Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Представник позивачки адвокат Саєнко Б.О. у грудні 2022 року звернувся до суду в інтересах [PERSON] із вказаним позовом, який мотивував тим, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, у тому числі на земельну ділянку загальною площею 0,37 га, яка була надана йому в постійне користування на підставі рішення Люджанської сільської Ради народних депутатів Тростянецького району Сумської області від 01.04.1994. Позивачка прийняла спадщину після смерті чоловіка, однак постановою державного нотаріуса Охтирської районної державної нотаріальної контори, який тимчасово виконував обов`язки нотаріуса Тростянецької районної державної нотаріальної контори від 10.11.2022 позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку у зв`язку із ненаданням документів, які б підтверджували право власності на дану земельну ділянку. Посилаючись на те, що право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припиняється зі смертю спадкодавця та може бути успадковане, представник позивачки просить суд визнати за [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 0,37 га для особистого підсобного господарства, яке належало останньому на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії СМ №\~000278 від 19.02.1996, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №\~24. Ухвалою суду від 26.01.2023 було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 20.02.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Також за клопотанням представника позивачки було витребувано з Тростянецької районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] . У судове засідання сторони не з`явилися. Позивачка не повідомила суд про причину неявки. Представник позивачки подав заяву в якій просить суд справу розглянути без його участі. Представник відповідача також подала заяву в якій зазначила, що просить суд справу розглядати без участі відповідача та щодо вирішення спору покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце спадкові правовідносини, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] , є дружиною [PERSON] , який помер [INFO] у с. Люджа Тростянецького району Сумської області (а.с. 5-7). З державного акта на право постійного користування землею серії СМ №000278 від 19.02.1996 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №24, вбачається, що [PERSON] на підставі рішення сесії Люджанської сільської Ради народних депутатів Тростянецького району Сумської області від 01.04.1994 було надано у постійне користування земельну ділянку, для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,37 га, яка розташована на території Люджанської сільської ради (а.с. 8). Як вбачається з копії спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , спадщину після його смерті прийняла позивачка, як дружина померлого та на її ім`я державним нотаріусом\~Охтирської районної\~державної нотаріальної\~контори Воропай\~В.В.,\~який тимчасово\~виконував обов`язки\~нотаріуса Тростянецької\~районної державної\~нотаріальної контори\~були видані\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~закономна\~земельні ділянки\~надані для\~ведення товарного\~сільськогосподарського виробництва\~на території\~Люджанської сільської\~ради (а.с. 58-67). Отже позивачка є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину за законом. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] , судом не встановлено. Нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, оскільки спадкодавець користувався земельною ділянкою на підставі державного акту на право постійного користування землею, а право власності на цю земельну ділянку за життя відповідно до закону не оформив (а.с. 9). На час набуття [PERSON] , права постійного користування спірною земельною ділянкою був чинний Земельний кодекс України від 18 грудня 1990 року\~(далі -\~ЗК України 1990 року), яким було закріплено право колективної і приватної власності громадян на землю, зокрема, право громадян на безоплатне одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства тощо (стаття 6). Положеннями ст. 7 ЗК України 1990 року передбачалося, що громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства із земель, що перебувають у державній власності, земля також надавалася у постійне користування (без заздалегідь установленого строку), а для городництва, сінокосіння, випасання худоби, ведення селянського (фермерського) господарства - у тимчасове користування (короткострокове - до трьох років і довгострокове - від трьох до двадцяти п`яти років). Стаття 22 ЗК України 1990 року (чинна на час видачі [PERSON] , державного акта) встановлювала, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Отже, ЗК України 1990 року передбачав право фізичних осіб набувати земельні ділянки у постійне користування (як окремий правовий титул) для ведення особистого підсобного господарства. [PERSON] , за життя відповідно до статті 7, 22 ЗК України 1990 року набув право постійного користування спірною земельною ділянкою площею 0,37 га, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства на підставі рішення Люджанської сільської Ради народних депутатів від 01.04.1994, яке виникло у нього після одержання Державного акта на право постійного користування землею