Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов У червні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визнання місця проживання дитини з матір`ю. Позовні вимоги мотивовані тим, що з відповідачем спільне сімейне життя не склалося. У сторін відсутні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. На даний час сторони проживають окремо. У зв`язку з цим позивачка просить суд укладений із відповідачем шлюб розірвати. Відповідач як батько не бере участь в утриманні дитини, у зв`язку з чим, позивачка просить суд стягувати аліменти на утримання сина, який є дитиною інвалідом в розмірі 5000 грн щомісячно з дня пред`явлення позову до досягнення ним повноліття. Також просила визначити місце проживання дитини разом з позивачем. Інші процесуальні дії у справі. Згідно з вимогами Положення про автоматизовану систему документообігу суду, що затверджується Радою суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України визначення судді щодо розгляду цієї справи було здійснено 01.06.2022 року відповідно до автоматизованої системи документообігу суду, справу передано судді 02.06.2022 року. 02.06.2022 року судом направлено запит до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, для уточнення зареєстрованого місця проживання позивач та відповідача. 16.06.2022 року на запит суду надано відповідь відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. 17.06.2022 року ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13.03.2023 року підготовче провадження по цивільній справі було\~закрито та призначено справу до\~судового розгляду по суті. Позивач та відповідач по справі про дату, час та місце судового засідання повідомлялись судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України Позивач в судове засідання не з`явилася, проте надала заяву про розгляд справи за її відсутність, в якій додатково зазначила, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте надав через канцелярію суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги про розірвання шлюбу, визначення місце проживання дитини з матір`ю визнає у повному обсязі, а також позовні вимоги про стягнення аліментів визнає часткового у сумі 3000 гривень та просить суд розглянути справу за його відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до суду не з`явився, проте надав заяву про розгляд справи за її відсутність. Згідно ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання позову. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 29.08.1999 року, Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міськради, актовий запис № 752, що підтверджується свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін є неповноліття дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Дитина\~ [PERSON] , [INFO] ,\~є дитиною з інвалідністю, захворювання «дитячий аутизм», та потребує індивідуальної програми реабілітації, що підтверджується копією індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда №113 від 16.04.2021 року, та копією медичного висновку №48 від 27.04.2017 року та висновком інклюзивно-ресурсного центру № 3 про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 24.10.2018 №196. Відповідач працездатний, що підтверджується довідкою з місця роботи, відповідно до якої він працює в ТОВ «ВАЙТЕР-ЮГ» з 2006 року, Дохід за період з 01.12.2021 року по 31.05.2022 року склав 60 030. 00 грн, у зв`язку з чим може надавати матеріальну допомогу на утримання сина. 3. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права У відповідності ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Відповідно до ст. ст.\~21,\~24 Сімейного кодексу України\~(надалі\~СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач у своєму позові зазначає, що між сторонами фактично припинені шлюбно-сімейні відносини, подальше збереження шлюбу є неможливим. Згідно ст.\~110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.\~112\~СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причину позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини. Відповідно до\~ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що також закріплено в\~ст.141 СК України, та Конвенції про права дитини. Крім цього слід зауважити, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю не обмежений у своєму правах на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»,\~ст. 161 СК України\~випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Враховуючи, що дитина після фактичного припинення шлюбних відносин залишилася проживати з матір`ю, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивачки щодо визначення місця проживання дитини з нею. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то суд виходить із наступного. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вказаної статті способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою ВР N789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Отже, аналізуючи положення статті\~182\~та\~184 СК України\~слід дійти висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку. При визначенні розміру аліментів, судом береться до уваги надану відповідачем інформацію про доходи, що вказує на можливість відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Оцінюючи всі докази в сукупності, виходячи із рівності обов`язків батьків по утриманню дитини, враховуючи, що відповідач участь в утриманні дитини не приймає, кошти на її утримання не надає, з урахуванням того, що дитина знаходиться на утриманні позивачки, з якою постійно проживає, відповідач інших дітей на утриманні не має, працездатний, враховуючи засади розумності та справедливості, а також те, що дитина має інвалідність, суд вважає, що слід визначити аліменти на утримання дитини у розмірі 4000 гривень. Даний розмір аліментів не суперечить чинному законодавству, інтересам позивачки, відповідача та малолітньої дитині. На підставі п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Розподіл судових витрат. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого та документально підтвердженого судового збору. Приймаючи до уваги, що позивач при подачі до суду позовної заяви в частині стягнення аліментів була звільнена від сплати судового збору, та враховуючи положення ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial