Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

15 лютого 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, Комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради, в якому просить: - стягнути з Виконавчого комітету Чернігівської міської ради 10000 грн. моральної шкоди, завданої прийняттям незаконного нормативно-правового акту, що був визнаний судом протиправним при розгляді адміністративної справи № 620/3662/21; - стягнути з Комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради 10000 грн. моральної шкоди, завданої працівниками цього підприємства під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків. Обгрунтовано позов, зокрема, тим, що 30\~травня 2018\~року позивачу\~через наявну\~хворобу була\~безтерміново встановлена\~І-Б\~група інвалідності,\~а тому\~він проходить\~лікування (медичні\~процедури)\~в Комунальному\~некомерційному підприємстві\~«Чернігівська обласна\~лікарня» три\~рази на\~тиждень по\~4\~години -\~з 13.00\~до 17.00\~години.\~Позивач,\~як особа\~з інвалідністю\~І групи,\~відповідно до\~закону має\~право на\~безкоштовний проїзд\~у пасажирському\~міському транспорті\~за наявності\~посвідчення чи\~довідки. 27 жовтня 2020 року відбулось засідання міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки Чернігівської міської ради, на якому було прийняте рішення, відображене в пункті 3 Протоколу № 38 засідання даної комісії, яким з 28 жовтня 2020 року було вирішено тимчасово обмежити перевезення пільгових категорій громадян в робочі дні з 06:00 до 09:00 години та з 16:00 до 19:00 години (до закінчення розпочатих рейсів) і здійснювати перевезення згідно з тарифами, встановленими для надання послуг з перевезення пасажирів міським електричним та автомобільним транспортом. 13 листопада 2020 року до вказаного протоколу були внесені зміни щодо скорочення часу роботи громадського транспорту. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року, в справі № 620/5022/20 позов [PERSON] задоволено повністю та визнано протиправними і нечинними вказані вище рішення. Також, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2021 року та постановою Чернігівського\~апеляційного суду\~від 04\~лютого 2022\~року в\~справі № 750/5367/21 стягнуто на користь [PERSON] з Виконавчого комітету Чернігівської міської ради 3000 грн., а з Комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої прийняттям\~незаконних нормативно-правових\~актів і\~діями працівників комунального підприємства на підставі цих актів. 02 квітня 2021 року Виконавчий комітет Чернігівської міської ради прийняв рішення № 181 «Про зупинення роботи міського пасажирського транспорту та здійснення перевезень у режимі регулярних спеціальних перевезень», яким обмежив право позивача на пільговий проїзд у міському пасажирському автомобільному і електротранспорті, адже згідно з цим рішенням під час здійснення спеціальних перевезень безкоштовний проїзд тих осіб, які мають на це законне право фактично скасовувався. Позивач оскаржив дане рішення виконавчого комітету до суду і рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року, в справі № 620/3662/21 визнано протиправним рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 02 квітня 2021 року № 181 Про зупинення роботи міського пасажирського транспорту та здійснення перевезень у режимі регулярних спеціальних перевезень. Однак, під час дії цього нормативно-правового акту, який визнаний у судовому порядку протиправним, позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягала в наступному. Так, у період з 06 квітня 2021 року до 04 травня 2021 року, тобто протягом дії нормативно-правового акту, визнаного судом незаконним, кожного разу після посадки в тролейбус і пред`явлення позивачем посвідчення особи з інвалідністю, кондуктори тролейбусів у грубій формі починали вимагати від позивача оплати проїзду. Вони не хотіли чути доводи позивача про незаконність таких вимог, про вимоги закону і про рішення судів, що вказували на відсутність у Виконавчого комітету Чернігівської міської ради повноважень обмежувати пільгові перевезення, підвищували голос, кричали, зупиняли тролейбуси, вимагаючи здійснення оплати проїзду. Окремі кондуктори штовхали позивача, сміялись з того, що він має І групу інвалідності. Для того, щоб позивач міг скористатися своїм законним правом і доїхати в лікарню на процедуру і назад, він мав вислуховувати від працівників Комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради насмішки, образливі та принизливі слова, які адресувалися йому в присутності інших пасажирів. Все це відбувалось через прийняття Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради незаконного рішення, яким і керувались кондуктори Комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради, оскільки на підставі вказаного нормативно-правового акту між Управлінням транспорту, транспортної інфраструктури та зв`язку Чернігівської міської ради і Комунальним підприємством «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради був укладений Договір № 13 про організацію надання транспортних послуг з перевезень міським електричним транспортом, яким перевізнику виконавчим органом міської ради було дозволено порушувати чинне законодавство і відмовляти в здійсненні пільгових перевезень особам, які мають на це право. Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 02 квітня 2021 року № 181 «Про зупинення роботи міського пасажирського транспорту та здійснення перевезень у режимі регулярних спеціальних перевезень» фактично обмежено права позивача, гарантовані законами України. Між вказаним протиправним та дискримінаційним рішенням та усіма конфліктами в міському пасажирському транспорті, які були зафіксовані позивачем на відеозаписах у період з 06 квітня 2021 року до 04 травня 2021 року, в результаті яких позивачу завдано моральну шкоду, є прямий причинно-наслідковий зв`язок, адже кондуктори відмовляли позивачу у реалізації законного права на пільговий проїзд, посилаючись саме на зазначене рішення. Позивачу було завдано душевних страждань і переживань, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та у зв`язку з діями, які принижували честь і гідність позивача. Протягом цього часу всі спроби скористатися своїм законним правом супроводжувались конфліктними ситуаціями, приниженнями, образами з боку кондукторів і водіїв міського громадського транспорту, які відмовляли позивачу в реалізації його законного права з посиланням на рішення, яке було визнано незаконним. Крім того, для відновлення своїх порушених прав позивачу довелося звертатися до суду, а Виконавчий комітет Чернігівської міської ради всіляко затягував розгляд справи. Також, рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 181 від 02 квітня 2021 року було прийнято всупереч рішень судів у справі № 620/5022/20, які чітко вказували на відсутність повноважень у виконавчого комітету обмежувати права громадян на пільговий проїзд навіть під час карантину. Працівники Комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради в грубій формі відмовляли позивачу в реалізації його законного права на пільговий проїзд в тролейбусах, спілкувались і діяли всупереч своїй посадовій інструкції. Кондуктори втрачали спокій, розмовляли на підвищених тонах, звертались на «ти», розмовляли в некоректній формі, застосовуючи образливі та принизливі слова в присутності інших пасажирів. Такі протиправні дії кондукторів через незнання ними законів полягали не лише в публічному приниженні честі та гідності, а й спричиняли душевні страждання, призводили до надмірного хвилювання та стресу, що відображалось на стані здоров`я позивача, тому розмір моральної шкоди, яку просить стягнути позивач, є адекватним і справедливим. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 лютого 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено учасникам справи строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач - Комунальне підприємство «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради подало відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема, у відзиві на позов відповідач вказує, що жоден наявний у позові аргумент не може слугувати підставою для задоволення позовних вимог. Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу, який підтверджує факт душевних страждань, надмірного хвилювання та стресу, підвищення тиску у позивача чи іншого ушкодження його здоров`я. Також, в установлений судом строк відповідач - Виконавчий комітет Чернігівської міської ради подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема, у відзиві на позов відповідач зазначає, що матеріали справи не містять жодного доказу, який підтверджує факт душевних страждань, надмірного хвилювання та стресу, підвищеного тиску чи інших ушкоджень здоров`я, пов`язаних з протиправними діями кондукторів та водіїв. Виконавчий комітет Чернігівської міської ради не погоджується з розрахунком розміру моральної шкоди та вважає, що позивач необґрунтовано застосував при визначенні розміру шкоди аналогію із санкцією за вчинення кримінального правопорушення, оскільки необхідною передумовою для настання кримінальної відповідальності та застосування покарання є вирок суду. У матеріалах справи такий відсутній. Стягнення моральної шкоди у такому розмірі призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина та суспільного інтересу. Позивач відповіді на відзиви не подав. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача - Виконавчого комітету Чернігівської міської ради у судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити позивачу в задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві. Представник відповідача - Комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити позивачу в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями кондукторів і водіїв тролейбусів та заподіяною моральною шкодою. Також, зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази, які доводять вимоги позивача. Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] , [INFO] , з 30 травня 2018 року встановлена І група інвалідності, що підтверджується копією відповідного посвідчення (а.с. 10). На засіданні Міської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій Чернігівської міської ради, яке відбулося 02 квітня 2021 року, прийнято рішення, оформлене протоколом від 02 квітня 2021 року № 6, зокрема, пунктом 3 якого вирішено: «Начальнику управління транспорту, транспортної інфраструктури та зв`язку Чернігівської міської ради (Рижий О.М.) винести на Виконавчий комітет Чернігівської міської ради питання щодо зупинки громадського транспорту та переведення його у спеціальний режим (перевезення мешканців міста у громадському транспорті по спеціальним пропускам)». 02 квітня 2021 року відбулося позачергове засідання Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, на якому прийнято рішення від 02 квітня 2021 року № 181 «Про зупинення роботи міського пасажирського транспорту та здійснення перевезень у режимі регулярних спеціальних перевезень», згідно тексту якого Виконавчий комітет Чернігівської міської ради відповідно до статті 30 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», враховуючи постанову Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), вирішив: 1) зупинити на території міста Чернігова роботу міського автомобільного та електричного пасажирського транспорту загального користування з 00 год. 01 хв. 05.04.2021 до прийняття окремого рішення виконавчим комітетом Чернігівської міської ради; 2) перевезення здійснювати: в робочі дні у режимі регулярних спеціальних перевезень згідно з тарифами, встановленими для надання послуг з перевезення пасажирів міським електричним та автомобільним транспортом, та за наявності у пасажира тимчасового посвідчення. Комунальному підприємству «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради (Ємець Р.Р.), а також рекомендувати перевізникам, автобуси яких працюють на маршрутах регулярних спеціальних перевезень, у вихідні та святкові дні з 06 год. 00 хв. до 10 год 00 хв. та з 16 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. у режимі регулярних спеціальних перевезень згідно з тарифами, встановленими для надання послуг з перевезення пасажирів міським електричним та автомобільним транспортом, та за наявності у пасажира тимчасового посвідчення. Також, 02 квітня 2021 року між Управлінням транспорту, транспортної інфраструктури та зв`язку Чернігівської міської ради (далі Замовник) та Комунальним підприємством «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради (далі перевізник) було укладено договір № 13 про організацію надання транспортних послуг з перевезень міським електричним транспортом. Предметом вказаного договору є пасажирські перевезення тролейбусами, що здійснює перевізник за замовленням замовника шляхом надання послуг з перевезення пасажирів, а також інших послуг, пов`язаних з таким перевезенням. Вимоги до перевезень встановлюються замовником та чинним законодавством України, зокрема щодо санітарних заходів, впроваджених для запобігання поширенню коронавірусу COVID-19 (пункт 1 договору). Згідно із пунктом 3 договору підставою для здійснення перевезень є рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 181 від 02 квітня 2021 року «Про зупинення роботи міського пасажирського транспорту та здійснення перевезень у режимі регулярних спеціальних перевезень». Перевізник здійснює перевезення пасажирів згідно з тарифами, встановленими для надання послуг з перевезення пасажирів міським транспортом (відповідно до рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 181 від 02 квітня 2021 року «Про зупинення роботи міського пасажирського транспорту та здійснення перевезень у режимі регулярних спеціальних перевезень») (пункт 6 договору) (а.с. 19-22). 06 травня 2021 року між Управлінням транспорту, транспортної інфраструктури та зв`язку Чернігівської міської ради (далі Замовник) та Комунальним підприємством «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради (далі перевізник) укладено додаткову угоду № 1 до договору № 13 від 02 квітня 2021 року про організацію надання транспортних послуг з перевезень міським електричним транспортом, відповідно до умов якої замовник та перевізник прийшли до згоди розірвати договір № 13 від 02 квітня 2021 року про організацію надання транспортних послуг з перевезень міським електричним транспортом. Ця угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами та вводиться в дію з 06 травня 2021 року (а.с. 23). Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року в справі № 620/3662/21 позов [PERSON] до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання протиправним і нечинним рішення - задоволено частково. Визнано протиправним рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 02.04.2021 № 181 Про зупинення роботи міського пасажирського транспорту та здійснення перевезень у режимі регулярних спеціальних перевезень. В решті позову відмовлено. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року апеляційну скаргу Виконавчого комітету Чернігівської міської ради на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року - задоволено частково. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року - скасовано. Прийняти нову постанову, якою провадження у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання протиправним і нечинним рішення - закрито. Постановою Верховного Суду від 15 вересня 2022 року касаційну скаргу [PERSON] - задоволено частково. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року в справі № 620/3662/21 - скасовано. Справу № 620/3662/21 направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції - Шостого апеляційного адміністративного суду. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року апеляційну скаргу виконавчого органу Чернігівської міської ради - залишено без задоволення. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року в справі № 620/3662/21 залишено без змін (а.с. 14-15). Згідно із частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У період дії вказаного рішення позивач через наявне хронічне захворювання, яке стало підставою для встановлення інвалідності, три рази\~на тиждень\~проходив у\~Комунальному некомерційному\~підприємстві «Чернігівська обласна лікарня» медичні процедури (а.с. 11), у зв`язку з чим їздив до лікарні, користуючись громадським транспортом. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 6 Конституції України закріплює, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Згідно із статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У статтях 55, 56 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~частин першої,\~другої статті\~16\~Цивільного кодексу\~України кожна\~особа має\~право звернутися\~до суду\~за захистом\~свого особистого\~немайнового або\~майнового права\~та інтересу.\~Способами захисту\~цивільних прав\~та інтересів\~можуть бути: 1)\~визнання права; 2)\~визнання правочину\~недійсним; 3)\~припинення дії,\~яка порушує\~право; 4)\~відновлення становища,\~яке існувало\~до порушення; 5)\~примусове виконання\~обов`язку в\~натурі; 6)\~зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8)\~відшкодування збитків\~та інші\~способи відшкодування\~майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно із\~частинами першою,\~другою,\~третьою статті\~23\~Цивільного кодексу\~України особа\~має право\~на відшкодування\~моральної шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав.\~Моральна шкода\~полягає:\~1)\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я;\~2)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї чи\~близьких родичів;\~3)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна;\~4)\~у приниженні\~честі та\~гідності фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи.\~Якщо інше\~не встановлено\~законом,\~моральна шкода\~відшкодовується грошовими\~коштами,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до\~частини першої\~статті 1167\~Цивільного кодексу\~України моральна\~шкода,\~завдана фізичній\~або юридичній\~особі неправомірними\~рішеннями,\~діями чи\~бездіяльністю,\~відшкодовується особою,\~яка її\~завдала,\~за наявності\~її вини,\~крім випадків,\~встановлених частиною\~другою цієї\~статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 Цивільного кодексу України відповідно. Так, згідно із частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 1175 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності, зокрема, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, як правило, є відповідне судове рішення, що набрало законної сили. Також, згідно з частиною першою статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. З аналізу наведеної норми вбачається, що відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Відповідно до посадової інструкції кондуктора громадського транспорту КП «Чернігівське тролейбусне управління», затвердженої начальником 22 липня 2019 року, до обов`язків кондуктора громадського транспорту відносяться, в тому числі: у спілкуванні з пасажирами бути ввічливими, до всіх звертатися на «Ви», не допускати образ, приниження людської гідності, у разі виникнення спірної ситуації зберігати спокій (п. 2.1.11. Інструкції), забороняється спілкуватися з пасажирами та працівниками підприємства в некоректній формі (п. 2.2.14. Інструкції) (а.с. 24-26). Пунктом 3\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31\~березня 1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» передбачено,\~що під\~моральною шкодою\~слід розуміти\~втрати немайнового\~характеру внаслідок\~моральних чи\~фізичних страждань,\~або інших\~негативних явищ,\~заподіяних фізичній\~чи юридичній\~особі незаконними\~діями або\~бездіяльністю інших\~осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Крім того,\~у пункті\~5\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31\~березня 1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» роз`яснено,\~що відповідно\~до загальних\~підстав цивільно-правової\~відповідальності обов`язковому\~з`ясуванню при\~вирішенні спору\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди підлягають:\~наявність такої\~шкоди,\~протиправність діяння\~її заподіювача,\~наявність причинного\~зв`язку між\~шкодою і\~протиправним діянням\~заподіювача та\~вини останнього\~в її\~заподіянні.\~Суд,\~зокрема,\~повинен з`ясувати,\~чим підтверджується\~факт заподіяння\~позивачеві моральних\~чи фізичних\~страждань або\~втрат немайнового\~характеру,\~за яких\~обставин чи\~якими діями\~(бездіяльністю)\~вони заподіяні,\~в якій\~грошовій сумі\~чи в\~якій матеріальній\~формі позивач\~оцінює заподіяну\~йому шкоду\~та з\~чого він\~при цьому\~виходить,\~а також\~інші обставини,\~що мають\~значення для\~вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відповідно до пунтку 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У пункті 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» звернуто увагу судів на те, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб. Верховний Суд у своїх постановах від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17 та від 27 листопада 2019 року в справі № 750/6330/17 зазначив, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц зазначила, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. З огляду на це психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не призвели до тяжких наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння моральної шкоди. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відеозаписами, наданими позивачем, повністю підтверджуються наведені ним обставини конфліктів, що виникали під час користування громадським транспортом (тролейбусами). Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у зв`язку з прийняттям Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради рішення № 181 «Про зупинення роботи міського пасажирського транспорту та здійснення перевезень у режимі регулярних спеціальних перевезень», яке визнане в судовому порядку протиправним, позивач зазнав порушень (обмежень) його прав, вимушений був звертатися за їх захистом до суду, що вимагало від нього додаткових зусиль в організації свого повсякденного життя та змін у побуті, у зв`язку з чим поніс моральні страждання. Крім того, суд взяв до уваги, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року в справі № 620/5022/20, яким було встановлено, що відповідач прийняв рішення 27.10.2020 та 13.11.2020 про обмеження перевезення пільгових категорій громадян у відповідні дні, що відповідно до чинного законодавство не входить до його компетенції, чим фактично обмежив права позивача у користуванні міським транспортом, набрало законної сили 06 квітня 2021 року, і незважаючи на це Виконавчий комітет Чернігівської міської ради знову 02 квітня 2021 року прийняв рішення, яке діяло до 06 травня 2021 року, яким було знову обмежено права позивача у користуванні міським транспортом. При цьому, з відеозаписів вбачається, що позивач неодноразово вказував кондукторам про наявність судового рішення, яким встановлено порушення його прав і протиправність рішення виконавчого комітету, однак вони зазначали, що рішення суду для них немає ніякого значення. Суд враховує, що позивач є особою з інвалідністю І групи та в період дії вказаного рішення проходив медичні процедуди за призначенням лікарів, у зв`язку з чим їздив до лікарні, користуючись громадським транспортом. Кожного разу після посадки в тролейбус і пред`явлення позивачем посвідчення особи з інвалідністю, кондуктори тролейбусів у грубій формі починали вимагати від позивача оплати проїзду, спілкувались і діяли всупереч своїй посадовій інструкції, підвищували голос на позивача, звертались на\~«ти»,\~розмовляли в\~некоректній формі,\~застосовуючи образливі\~та принизливі\~слова в\~присутності інших\~пасажирів. Таким чином, суд враховує некоректну поведінку кондукторів громадського транспорту, які не проявивши врівноваженості та вміння спілкування, не намагаючись владнати конфлікт, під час виконання службових обов`язків, у присутності інших пасажирів допускали зневажливе ставлення до позивача, застосовуючи щодо нього образливі слова, чим принизили людську гідність позивача, що свідчить про спричинення останньому моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить, зокрема, з характеру страждань, які зазнав позивач, їх тривалості, а також враховує вимушені зміни в життєвих стосунках, тому

Outcome: partial