серії СМ №000278 від 19 лютого 1996 року. Разом з тим, після набрання чинності з 01.01.2002 Земельним кодексом України від 25.10.2001 фізичні особи були виключені із суб`єктів, які можуть мати земельні ділянки на праві постійного користування. Так, згідно зі\~\~статтею 92 Земельного кодексу України 2001 року\~\~право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Перелік суб`єктів, які набувають право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності, який визначено частиною 2 статті 92 Земельного кодексу України 2001 року\~\~ постійно розширюється і зазнає змін, не містить фізичних осіб щодо прав постійного користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Пунктом 6\~\~розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України 2001 року\~\~ у редакції, яка діяла з 01.01.2002 до 22.09.2005, було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01.01.2002, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2008 переоформити право постійного користування на право власності або право оренди. Проте\~\~Конституційний Суд України рішенням № 5-рп/2005 від 22.09.2005\~\~визнав таким, що не відповідає\~\~Конституції України\~\~(є неконституційним) положення пункту 6\~\~розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України 2001 року\~\~ щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення. Таким чином, користувачі земельних ділянок, право яких посвідчене державним актом на право постійного користування землею, не можуть бути позбавлені права користування і не зобов`язані переоформити його на право власності чи укласти договір оренди земельної ділянки. На правовідносини щодо такого володіння поширюються гарантії, встановлені статтею 1 Протоколу Першого Конвенції та статтею 41\~Конституції України. Ці норми не лише гарантують право постійного користування землею (як різновид мирного володіння майном в розумінні Конвенції та як речове право, захищене\~статтею 41 Конституції України), а й обмежують у можливості припинити відповідне право. Отже, дії державних органів щодо надання земельних ділянок громадянам у постійне користування були припинені, проте ті особи, які набули це право у встановленому законом порядку, зберегли його, оскільки законодавство не містить норми, яка дозволяла б припинити право громадянина України постійного користування земельною ділянкою, а тому таке право є дійсним. Відповідно до частини другої\~статті 407 ЦК України\~та частини другої\~статті 102 Земельного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може передаватися у порядку спадкування. При цьому згідно із частиною другою\~статті 395 ЦК України\~законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із\~статтею 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки,\~що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права;\~\~2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;\~\~3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені\~статтею 608 ЦК України\~(стаття 1219 ЦК України). Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут) (стаття 1225 ЦK України). Таким чином, враховуючи те, що зі смертю особи не відбувається припинення прав і обов`язків, окрім тих, перелік яких визначено у\~статті 1219 ЦК України\~спадкоємець стає учасником правовідношення з постійного користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року\~у справі № 368/54/17, яка конкретизована постановою Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №\~179/1043/16-ц. Так, відповідно до пункту 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц, в якому викладено висновки щодо застосування норм права, статті 27 і 114 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, а також\~стаття 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року\~не передбачали припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок смерті особи. Тому право постійного користування (на підставі відповідного державного акта)\~земельною ділянкою не припиняється зі смертю особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки. Отже, належне [PERSON] право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 0,37 га, розташованою на території Люджанської сільської ради (на даний час територія Тростянецької об`єднаної територіальної громади Сумської області), наданою для ведення особистого підсобного господарства, на підставі рішення Люджанської сільської Ради народних депутатів від 01.04.1994 року, як майнове право, увійшло до складу спадщини після його смерті та може успадковуватися на загальних підставах. Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Враховуючи установлені судом обставини, а також вимоги вищевикладеного чинного законодавства позивачка, як спадкоємиця за законом першої черги після смерті [PERSON] , має право на спадкування права постійного користування земельною ділянкою загальною площею 0,37 га, розташованою на території Люджанської сільської ради (на даний час територія Тростянецької об`єднаної територіальної громади Сумської області), для ведення особистого підсобного господарства, яке належало [PERSON] на підставі державного акта на право постійного користування землею серії СМ №000278 від 19.02.1996. Отже,\~позов є\~обґрунтованим та\~підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved