Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду 02.06.2021 з позовною заявою, уточнивши її 28.08.2021, в якій просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , терміном у три місяці, стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обґрунтування позову вказує, що є сином [PERSON] , яка померла [INFO] . Останні роки мати мешкала у належній їй квартирі за адресою: [ADDRESS] , разом з братом позивача [PERSON] , його дружиною та його сином [PERSON] відповідачем по справі. Вказану квартиру матір набула в порядку обміну житла за радянських часів, за рахунок житла, яке було надано державою на родину, тобто у тому числі й на позивача та відповідача. Позивач був більш самостійний, аніж брат, а тому мешкав окремо і через відсутність реєстрації місця проживання у даній квартирі, не приймав участі в приватизації, а тому, після приватизації, її власниками стали брат позивача [PERSON] та мати позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивач за свій рахунок здійснив її поховання, поминки, спорудив надгробний пам`ятник. [PERSON] та члени його родини участі в цьому не приймали. Після смерті матері залишилася спадщина у вигляді частки у вказаній квартирі. У травні 2015 року до позивача приїхав його брат та попрохав віддати свідоцтво про смерть матері, яке отримував позивач, та документи на квартиру, бо йому потрібно оформлювати спадщину, так як померла склала на його ім`я заповіт. Поважаючи волю матері, позивач віддав братові всі документи. 06.05.2021, в день річниці смерті матері до позивача приїхав відповідач зі своєю матір`ю та повідомили про необхідність прибути до нотаріуса [PERSON] підписати папери, бо [PERSON] помер, вони його вже давно поховали, про що позивача навіть не сповістили, а тепер оформлюють спадщину після смерті брата. З`ясовуючи у відповідача про причину необхідності прибути до нотаріуса, він сказав, що є якийсь заповіт [PERSON] , але він у цьому нічого не розуміє. Лише від державного нотаріуса Оксамитної Н.В. 07.05.2021 позивач дізнався, що його матір [PERSON] заповіла все майно йому, а відповідач повідомив нотаріуса, що позивач є безвісно зниклим, сподіваючись таким чином оформити спадщину на себе. До цього часу про існування заповіту [PERSON] не знав, про його наявність ніхто не повідомляв і матір також не казала. Своєму брату позивач повірив, що мати все майно заповіла саме йому. Зі слів нотаріуса позивач дізнався, що про заповіт їй стало відомо з відомостей у реєстрах, і лише після цього відповідач приніс заповіт нотаріусу. Через введення позивача братом в оману та несумлінну поведінку відповідача та його матері, [PERSON] вчасно не звернувся до нотаріуса за прийняттям спадщини. Позивач вважає, що вони це вчинили навмисно, щоб він пропустив строк і таким чином перешкодити праву спадкування. Дізнавшись про заповіт, 26.05.2021 [PERSON] звернувся до П`ятої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] та нотаріусом було заведено спадкову справу №179/2021, у Спадковому реєстрі №67713869. Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.05.2022 державний нотаріус Оксамитна Н.В. мотивувала пропуском позивача 6-ти місячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вважаючи причину пропуску строку звернення до нотаріуса поважною, позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. За результатами автоматизованого розподілу на підставі протоколу 02.06.2021 матеріали позову передано в провадження судді Чернової Н.В., яка ухвалою від 02.08.2021 відкрила провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Представником відповідача [PERSON] 18.08.2021 подано відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що на день смерті [PERSON] разом з нею був зареєстрований її син та брат позивача [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Позивач після смерті матері спадщину не прийняв та фактичного цього прийняття не має, а тому єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] став [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадщину прийняв його син [PERSON] відповідач по справі, як спадкоємець першої черги. Спадщину відповідач прийняв фактично, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, так як протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. До складу спадкового майна за даною справою входить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала на праві спільної сумісної власності батькові відповідача та бабусі відповідача. Представник зазначає, що відповідач лише у нотаріуса дізнався, що [PERSON] за життя склала заповіт на ім`я свого другого сина [PERSON] . Відповідачу нічого не заважало стверджувати про відсутність спілкування та необізнаність про місцезнаходження позивача. Результатом цього рішення було б те, що після спливу 6-місячного терміну, відповідач одноособово отримав би свідоцтво про право на спадщину на квартиру. Проте відповідач самостійно поїхав до дядька та повідомив його про ситуацію, яка склалася. Реакції, що дядько буде розраховувати на квартиру, в якій відповідач прожив більшу частину свого життя разом з батьком та бабусею, за якою саме вони доглядали, він не очікував. Представник вказує, що у позові [PERSON] спотворює факти та викривляє реальні події та обставини справи. Факт приховання наявності заповіту вже ніхто не спростує і не підтвердить. Дійсно, про заповіт позивач дізнався від нотаріуса, оскільки саме відповідач його приніс до нотаріальної контори, знайшовши у паперах бабусі. Позивач за законом був спадкоємцем першої черги після смерті матері, а тому навіть без складеного на його користь заповіту, мав право і законні підстави для спадкування, а необізнаність про існування заповіту йому ніяким чином не перешкоджала. Наведені у позові причини пропуску строку звернення до нотаріальної контори не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а тому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 29-34). Представником позивача 27.08.2021 подано відповідь на відзив, в якому вона вказала, що позивач не претендував на спадщину одразу після смерті матері як спадкоємець за законом, бо його брат [PERSON] повідомив про те, що саме він є спадкоємцем за заповітом, чим ввів в оману позивача. [PERSON] мешкала разом з відповідачем останні декілька років, де й зберігала прихований відповідачем заповіт. Спілкування позивача з відповідачем та його батьком було мінімальне, через різні погляди на життя та поведінку у суспільстві та сім`ї. Приклад поведінки у сім`ї відповідача зазначений у постанові Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.07.2020 у справі №214/3778/20. Спадкування за законом та заповітом є різними правовими підставами, особа може не мати бажання та претензій щодо спадкування за однією правовою підставою, проте може мати бажання та претензії за іншою підставою. Позивач бажає, щоб воля його матері була виконана (а.с. 61-66). У запереченнях на відповідь на відзив, поданих 15.09.2021, представник відповідача вказує, що право позивача на спадщину після смерті матері не залежало від існування заповіту, але він цим не скористався. Ніякі непереборні обставини не заважали позивачу вчасно звернутися у встановлений законом строк до нотаріуса і дізнатися про існування заповіту. Таким чином позивач свідомо, за відсутності будь-яких перешкод не вчинив дії з прийняття спадщини (а.с. 78-80). Ухвалою суду від 06.09.2021 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, на виконання якої 09.12.2021 від П`ятої криворізької державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи №179/2021, заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 108-121). Ухвалою від 14.01.2022 закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті, задоволені клопотання сторін про виклик свідків. Відповідно до Розпорядження №490 від 13.07.2022 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з перебуванням судді Чернової Н.В. у декретній відпустці. На підставі протоколу від 13.07.2022 матеріали цивільної справи передано в провадження судді Сіденка С.І., який ухвалою від 15.07.2022 прийняв справу до свого провадження. Ухвалою суду від 28.09.2022 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів - копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , на виконання якої надійшла копія спадкової справи №117/2021, заведеної після смерті [PERSON] . Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували, вважали, що поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини не було, позивач знав, що його мати померла, але для оформлення спадщини до нотаріуса вчасно не звернувся. Третя особа державний нотаріус П`ятої Криворізької державної нотаріальної контори Оксамитна Н.В. в судове засідання не з`явилась, на виконання ухвали суду від 06.09.2021 надала копію спадкової справи [PERSON] . Неявка в судове засідання третьої особи відповідно до положень ст. 223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, вивчивши письмові матеріали справи, матеріали спадкових справ, дослідивши докази в їх сукупності, встановивши правовідносини, що виникли між сторонами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, [PERSON] народився [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , його батьками є: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] (а.с. 10, 120). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , (а.с. 11, 110). Таким чином, строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , почав відлік відповідно з дати її смерті та закінчився 06.11.2015. За життя [PERSON] 20.08.2002 склала заповіт, яким заповіла усе своє майно позивачу [PERSON] . Заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Герасимовою Л.С., зареєстрований у Спадковому реєстрі за №8270242 та станом на 26.05.2021 є чинним (а.с. 13, 115). За відомостями, що містяться в реєстрі територіальної громади міста Кривий Ріг, [PERSON] з 31.10.2013 по 03.07.2015 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день її смерті [INFO] , окрім неї за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 116). Позивач [PERSON] 26.05.2021 звернувся до П`ятої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та державним нотаріусом 26.05.2021 заведена спадкова справа №179/2021, номер у Спадковому реєстрі №67713869 (а.с. 14, 112). Державним нотаріусом П`ятої криворізької державної нотаріальної контори Оксамитною Н.В., позивачу видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.05.2021, у зв`язку з недоведенням факту проживання із спадкодавцем на день смерті за однією адресою та пропуском встановленого законом шестимісячного строку (а.с. 15, 121). Відповідач стверджує, що його батько [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Однак не встиг оформити права на успадковану частку в майні, оскільки [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №1520. Відповідач після смерті свого батька [PERSON] спадщину прийняв фактично, на підставі ст. 1268 ЦК України, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, так як протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявив про відмову від неї, а звернувся до нотаріуса і на підставі його заяви була заведена спадкова справа №117/2021. На ухвалу суду від П`ятої криворізької державної нотаріальної контори надійшла копія спадкова справа №117/2021 до майна померлого [PERSON] , в супровідному листі до якої додатково зазначено, що при заведені зазначеної спадкової справи нотаріус з`ясував про наявність заповіту від померлої [INFO] [PERSON] , про що телефоном повідомив особу вказану у заповіті. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що у квартирі [ADDRESS] вона проживала разом зі своїм чоловіком [PERSON] близько 20 років. Право власності на 1/2 частку в квартирі належала чоловікові, а друга 1/2 частка його матері [PERSON] . Після смерті [PERSON] з позивачем родина свідка не спілкувалася. Про існування заповіту їй нічого не було відомо. Бажання прийняти спадщину після смерті матері позивач не виказував. До нотаріуса заповіт принесла свідок, який знайшла вдома, де саме - не пам`ятає. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона з 2004 року працює в магазині, директором якого є [PERSON] . Померлу мати позивача добре знала, вона часто заходила до магазину за грошима і, за вказівкою позивача, свідок давала їй з каси гроші. Похованням [PERSON] займався позивач, оплатив всі витрати, поминальний обід. Після поминального обіду до позивача прийшов його брат [PERSON] та попросив віддати йому папку з документами та свідоцтво про смерть матері, повідомивши, що заповіт їх мати склала на нього та він має намір оформити спадщину. Позивач попросив свідка [PERSON] дістати з сейфу папку з документами, яку відділи брату позивача [PERSON] та яку він забрав. Надалі стосунки між собою брати не підтримували. Приблизно через 6 років до магазину прийшли відповідач по справі зі своєю матір`ю, які розшукували позивача та попросили свідка дати його номер телефону, як їй потім стало відомо, для того, щоб [PERSON] написав відмову від спадщини свого брата [PERSON] . Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне. Відповідно до статтей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Частинами першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України. Частиною першою статті 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року (справа 6-1486цс15) і від 14 вересня 2016 року (справам № 6-1215цс16). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як указав Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідно до положеньстатті 63 Закону України «Про нотаріат`в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, державний нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Державний нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Згідно з пунктами 7, 209, 188, 214 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 283/8882 (чинних на час виникнення спірних правовідносин), Довідки про заповіти (про наявність заповіту, його зміст та ін.) видаються особам, щодо яких було складено заповіт, а також органам, переліченим в абзаці третьому цього пункту, та спадкоємцям за законом тільки після смерті заповідача за умови подання свідоцтва про його смерть. При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Єдиного реєстру заповітів, спадкових договорів та спадкових справ перевіряє наявність та чинність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Перевірка наявності заповіту (секретного заповіту), спадкового договору, а також їх чинності здійснюється за допомогою Єдиного реєстру заповітів, спадкових договорів та спадкових справ у порядку, передбаченому Положенням про Єдиний реєстр заповітів, спадкових договорів та спадкових справ (z0714-00). Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини (постанова Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, провадження № 61-38298св18). Оскільки, відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру встановлено спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилась, не було здійснено повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом після її смерті. Також, вбачається з постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 26.05.2021, про заповіт [PERSON] стало відомо під час заведення спадкової справи на померлого [PERSON] . Отже, враховуючи те, що позивач [PERSON] не був зареєстрований та не проживав разом із померлою [PERSON] , а також те, що після смерті спадкодавиці йому не було повідомлено про наявність заповіту та спадкоємця за цим заповітом, оскільки спадкова справа не заводилась, і те, що про вказаний заповіт позивачу стало відомо лише у травні 2021 року, суд вважає, що позивач не був обізнаний про наявність заповіту, складеного його матір`ю [PERSON] . Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права, фактично, відмовляючи в поновленні строку на прийняття спадщини, суд унеможливлює виконання волі померлої особи щодо виконання заповіту та передачу матеріальних ціностей спадкоємцю. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Вищезазначене викладене у постанові Верховного суду від 15 квітня 2021 року по справі №591/1271/18 провадження №61-195св21. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України. Закон не встановлює обов`язковість сповіщення зацікавлених осіб про наявність волевиявлення потенціального спадкодавця (за його життя) на розпорядження майном після його смерті на користь тих, чи інших осіб, які можуть стати спадкоємцями. Навпаки положення статті 1233 ЦК України закріплюють, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою Таким чином, вказана норма Закону доводить про неможливість набуття заздалегідь будь яких прав, гарантій та інформації щодо отримання майна за заповітом, в майбутньому. Необізнаність позивача щодо наявності заповіту є поважною причиною та є підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Про вищенаведене зазначено у постановах, ухвалених Верховним судом в справах №565/1145/17 від 26.06.2019 року, 703/4978/19 (провадження №61-13783св21) та ін. У постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2021 року по справі справа № 405/7058/19 провадження № 61-18000св20 вказано наступне «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах». Доводи представника\~відповідача щодо\~того,\~що позивач\~не реалізував\~своє право\~на звернення\~до нотаріуса\~із заявою\~про прийняття\~спадщини за\~законом як\~на підставу\~для того,\~щоб не\~вважати причини\~пропуску строку\~поважними, не підтверджуються матеріалами справи, а тому суд вважає їх необгрунтованими. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що перешкоди, які завадили позивачу звернутися вчасно із заявою про прийняття спадщини є істотними та поважними, оскільки вони унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини [PERSON] . Жодних письмових доказів про обізнаність позивача із змістом, складеного на його ім`я заповіту, відповідачем надано не було. Безпідставними є доводи відповідача про те, що необізнаність спадкоємців про наявність заповіту не є поважною причиною пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини з посиланням на висновки Верховного Суду, які не є подібними в даній справі. \~ \~ \~ \~Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що померлий брат позивача [PERSON] ввів позивача в оману, забравши всі документи та повідомивши, що заповіт їх мати склада саме на нього. Також суд критично ставиться до показань свідка [PERSON] , яка є дружиною померлого брата позивача, щодо небажання позивача [PERSON] прийняти спадщину від матері. Для підтвердження обізнаності позивача про наявність заповіту, суд не може взяти за основу лише показання свідка [PERSON] з огляду на положення частини другою статті 78 ЦПК України, яка передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, суд вважає за необхідне визначити позивачу додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини терміном на три місяці. За таких обставин заявлені вимоги [PERSON] є обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки строк для подачі заяви про прийняття спадщини пропущений ним з причин, які визнані судом поважним. Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, а тому вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved