Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про визнання права на земельну частку в порядку спадкування, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Вказала, що на день смерті її чоловіку належав земельний пай площею 0,72 га. Зазначила, що з приводу спадкування вона звернулася в нотаріальну контору, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею подано сертифікат не відповідної форми. Просила визнати за нею право на земельну частку. 22.02.2023 року справу за даною позовною заявою прийнято до розгляду та відкрито у ній провадження. Позивач в підготовче засідання не з`явилася, однак, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явилися, хоч про час та місце розгляду справи були належно повідомлені, однак представником відповідача надіслано заяву про відсутність заперечень проти позовних вимог і розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. А тому, судом вирішено розгляд справи проводити за відсутності учасників справи та на підставі поданих до суду доказів. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У судовому засіданні було досліджено наявні в матеріалах справи письмові докази. Дослідивши у судовому засіданні та оцінивши докази, якими обґрунтовувались позовні вимоги, судом встановлено наступне. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . З свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що померлий [PERSON] та позивач [PERSON] були подружжям. Згідно довідки № 134 від 09.02.2023р. виданої виконавчим комітетом Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області вбачається, що [PERSON] , 1949 року народження дружина померлого [PERSON] ,1944 року народження, проживала разом з ним і була зареєстрована в будинку [ADDRESS] до дня його смерті [INFO] та вели спільне господарство. З копії сертифікату на право приватної власності на землю серії ЛВ № 166668 від 04.04.2000 року, виданого Гійченською сільською радою, вбачається, що такий видано на ім`я [PERSON] в тому, що йому передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,72 га. без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована на території с.Гійче Гійченської сільської ради народних депутатів. Сертифікат на ім`я [PERSON] видано зразка, який затверджено ухвалою Львівської обласної Ради народних депутатів № 277 від 01.02.1993 року. З листа завідуючої Рава-Руської державної нотаріальної контори Сапелюк М.О. від 17.09.2020 року № 382/01-16 вбачається, що ДНК відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка, оскільки спадкоємцем не подано сертифіката відповідної форми. Дослідивши та проаналізувавши в сукупності всі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Спадщина після померлого [PERSON] відкрилась [INFO] , тому до даних правовідносин слід застосовувати відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. А тому суд приходить до висновку, що спадкування після смерті [PERSON] відбувається по закону, так як заповіт від його імені не посвідчувався. Згідно ч. 1, 2 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Ст. 527 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому батькові, матері. А тому позивач [PERSON] , дружина [PERSON] , є спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка. Згідно ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. А тому суд приходить до висновку, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, [PERSON] , оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до статті 8 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 р. № 801 затверджено відповідну форму сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразок Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Сертифікати саме такої форми слід подавати до нотаріальної контори. Сертифікат на ім`я [PERSON] видано зразка, який затверджено ухвалою Львівської обласної Ради народних депутатів № 277 від 01.02.1993 року, що вбачається з даного сертифікату. З листа завідуючої Рава-Руської державної нотаріальної контори Сапелюк М.О. від 17.09.2020 року № 382/01-16 вбачається, що ДНК відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка, оскільки спадкоємцем не подано сертифіката відповідної форми. Таким чином встановлено, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог. Інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи немає.

Outcome: approved