Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся [PERSON] в інтересах малолітньої дитини: [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Драбівської селищної ради, в якому просить: - позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її дочки [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] зазначає, що він перебував у шлюбі з [PERSON] , який був зареєстрований 21.11.2015 року. Від шлюбу у сторін народилась спільна дитина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 28.12.2020 року шлюб між подружжям [PERSON] був розірваний. Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Позивач вказує, що відповідач [PERSON] участі у вихованні дочки [PERSON] , яка із самого народження проживає разом з батьком, не бере, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться станом її здоров`я, взагалі не дбає про дитину, тобто: самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. За таких обставин [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03.08.2022 відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 21.09.2022 на 08.30 год. 21 вересня 2022 року підготовче засідання відкладено 24.11.2022 року на 09.30 год., так як відповідач не отримала копію позовної заяви з додатками та ухвалою суду. 24 листопада 2022 року підготовче провадження закрите та призначено справу до розгляду по суті на 23.01.2023 року на 10.00 год., яке відкладено на 20.03.2023 року на 10.00 год. у зв`язку з перебуванням головуючого в нарадчій кімнаті по іншій справі. Сторони у судове засідання не прибули. У матеріалах справи містяться письмові заяви позивача та третьої особи, в яких позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити, справу слухати за їх відсутності Відповідач [PERSON] також надала суду заяву, в якій повністю визнана позовні вимоги, просила справу розглядати за її відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Згідно із ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Конвенцією ООН про права дитини встановлено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.01.2018 року [PERSON] народилась [INFO] , а її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . На підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28.12.2020 року у справі № 695/2060/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Драбівської селищної ради від 12.04.2022 року за вих. № 435 [PERSON] , [INFO], зареєстрований та проживає у [ADDRESS] , разом з ним проживає та перебуває на його утриманні малрлітня дочка [PERSON] , 2018 року народження. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 18.04.2022 року за місцем проживання [PERSON] у [ADDRESS] , житло розміщене на першому поверсі одноповерхового будинку і складається з чотирьох кімнат, кухні, ванни, коридору, веранди, будинок газифікований. У будинку чисто, наявні всі необхідні меблі, побутова техніка. У дитини є окрема кімната з меблями, іграшками, дитячими книгами. Дитина забезпечена одягом та взуттям. [PERSON] проживає з батьком [PERSON] , мати не проживає з ними більше двох років. З висновку органу опіки та піклування Драбівської селищної ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини» від 16.05.2022 № 03-18/363 вбачається доцільним з метою захисту законних прав та інтересів дитини позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Із систематичного аналізу положень пункту 2 частини першої статті 164 СК України вбачається, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Вирішуючи справу, суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Враховуючи, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать про винну та свідому поведінку відповідачки щодо ухилення від участі у вихованні сина, про умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, заяву матері, яка повністю визнає позовні вимоги, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дитини. Згідно з ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Отже, суд вважає, що позивачем доведено наявність свідомих дій відповідача щодо ухилення від виконання свого батьківського обов`язку по відношенню до своєї доньки. Так неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків стосовно своєї доньки стверджується також Інформацією від 13.04.2022 за вих. № 3 року, виданою Центром розвитку дитини «Сонечко» смт. Драбів Драбівської селищної ради, згідно з якою відповідач участі у вихованні своєї доньки не приймає, не відвідує її, не цікавиться розвитком та особистим життям дитини, не співпрацює з вихователями, не відвідує батьківські збори. З довідки № 72 від 13.04.2022 року, виданої КНП «Драбівський Центр первинної медико-санітарної допомоги» Драбівської районної ради Черкаської області вбачається, що мати малолітньої [PERSON] , 2018 року народження, - [PERSON] участі у медичному супроводі не бере, цим опікується батько дитини [PERSON] . Таким чином суд вважає факт не виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків доведеним, доказів зворотного матеріали справи не містять. Прийшовши до переконання про те, що відповідачка протягом останніх років явно недостатньо приділяє уваги участі у вихованні дочки, у її духовному та моральному розвитку, як це передбачено ст. 150 СК України, не зверталась до органів опіки та піклування за сприянням у здійсненні своїх батьківських прав і виконанні батьківських обов`язків, суд зважає і на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, виходить із інтересів дитини. Таким чином, надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідачки належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про свою дочку та займатись її вихованням. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога позивача про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню, оскільки відповідає інтересам дитини, а поведінка відповідачки відносно її дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. З огляду на наведене суд, враховуючи характер поведінки відповідачки та її ставлення до дитини, а також враховуючи висновок органу опіки та піклування, вважає, що під час розгляду справи встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі, суд зазначає про таке. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав у сумі 992.40 грн.

Outcome: approved