Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

06 липня 2022 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] , третя особа: Друга дніпровська держнотконтора про усунення від права на спадкування. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2022 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2022 року клопотання [PERSON] про витребування доказів було задоволено. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2022 року у задоволенні клопотання [PERSON] про виклик і допит свідків було відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2022 року клопотання [PERSON] про виклик і допит свідків було задоволено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2022 року клопотання [PERSON] про витребування доказів було задоволено частково. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2022 року у задоволенні заяви представникові відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції було відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2022 року клопотання [PERSON] про витребування доказів було повернуто. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2022 року клопотання [PERSON] про витребування доказів було задоволено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2022 року представникові [PERSON] у задоволенні клопотання про передачу справи за підсудністю було відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2023 року підготовче провадження по справі було закрито і справу призначено до розгляду по суті. Позивач у своєму позові, письмових поясненнях, відповіді на відзив та ході судового розгляду, а її представник у ході розгляду справи, посилалися на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 листопада 2006 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] та відповідача, [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частину квартири. Із заявами про прийняття спадщини після його смерті у встановлений законом строк звернулися позивач і відповідач. [INFO] померла [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина на належну їй частину квартири. Із заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини після її смерті у встановлений законом строк також звернулися сторони. Відповідач мав алкогольну залежність, вживав алкогольні напої у великих обсягах, тижнями перебував у стані алкогольного сп`яніння, його стан досягав критичних меж, виведення з якого потребувало фахової допомоги у спеціалізованих медичних закладах. У період з 2000 по 2004 рік [PERSON] неодноразово перебував у медичному закладі із гострим алкогольним отруєнням. Батьки сторін, враховуючи постійний нервовий стан через поведінку відповідача, почали частіше хворіти, батько сторін, [PERSON] , мав хронічні довготривалі проблеми із серцем, мати сторін, [PERSON] , мала проблеми з головним мозком, що мало наслідком глибоку деменцію. За життя у [PERSON] , який помер [INFO] , було діагностовано онкологічне захворювання. Лікування хвороб було коштовним, а [PERSON] мав невелику пенсію, фактично всі витрати покривала позивач. Відповідач продовжував зловживати алкогольними напоями, допомоги батькові не надавав. На її вимогу припинити зловживати алкоголем, а на заощаджені кошти надавати допомогу батькам, зазначив, що вона і сама впорається. У грудні 2015 року [PERSON] зі своєю дружиною вирішили продати належну їм квартиру, співвласниками якої також були їх дочки та онука. Проте, після продажу квартири грошових коштів від продажу належної дочці відповідача частки, [PERSON] їй не надав. Мати сторін, [PERSON] , яка померла [INFO] , з 2010 року мала проблеми зі здоров`ям, у 2013 році стадія поразки головного мозку перебувала на такому рівні, що вона перебувала у глибокій деменції, що мало наслідком її нерухомість, вона припинила розмовляти та була неконтактною. Мати сторін потребувала постійного стороннього догляду, який забезпечувала позивач, її дочка та дочка відповідача. Відповідач допомоги ані батькові, ані матері не надавав, грошовими коштами не допомагав, особистої участі у догляді за літніми та хворими батьками, які потребували стороннього догляду та допомоги, не брав. В наслідок довготривалого та надмірного вживання алкогольних напоїв у 2015 році отримав інсульт, та фактично втратив контроль над частиною тіла. При цьому, до 2015 року мав змогу батькам придбавати ліки, їжу, необхідні речі, та сплачувати елементарні потреби, але свідомо переніс тягар утримання та догляду літніх і хворих батьків на позивача, через що втратив право спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] . Твердження представника відповідача про те, що [PERSON] і [PERSON] за життя до медичних закладів не зверталися є необґрунтованими з огляду на ті обставини, що вони неодноразово зверталися по медичну допомогу до лікарів та отримували її, приймали препарати за приписами лікарів, купівлю яких забезпечувала саме позивач. Безпідставним є посилання відповідача на те, що [PERSON] проживала далеко від батьків, більш як за 300 км., оскільки вона проживала у Чечелівському районі м. Дніпра у сел. Краснопілля разом зі своїм чоловіком, а з 2010 року через погіршення стану здоров`я матері [PERSON] , фактично проживала з ними у спірній квартирі. Померлі [PERSON] і [PERSON] не могли оплачувати весілля онуки у грудні 2014 року, оскільки вже станом на березень 2014 року [PERSON] мала діагноз синильна деменція та була прикутою до ліжка через втрату опорно-рухових функцій, що в свою чергу вимагало значних коштів на її лікування. З приводу твердження відповідача, що у нього стався серцевий напад через те, що [PERSON] не викликала йому швидку медичну допомогу, заперечувала, зазначивши, що серцевий напад стався у відповідача під час чергового вживання алкогольних напоїв, а його вдома виявила його дочка, яка повідомила про це [PERSON] , та вони викликали швидку медичну допомогу. Просили усунути [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] . Представник відповідача у своєму відзиві на позов, запереченнях на відповідь на відзив, додаткових поясненнях та ході судового розгляду, проти задоволення позовних вимог заперечував. Зазначив, що [PERSON] є сином [PERSON] і [PERSON] та рідним братом [PERSON] . У власності батьків перебувала квартира [ADDRESS] по частині, співвласниками цієї квартири також є позивач [PERSON] та [PERSON] по частині. Батько сторін, [PERSON] , помер [INFO] , мати [PERSON] , померла [INFO] . Після їх смерті відкрилася спадщина на належну кожному з них частину квартири. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були відповідач, позивач та його дружина [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги були сторони по справі. [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] , та матері, [PERSON] , яка померла [INFO] . Правовстановлюючі документи знаходилися в [PERSON] , про що нею заперечувалося, тому постановами нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2022 року за [PERSON] визнано право власності на 1/12 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; визнано за [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Батьки сторін прожили гідне життя, стосунки між ними і їх сином і дочкою були хороші. Розірвання шлюбу між [PERSON] та її чоловіком батьки сприйняли дуже болісно та були засмучені, що вплинуло на їх психологічний стан. Також [PERSON] і [PERSON] оплачували весільні витрати [PERSON] у грудні 2014 року. Відповідач підтримував хороші стосунки з батьками, навідував їх щоденно, допомагав, оскільки проживав на той час у квартирі поруч, поки не захворів сам. Догляд за [PERSON] здійснював самостійно [PERSON] , у лікарню вони не зверталися. Причиною смерті [PERSON] 21 січня 2016 року стала аденома простати та незроблена вчасно операція. У відповідача стався серцевий напад та інсульт ще до смерті батька, внаслідок чого він став інвалідом І групи і потребує сторонньої допомоги до теперішнього часу. Твердження позивача, що відповідач не надавав батькам допомогу, страждав алкоголізмом, через що батьки захворіли та померли, безпідставні та надумані з метою перешкодити [PERSON] отримати належну йому частину спадщини після смерті батьків. Сама позивач батьками не опікувалася, не працювала, жила за рахунок пенсії батьків та їх заощаджень, фактично проживала на дачі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач з 2010 року є пенсіонером за віком, отримував пенсію, інших доходів не мав, з 2016 року йому встановлено інвалідність І групи та він сам потребує постійної сторонньої допомоги, що не заперечується позивачем. Умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від виконання обов`язку по догляду і утриманню спадкодавців, не вчиняв. Позивачем не доведено, що [PERSON] , який помер [INFO] , і [PERSON] , яка померла [INFO] , зверталися по допомогу, догляд та утримання до відповідача, [PERSON] , а він ухилявся від надання цієї допомоги. Сама позивач, перебуваючи у працездатному віці, могла б працювати та допомагати своїм батькам [PERSON] та [PERSON] , проте батько сам доглядав [PERSON] та йому не було забезпечено своєчасного оперативного втручання. Натоміть вона користувалася пенсією батьків та їх заощадженнями. Належних і допустимих доказів, які би підтверджували, що у [PERSON] стався інсульт внаслідок систематичного зловживання алкоголем, через що він в подальшому став інвалідом, не надано. Перебування відповідача у лікарні унаслідок вживання алкоголю у період з 2001 року по кінець 2006 року не доводить умисне ухилення відповідачем від надання допомоги спадкодавцям. [PERSON] не надано належних доказів, що вона мала кошти для надання допомоги батькам, оскільки протягом останніх 36 років свого життя вона не працювала, доходів не мала. Позивач вчиняє перешкоди [PERSON] та не надає правовстановлюючі документи на спірну квартиру, заперечуючи їх наявність у себе. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Третя особа Друга дніпровська державна нотаріальна контора свого представника у судове засідання не направила, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, у своїй заяві до суду справу просила розглядати за відсутності представника та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 11, 12). [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 74). На підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 листопада 2006 року квартира [ADDRESS] (раніше Дніпропетровськ) на праві спільної часткової власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 9). [INFO] [PERSON] помер (т. 1 а.с. 71). Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частину квартири [ADDRESS] . 27 травня 2016 року до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , звернулася [PERSON] (т. 1 а.с. 70 оберт). 05 липня 2016 року до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] від 07 червня 2016 року, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ткаченко В.Л. і зареєстрована в реєстрі за № 488, про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (т. 1 а.с. 72 оберт). Постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 25 травня 2021 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] (т. 1 а.с. 11). [INFO] [PERSON] померла (т. 1 а.с. 14). Після її смерті із заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] та [PERSON] . Постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори Савочці В.М. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , яка належала померлій [PERSON] . Висновком МСЕК № 228 від 16 вересня 2016 року [PERSON] встановлено І групу інвалідності та зазначено про необхідність постійної сторонньої допомоги (т. 1 а.с. 175). Згідно з відомостями КНП «ДЦПМСД № 5» Дніпровської міської ради, зазначених у листі № 691 від 09 вересня 2022 року, інформація про видачу висновку лікарсько-консультативної комісії КНП «ДЦПМСД № 5» Дніпровської міської ради про стан здоров`я [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відсутня (т. 1 а.с. 91-92). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2022 року право власності на 1/12 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] , визнано за [PERSON] ; право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , визнано за [PERSON] (т. 1 а.с. 169-171), яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року було залишено без змін (т. 2 а.с. 100-102). Також у судовому засіданні було допитано в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] судові пояснила, що вона сусідка позивача, мешкає у квартирі поверхом вище. З 1975 року вона знає [PERSON] , [PERSON] та знала їх батьків. [PERSON] працювала в яслях, які відвідував син свідка. [PERSON] і [PERSON] своїх дітей любили, дочка ( [PERSON] ) одружилася і переїхала до чоловіка, син ( [PERSON] ) проживав поряд з батьками. Їй було чутно, коли [PERSON] скандалив з приводу пиятики сина, [PERSON] , а [PERSON] плакала. Сам відповідач копирсався у смітниках. [PERSON] почала хворіти, страждати головними болями, була відчуженою. Коли мати ( [PERSON] ) стала прикутою до ліжка, позивачеві допомагала її доглядати дочка відповідача. З 2010 року по 2018 рік з батьками проживала позивач, оскільки їх стан здоров`я погіршився та вони перебували на її утриманні. Про розмір їх пенсій свідкові невідомо. Швидку медичну допомогу відповідачеві викликала [PERSON] [PERSON] допомогу своїм батькам не надавав, оскільки постійно перебував у стані сп`яніння. Зі свідчень [PERSON] судові відомо, що позивач її тітка, відповідач її батько. З 1990-х років відповідач вживав алкогольні напої, знущався над усією родиною: нею, її матір`ю, бабою і дідом. Через психічні знущання [PERSON] баба, [PERSON] , з 2010 року почала впадати в деменцію. Дід також переживав за відповідача. Коли баба хворіла, відповідач допомагав дуже рідко. З 2010 року позивач періодично залишалася у батьків з ночівлею, а з 2015 року стала постійно проживати з ними. Ліки для баби і діда купувала [PERSON] , продукти також. Допускає, що для купівлі всього необхідного вона додавала власні кошти. У 2015 році у відповідача стався інсульт, швидку медичну допомогу викликала вона з позивачем. [PERSON] про своїх батьків не піклувався. Коли відповідач був тверезим, не допомагав через свої лінощі. З 2016 року вона проживає у квартирі баби і діда. Допускає, що [PERSON] і [PERSON] не просили [PERSON] про надання їм допомоги. Це все одно було б марним, оскільки відповідач лінивий егоїст. Він отримував пенсію, крав гроші у своєї матері, [PERSON] , та свідка. Їй не відомо, аби [PERSON] купував своїм батькам ліки та допомагав їм. [PERSON] у судовому засіданні як свідок допитана не була, стороною позивача долучено до матеріалів справи її заяву, посвідчену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю. і зареєстровану в реєстрі за № 409 (т. 2 а.с. 2 129), в якій зазначила, що з 1982 року вона проживає у квартирі [ADDRESS] , з померлими батьками сторін була у дружніх відносинах. Протягом 20 років [PERSON] мав алкогольну залежність, страждав тривалими запоями, внаслідок чого його батьки перебували у тяжкому нервовому стані та отримали тяжкі хвороби. Батько сторін, [PERSON] , мав онкологічне захворювання, мати [PERSON] , перебувала у лежачому стані, потребувала сторонньої допомоги, ними опікувалася [PERSON] [PERSON] після останнього запою отримав інсульт. Щодо заяви представника [PERSON] про застосування строків позовної давності до позовних вимог [PERSON] про усунення [PERSON] від права на спадкування, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Як вбачається з матеріалів цивільної справи спір між сторонами виник у грудні 2020 року при зверненні відповідача [PERSON] до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом. [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про усунення його від права на спадщину звернулася у липні 2022 року, що підтверджується штампом вхідної канцелярії суду, тобто, після порушення її права. Таким чином, позивачем за строк позовної давності не пропущено. Згідно із статтею 1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Позбавлення особи права спадкувати це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення зумовлює пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки (збільшення частки у спадщині, зміна черговості одержання права на спадкування), одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України (постанова Верховного Суду у від 21 березня 2018 року в справі № 206/68/15-ц (провадження № 61-2254св18), постанова Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року в справі № 441/509/16 (провадження № 61-27049св18). Згідно з ч. 5 ст.