Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила суд виділити в натурі будинковолодіння [ADDRESS] та земельну ділянку, розташовану за цією ж адресою. Позов мотивований тим, що їй та відповідачі належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частині будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,05448 га, розташованої за цією ж адресою. На даний час в неї виникла необхідність у виділенні частки в натурі, а оскільки з відповідачкою вона не може дійти згоди до такого виділу, то змушена звернутись із даним позовом до суду. Просить суд виділити в натурі їй частку в будинку та земельної ділянки відповідно до належних їй та відповідачці часток, відповідно до другого варіанту розподілу, вказаного у висновку спеціаліста, який було складено на її замовлення. Окрім того просить стягнути з відповідачки компенсацію за відхилення від ідеальної частки та судові витрати. 02 грудня 2019 року ухвалою судді провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 04 травня 2020 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про поділ домоволодіння та земельної ділянки в натурі. Ухвалою суду від 24 листопада 2020 року прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду із первісним позовом. Зустрічна позовна заява мотивна тим, що [PERSON] належить 1/2 частина будинковолодіння [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0548 га, розташованої за цією ж адресою. Іншим співвласником вказаного нерухомого майна є [PERSON] . З 2006 року вона почала проживати в спірному домоволодіння разом з батьками, оскільки в них дуже погіршився стан здоров`я та вони потребували постійного стронього догляду. За час проживання вона з чоловіком здійснили в будинку значні покращення та добудови. Вона з чоловіком займали приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-7, а батьки 1-5,1-6,1-8. Відповідачка за зустрічним позовом в будинку не проживає, участі в утриманні не приймає, витрат не несе. [PERSON] просить суд поділити в натурі будинковолодіння до якого немає жодного відношення та яким не користується, яке не ремонтувала та не утримувала. Окрім того вказує ті приміщення, які були збудовані її чоловіком. [PERSON] в позові зазначає, що вона не змогла досягнути згоди з\~\~\~ [PERSON] , а тому просить суд поділити спірний будинок відповідно до належної їй частки та згідно розподілу, який вже фактично склався та ту частину, якою вона користується та яку вона поліпшила за власний рахунок.\~\~\~\~ В судовому засіданні позивачка за первісним позовом [PERSON] , підтримала позовні вимоги, просила суд поділити будинковолодіння і земельну ділянку біля нього, належні їй та [PERSON] , відповідно до 3 варіанту розподілу будинку і земельної ділянки, вказаного у висновку експерта. Вказала суду на те, що вона не може домовитись із відповідачкою за первісним позовом про розподіл майна у добровільному порядку, а тому була змушена звернутись із даним позовом до суду. Щодо вимог зустрічної позовної заяви, зазначила, що не заперечує щодо розподілу будинку, але не в тому вигляді, що зазначає [PERSON] . Окрім того, просила суд стягнути з відповідачки судові витрати та витрати на правову допомогу. Представник позивачки за первісним позовом [PERSON] , адвокат Райнов Г.С., в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовільнити. Вказав суду на те, що у разі виділу частки із будиноковолодіння за першим варіантом, як того просить відповідачка, частки співвласників не будуть рівними та до сплати з відповідачки підлягатиме більша сума аніж в інших варіантах поділу. Зазначив, що на його думку із всих запропонованих експертом варіантів, найбільш підходящим та відповідаючим ідеальним долям обох співвласників буде саме 3 варіант. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні вказала суду на те, що намагалсь порозумітись із позивачкою [PERSON] , однак не змогла домовитись із нею щодо розміру компенсації. Просила суд задовільнити її позовні вимог та виділити їй в натурі частку із будинку та земельної ділянки, відповідно до 1 варіанту розподілу, зазначеного у висновку експерта. Окрім того просила суд стягнути з [PERSON] , як відповідачки за зустрічним позовом судові витрати, витрати за проведення експертизи та витрати на правову допомогу. Представник відповідачки за первісним позовом [PERSON] , адвокат\~ Терещенко С.І. в судовому засіданні вказав, що на його з позивачкою за зустрічним позовом, думку найбільш підходящим варіантом розподілу будинку та земельної ділянки, є саме 1 варіант згідно експертизи. Пояснив, що відповідно до першого варіанту зараз фактично і проживає в тій частині будинку [PERSON] , тому він найбільш відповідатиме її інтересам. Просив суд задовільнити вимоги зустрічної позовної заяви та стягнути з [PERSON] судові витрати на користь [PERSON] . Окрім того просить стягнути з відповідачки на користь позивачки судові витрати зі сплати судового збору, витрати на правову допомогу та витрати понесені на проведення експертизи. Заслухавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позови\~ підлягають до часткового задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що позивачці за первісним позовом [PERSON] та відповідачці за первісним позовом [PERSON] належить на праві власності по 1/2\~ частині за кожною на будинковолодіння [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд площею 0,0548 га, кадастровий номер 7110500000:09:002:0320, що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом від 27 липня 2019 року (а.с. 7, 56). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 липня 2019 року, будинковолодіння [ADDRESS] (належне сторонам по справі) з прибудовами та ганком з козирком літ. А-1,а,а1, має загальну площу 71,7 кв.м., житлову 35,9 кв.м., а також господарські та побутові будівлі і споруди: літня кухня літ. Б, прибудова літ. В, сарай літ. Г,З,Л1,М1, вбиральня літ. Д, літній душ літ. Е, погріб літ. п/д, гаражі літ. Ж1,Є1, огорожа № 2,3, ворота з хвірткою № 4, яма зливна № 5 (а.с.7). Позивачка за первісним позовом [PERSON] просить виділити їй в натурі з будинку та земельної ділянки частку, відповідно до 3 варіанту розподілу, зазначеного у висновку експерта № 01/21 БТ, ЗТ від 26 квітня 2021 року. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] просила суд здійснити розподіл будинковолодіння та земельної ділянки відповідно до 1 варіанту розподілу, зазначеного у висновку експерта № 01/21 БТ, ЗТ від 26 квітня 2021 року. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Норми ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з положеннями ч. 2 ст.358 ЦК України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За нормою ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно положень статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця норма закону свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Вищевказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 17 лютого 2016 року в справі №6-1500цс15. Пленум Верховного Суду України в п. 6 своєї постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз`яснив, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20) зроблено висновок про те, що відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.\~ Спірне домоволодіння належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам [PERSON] та [PERSON] . В постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 495/3521/18 (провадження № 61-18535св21) вказано, що у разі виділу співвласник отримує свою частку в майні в натурі й вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності в разі поділу (стаття 367 ЦК України), спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. При цьому слід ураховувати, що після поділу майна, що є у спільній частковій власності (в порядку статтею 367 ЦК України), так і після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України (у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам) право спільної часткової власності припиняється, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Таким чином, суд повинен зазначити в рішенні, яка частка із спірного майна надається відповідачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача. При цьому загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати інтереси обох сторін.\~\~ Позивачкою за первісним позовом [PERSON] та позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] заявлено позовну вимогу саме про виділ належної їм частки в праві спільної часткової власності на домоволодіння та земельну ділянку біля нього за правилами ст. 364 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч.2 ст. 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до п.п.7, 8 постанови Пленуму "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок" від 04 жовтня 1991 року №7 в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Слід зазначити, що встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в користування, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. З висновку експерта № 01-21 _Б, ЗТ від 26 квітня 2021 року, вбачається, що ідеальні частки співвласників у домоволодінні по [ADDRESS] складають 1/2 до 1/2, по площі 71.7х1/2 =35,8 кв.м.. враховуючи загальну площу житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами літ. «а», «а1» - 71,7 кв.м., відповідно до ідеальної частки кожного співвласника 1/2 до 1/2 , по площі це складає 35,85 кв.м. для кожного співвласника, даної площі достатньо для влаштування двох окремих (ізольованих) квартир у житловому будинку з прибудовами, отже розділити житловий будинок у відповідності до ідеальних часток співвласників 1/2 до 1/2 вбачається можливим (а.с.138). З зазначено вище висновку експерта вбачається, що будинковолодіння з надвірними спорудами можливо розподілити відповідно до 5 - ти запропонованих експертом варіантів. На підставі викладеного, врахувавши позицію сторін, суд приходить до висновку, що саме 3 варіант поділу в натурі спірного будинковолодіння, в найбільшій мірі відповідатиме ідеальним часткам позивача та відповідача та найбільш враховує баланс інтересів кожного із співвласників будинку. Таким чином за позивачкою та відповідачкою за первісним позовом слід визнати право власності та виділити в натурі з будинковолодіння приміщення, відповідно до 3 варіанту поділу, зазначеного у висновку експерта 01-21 _Б, ЗТ від 26 квітня 2021 року. Окрім того, після такого розподілу частка першого співвласника стане більшою, а\~ тому [PERSON] слід сплатити другому співвласнику [PERSON] 34814 грн. компенсації за ідеальну частку (а.с.142). Щодо позовних вимог про встановлення порядку користування земельною ділянкою суд зазначає наступне.\~ [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частині кожній земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд площею 0,0548 га, розташована по [ADDRESS] (а.с.56). У відповідності до ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. У постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року викладено правову позицію, згідно з якою за відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки слід застосовувати положення частини четвертої статті 120 ЗК України, за правилами якої особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості. При застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що в разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Разом з тим відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою). Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України). Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою,\~ погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пунктах 19, 21, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Абзаци 1 і 2 цього пункту стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди. Виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд, відповідно до статті 88 ЗК України, бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, якщо угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Суд не може відмовити в позові або закрити провадження у справі про встановлення порядку користування земельною ділянкою з тих підстав, що його визначено угодою сторін. Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Сторони не погодили між собою порядок користування спірною земельною ділянкою, а тому звернулись до суду із позовними заявами. На підставі зазначеного, суд розглянувши всі запропоновані експертом варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою, а також вислухавши думку сторін по справі, прийшов до висновку, що варіант № 3 розподілу земельної ділянки, запропонований у висновку експерта № 01/21-БТ, ЗТ від 26 травня 2021 року в найбільшій мірі відповідатиме ідеальним часткам позивачки та відповідачки та найбільш враховує баланс інтересів кожного із співвласників будинку. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки за зустрічним позовом\~\~\~ [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 3312 грн. 40 коп. З відповідачки за зустрічним позовом\~\~\~\~\~\~ [PERSON] на користь позивачки за зустрічним позовом слід стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1286 грн. 50 коп. та витрати за проведення експертизи в сумі\~\~\~\~\~\~\~\~ 17161 грн. 20 коп. Окрім того відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, як і витрати за проведення експертизи. Так позивачка за первісним позовом [PERSON] просила стягнути з відповідачки за первісним позовом [PERSON] \~ на її користь витрати понесені нею на правову допомогу в сумі 8000 грн. На підтвердження сплати вказаної суми адвокату позивачка [PERSON] надала до суду угоду про надання юридичної допомоги та квитанцію на оплату юридичних послуг відповідно до якої позивачка сплатила адвокату Райнову Г.С. 8000 грн. Таким чином з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 8000 грн. витрат на правову допомогу. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] просила суд стягнути з відповідачки за зустрічним позовом [PERSON] витрати за правову допомогу в сумі 7500 грн. На підтвердження сплати вказаної суми адвокату позивачка за зустрічним позовом [PERSON] надала до суду договір про надання правничої допомоги від 30 квітня 2020 року, квитанції № 18/20, 19/20 від 30 квітня 2020 року, акт виконання робіт від 30 квітня 2020 року, акт виконаних робіт від 29 березня 2023 року, квитанцію № 18/20,19/20,20/20 від 29 березня 2023 року. Таким чином з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати на правову допомогу в сумі 7500 грн.

Outcome: approved