, для здійснення свідомого вибору. Частиною 6 даної статті передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків не шкоду споживача. Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності ( п.6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Згідно п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлює лише власним розсудом виконавця. З аналізу пунктів 1.2,2.1 та 2.3 попереднього договору вбачається жорсткий імперативний обов`язок споживача в день підписання договору оплатити вартість завдатку в розмірі повної вартості Транспортного засобу, в той час, як обов`язок Відповідача щодо строків придбання Транспортного засобу та наслідків зволікання з виконанням такого обов`язку Відповідачем взагалі не конкретизовані. Більше того, кінцевий термін укладення основного договору є непомірно тривалим (4 місяці). З урахуванням цієї обставини, укладення основного договору взагалі втрачає для Позивача свою актуальність. Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», перелік несправедливих умов у договорі зі споживачем не є вичерпним. Зважаючи на вищевикладене, попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений між сторонами є нікчемним через введення Позивача в оману щодо істотних його умов. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язується повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користування майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину, другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлено будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності правочину з власної ініціативи. Як зазначив в своїй постанові № 6-176цс12 від 13.02.2013 року Верховний Суд України законом не передбачено, що якщо аванс згідно з умовами попереднього договору був переданий, а зобов`язання не виконано, тобто основний договір у визначений попереднім договором строк не укладений, то аванс залишається у сторони, яка його отримала. Така умова попереднього договору суперечить вимогам чинного законодавства. Дану правову позицію було підтримано і Верховним Судом по справі № 910/11491/17, розглянутій 08.02.2018 р. у складі колегії суддів палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду. Отже, так як сплачена Позивачем сума коштів згідно п. 2.3. попереднього договору. по своєї суті є авансом, то вона підлягає поверненню Позивачу у повному обсязі. Інфляційні втрати. Приймаючи до уваги роз`яснення, надані Верховними Судом України в листі № 62-97 від 03.04.1997 року відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. Сума боргу в розмірі 194 362,37 грн. з урахуванням індексу інфляції за період з грудня 2021 (дата платежу) по серпень 2022 року (дата пред`явлення позову) становить 194 362,37 грн.* 1,009 * 1,013 * 1,016 * 1,045 * 1,031 * 1,027 * 1,031 * 1,007 = 231 867,58 грн., сума інфляційних втрат складає: 37 505,21грн. = 231 867,58грн. 194 362,37 грн. Пеня. Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та правової позиції, викладеної в Постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 27 серпня 2020 року, справа № 587/823/19, сума пені розраховується з урахуванням 109 днів прострочки складає (починаючи з дати прострочення зобов`язання): 194 362,37 грн. * 109 дня * 3% = 635 564,94 грн. Моральна шкода. Беззаперечно, що Позивач зазнав моральної шкоди, внаслідок дій Відповідача. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких Позивач зазнав у зв`язку із веденням себе в оману. Моральну шкоду Позивач оцінює в 5 000,00 грн За наведених обставин позивач просить визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто Ролідас", укладений 22 грудня 2021 року. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Ролідас" на користь [PERSON] суму сплаченого авансу в розмірі 194 362,37 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 37 505,21 грн., пеню в розмірі 635 564,94 грн., а всього 867 432,52 грн. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Ролідас" на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Ролідас" на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Представник позивача [PERSON] адвокат Пікулін Р.М. в судове засідання подав до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Справу просить розглянути за наявними матеріалами справи. Відповідач в особі ТОВ «Авто Ролідас» в судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися судом завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без їх участі на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву в запропонований судом строк відповідачем не подано. Інших заяв, клопотань жодними засобами зв`язку до суду не надходило. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що \~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши позицію сторін, дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного. За ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Згідно\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти. \~ \~ \~ \~ 22 грудня 2021 року між [PERSON] та ТОВ «Авто Ролідас» на відстані було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, згідно з умовами якого сторони зобов`язалися укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (Основний договір) на належний відповідачу транспортний засіб строком до 30 квітня 2022 року (п. 1.1. та 1.2. Договору). \~ \~ \~ \~Відповідно до пункту 2.1 Договору, продаж транспортного засобу вчиняється між Сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 302 692,82 грн., у тому числі ПДВ 50 448,80 грн. та сплачується позивачем в безготівковій формі на поточний рахунок відповідача в національній валюті України гривні. Згідно пункту 2.3 Договору позивач сплачує в день підписання цього Договору відповідачу на його розрахунковий рахунок в розмірі 194 362,37 грн., у тому числі ПДВ 32 393,64 грн. (а.с.6). На виконання зазначеного Договору позивачем було сплачено на користь відповідача грошові кошти у загальному розмірі 194 362,37 грн. (а.с.7-8). \~ \~ \~ \~ Відповідно до умов договору та з урахуванням оплати послуг відповідач повинен був укласти з позивачем Основний договір на належний відповідачу автомобіль (п.1.1) до квітня 2022 року (п.1.2), однак прострочив виконання такого зобов`язання на 109 днів. \~ \~ \~ \~Крім того, як виявилось пізніше, Транспортний засіб відповідачу взагалі не належить і до теперішнього часу, право власності відповідача на цей Транспортний засіб не набув, що робить неможливим виконання в подальшому умов Договору з боку відповідача відповідно до пункту 4.1 на теперішній час, термін дії договору закінчився, позивач сплатив кошти, але відповідач свої зобов`язання не виконав. На сьогодні Позивач не отримав від Відповідача жодного письмового чи усного повідомлення із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення Основного Договору. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно із ст. 1-1 вищевказаного Закону цей Закон регулює відносини між споживачем товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. З наведеного випливає, що спірні правовідносини, які склались між Позивачем та Відповідачем підлягають регулюванню вказаним Законом. Відповідно до ч. 2 Закону України «Про захист прав споживачів», законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. З наведеної норми права випливає, що предметом договору купівлі-продажу може бути, в тому числі і товар, який продавець набуде в майбутньому. Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором (ч. 1 ст. 635 ЦК України). Укладаючи попередній договір, Позивач бажав настання реальних наслідків у виді якнайшвидшого отримання у власність бажаного автомобіля. У випадку повідомлення Позивачу правдивої інформації про те, що автомобіль на час укладання попереднього договору не належить Відповідачу, а також про те, що позивач не отримає автомобіль у власність в строки, передбачені Договором, Позивач ніколи не укладав би з Відповідачем спірного договору. Крім того, пізніше виявилось та стало очевидним, що за спірним договором. Відповідач фактично зобов`язався надати послуги Позивачу з викупу Транспортного засобу за кошти Позивача з аукціону в США, транспортування його до України та розмитнення. Про це свідчить пункт 1.5. договору та розрахунок вартості автомобіля, який був наданий Відповідачем. Цей розрахунок складається з наступного: вартість лоту + аукціонний збір; доставка суша + море; брокерські послуги; вигрузка з порту; розмитнення; дилерські послуги; сертифікація. Отже Відповідач не мав на меті здійснювати продаж належного йому Транспортного засобу. Його метою було надання послуг, які зазначені в розрахунку вартості як «Дилерські послуги», чим Відповідач також ввів в Оману Позивача. Сума боргу в розмірі 194 362,37 грн. з урахуванням індексу інфляції за період з грудня 2021 (дата платежу) по серпень 2022 року (дата пред`явлення позову) становить 194 362,37 грн.* 1,009 * 1,013 * 1,016 * 1,045 * 1,031 * 1,027 * 1,031 * 1,007 = 231 867,58 грн., сума інфляційних втрат складає: 37 505,21грн. = 231 867,58грн. 194 362,37 грн. Пеня. Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та правової позиції, викладеної в Постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 27 серпня 2020 року, справа № 587/823/19, сума пені розраховується з урахуванням 109 днів прострочки складає (починаючи з дати прострочення зобов`язання): 194 362,37 грн. * 109 дня * 3% = 635 564,94 грн. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються\~Законом України "Про захист прав споживачів", який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно зі\~статтею 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із таких засобів захисту є суд. Статтею 3 ЦК України\~передбачено, що засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору та судовий захист цивільного права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. З наведеної норми права випливає, що предметом договору купівлі-продажу може бути, в тому числі і товар, який продавець набуде в майбутньому. Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором (ч. 1 ст. 635 ЦК України). Законом, який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає, механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів є\~Закон України "Про захист прав споживачів". Закон України "Про захист прав споживачів"\~регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. За правилами ч. 1 ст. 4 Закону, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою та належну якість продукції та обслуговування. Порядок повернення сплачених за товар, що використовувався та на думку споживача має певний недолік, грошових коштів та обміну товару не належної якості на аналогічний товар належної якості регламентується та чітко встановлений\~ст. 8 Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до частини першої статті 230 Цивільного України\~якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша\~статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного суду України 06.11.2009 N 9\~Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними,\~правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Згідно з Узагальненою Практикою розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними Верховним судом України від 24.11.2008\~правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. У постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2014 року у справі № 3-11гс14 зроблено висновок, що «обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи зі змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману в разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Тобто обман має місце, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. При чому це робиться навмисно, з метою, аби правочин було вчинено. Враховуючи викладене суд вважає звернення позивача правомірним, відповідач переконливих заперечень на позов не подавав, доводи позивача не спростував, наявність правових підстав для відмови в позові не наведені. Таким чином, під час судового розгляду встановлено порушення прав та законних інтересів позивача, які підлягають судовому захисту. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позов є законним і обґрунтованим, та підлягає задоволенню шляхом визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу від 22.12.2021 року, та шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого авансу в розмірі 194 362,37 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 37 505,21 грн., пеню в розмірі 635 564,94 грн., а всього 867 432,52 грн. Щодо стягнення моральної шкоди суд враховує наступне. Моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає у: 1) фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Крім того, Верховний Суд України у постанові від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надав більш конкретизований перелік обставин, за яких може відбуватися стягнення моральної шкоди. Він визначив, що моральна шкода також може полягати у порушенні права власності (в т.ч. інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя чи порушенні стосунків з оточуючими людьми. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, слід звернути увагу на рішення Верховного Суду України у справі №6-28008св10 від 13.07.2011 р.: «Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватна дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз». У зв`язку з цим практично в усіх позовних заявах при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди вказується максимальна сума, яка в ході судового розгляду буде співставлятися з обставинами справи та піддаватися аналізу. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем визначена моральна шкода в розмірі 5000,00 грн та виходячи з того, що позовні вимоги задоволені та визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу, суд вважає за необхідне стягнути моральну шкоду в повному обсязі з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення судових витрат суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України). Відповідно до\~статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8\~ст. 141 ЦПК України). Згідно з частинами першою - четвертою\~статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як вбачається з Меморіального ордеру від 04.08.2022 року [PERSON] було сплачено кошти в розмірі 5000,00 грн, згідно договору про надання правової допомоги № 73 від 03.08.2022 року адвокату Пікуліну Р.М. (а.с.15). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Враховуючи, що позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, тому їх слід стягнути з ТОВ «Авто Ролідас» на користь позивача у повному обсязі. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, \~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За нормативними положеннями ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Відтак з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 8\~724,32 грн.

Outcome: approved