\~1224\~ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224\~ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування. Виходячи зі змісту ч. 5 ст.\~1224\~ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224\~ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224\~ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, викладені у позовній заяві, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження. Суд не приймає як належний доказ медичні карти [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , оскільки відомостей про необхідність стороннього догляду вказаних осіб медична документація не містить, висновків МСЕК про стан здоров`я [PERSON] та [PERSON] судові не надано. Також, суд критично ставиться до того, що відповідач у період з вересня 2001 року по грудень 2006 року 9 разів перебував на лікуванні у КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради з діагнозом «психічний і поведінковий розлад внаслідок вживання алкоголю», оскільки сам по собі факт перебування [PERSON] на лікуванні внаслідок вживання алкоголю не є підставою стверджувати, що це перебуває у причинно-наслідковому зв`язку ненаданням допомоги спадкодавцям. Твердження про те, що відповідачем та його дружиною було продано належну їм квартиру, суд не досліджує, оскільки предметом позову по даній цивільній справі є право відповідача на отримання спадщини після смерті батьків, а не договір купівлі-продажу належної відповідачеві квартири, чи право власності на неї. Доказів того, що [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , перебували у стані, що вимагає сторонньої допомоги саме з боку відповідача [PERSON] судові надано не було. Разом з тим, суд враховує ту обставину, що висновком МСЕК № 228 від 16 вересня 2016 року [PERSON] встановлено І групу інвалідності та зазначено про необхідність постійної сторонньої допомоги, тобто, відсутність з його боку можливості самостійно організовувати свій побут та догляд за собою, тому він не міг надавати таку допомогу іншим особам, зокрема, своїй матері, яка на час отримання відповідачем групи інвалідності була жива, а також, що вона потребувала цієї допомоги саме від нього. Доказів того, що позивач зверталася до відповідача з питанням про надання ним допомоги фінансового, чи фактичного характеру, судові надано не було. Судом також приймається до уваги, що відповідачем не вчинялися навмисні дії з метою ухилення від надання допомоги батькам. Також суд зважає, що за життя [PERSON] та [PERSON] не було вчинено дій, спрямованих на розпорядження належним їм майном, зважаючи на їхню обізнаність про спосіб життя свого сина відповідача [PERSON] , що може свідчити про їх прийняття ситуації та небажання усунення його від права спадкування на належну їм частину майна після їх смерті. Відповідно до ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] про усунення [PERSON] від права на спадщину після смерті батьків слід відмовити. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у загальному розмірі 1 984 грн. 80 коп. (а.с. 1, 32), який з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, слід віднести за рахунок позивача. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Положеннями ст.\~133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Приписами ч. 1 ст. 138 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Відповідно до ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Приписами ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до\~положень ч.\~8\~ст.\~141\~ЦПК України\~розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Такі\~докази подаються\~до закінчення\~судових дебатів\~у справі\~або протягом\~п`яти днів\~після ухвалення\~рішення суду\~за умови,\~що до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі сторона\~зробила про\~це відповідну\~заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат. Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання. Указані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15. У своїй заяві відповідач ставить питання про стягнення з позивача на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 21\~982 грн. 69 грн., з яких витрати на поштові пересилання становлять 472 грн., 3\~510 грн. 69 коп. витрати представника відповідача на проїзд до м. Дніпра. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу заявником було надано копію ордеру до договору про надання правової допомоги від 18 вересня 2019 року (т. 1 а.с. 83), квитанцію від 01 жовтня 2022 року про сплату послуг з правової допомоги у розмірі 10\~000 гривень (т. 1 а.с. 185), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Сахнацького О.А., квитанції про сплату послуг з правової допомоги у розмірі 5\~000 гривень від 14 лютого 2023 року та 04 березня 2023 року, копії квитанцій поштових відправлень на загальну суму 472 грн., а також копії посадочних документів. За таких обставин, понесені [PERSON] судові витрати у справі у загальному розмірі 21\~982 грн. 69 коп., які складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000 грн., 3\~510 грн. 69 та 472 грн. витрат на поштові відправлення, підлягають стягненню з позивача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved