Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 25 000,00 доларів США, а також судовий збір в сумі 9 142,15 грн. В обґрунтування позову навів наступне. 05.08.2012 р. між ним та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів. На підтвердження укладення даного договору відповідачем особисто складена письмова розписка. За умовами укладеного між сторонами договору позики від 05.08.2012 р., відповідач отримав від нього в борг грошові кошти в сумі 25 000 доларів США. Повернення позики по домовленості повинно було відбуватися протягом 10 років, але не пізніше 05.08.2022 р. Місце виконання зобов`язання місто Херсон. В обумовлений сторонами строк, до 05.08.2022 р. грошові кошти в сумі 25 000 доларів США, відповідач не повернув. Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду від 15.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити у грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти, позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Свої зобов`язання за договором позики від 05.08.2012 р. відповідач не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 25000,00 доларів США. З урахуванням положень чинного законодавства України позовні вимоги щодо стягнення вказаного боргу в іноземній валюті (доларах США) та в зазначеній сумі є законними та обґрунтованими. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, просив задовольнити. Погодився на розгляд справи у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не подавав, відзиву на позов не подавав, у зв`язку з чим на підставі ст. ст. 223, 280 ЦПК України, за згодою представника позивача проведено заочний розгляд справи. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: розписка (а.с.5), витяг про державну реєстрацію прав (а.с. 6). Суд,

Outcome: approved