Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

АТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача кредитну заборгованість в розмірі 5028,16 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідно до укладеного договору б/н від 02 березня 2021 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до умов договору кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Кредитор свої зобов`язання за договором виконав, надавши [PERSON] кредит у сумі визначеній в договорі, однак останній свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого утворилася загальна заборгованість за кредитом у сумі 5028 грн. 16 коп. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємицею померлого є [PERSON] , яка на момент смерті постійно проживала разом із спадкодавцем, тому вважається такою, що прийняла спадщину. 01.06.2022 до Галицької районної державної нотаріальної контори було направлено претензію кредитора, за відповіддю якої спадкоємці померлого із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась, спадкова справа після смерті спадкодавця заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». 22.06.2022 до спадкоємиці померлого позичальника було направлено лист-претензію з вимогою погашення заборгованості за кредитним договором, однак ніяких дій з боку [PERSON] не було вчинено. Просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором та судові витрати у справі. 02.01.2023 судом направлявся запит щодо підтвердження місця реєстрації відповідача [PERSON] . Відповідь на запит надійшла 11.01.2023 (а. с. 63). Ухвалою суду від 03.01.2023 позовну заяву позивача залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, яка була виконана. Ухвалою суду від 31.01.2023 провадження по справі відкрито і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Станом на 29.03.2023 відзив на позов від відповідача до суду не надійшов. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних доказів, позовні вимоги підтримує, наполягає на задоволенні позову, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. У судовому засіданні 16.03.2023 відповідач позов не визнала та пояснила, що спільно із [PERSON] , який помер [INFO] , вона не проживає з червня 2015 року, тобто з моменту розірвання шлюбу. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті [PERSON] не зверталась, оскільки не вважає себе спадкоємицею. Померлий [PERSON] буз зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та знятий з реєстрації 15.06.2017. Просила у задоволенні позову відмовити та розглядати справу за її відсутності. У судове засідання 29.03.2023 року сторони не з"явились. Представник позивача до суду не з"явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує. Відповідач також до суду не з"явилась. У поданій заяві просила розглядати справу за іі відсутності. Позов не визнала, просила відмовитиу його задоволенні. Враховуючи положення ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного. Фактичні обставини справи Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02.03.2021 [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом /а.с. 10, 33, 34/. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим у серпні 2021 Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Івано-Франківському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /м. Івано-Франківськ/ /а. с. 37/. Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 02.03.2021 за клієнтом [PERSON] рахується заборгованість на загальну суму 5028,16 гривень /а. с. 35-36/. 05.04.2022 року АТ КБ «Приватбанк» направлено до Галицької районної державної нотаріальної контори претензію кредитора про включення кредиторських вимог у спадкову масу /а. с. 40/. З відповіді Галицької районної державної нотаріальної контори від 08.06.2022 вбачається, що спадкоємці [PERSON] у нотаріальну контору не звертались. Нотаріальною конторою на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк» заведена спадкова справа № 146/2022 від 08.06.2022, номер спадкової справи у Спадковому реєстрі 69358520 /а. с. 41/. 17.06.2022 позивачем на адресу [PERSON] направлено лист-претензію щодо проведення оплати заборгованості померлого [PERSON] за кредитним договором з АТ КБ «Приватбанк» від 02.03.2021/а. с. 42/, однак ніяких дій відповідачем не вчинено. Згідно з випискою від 19.06.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 101). Як вбачається з довідки № 207 про осіб, місце проживання яких зареєстровано або було зареєстровано у період з 11.08.2021 до 23.03.2023 за адресою: [ADDRESS] , за указаною адресою зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Інформація щодо інших зареєстрованих осіб за вищевказаною адресою відсутня (а.с. 108). Мотиви, з яких виходить суд, і норми застосованого права Відповідно до вимог статтей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконання зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено договором. При порушені зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У статтях 610, 611, 612 ЦК України передбачено правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як передбачено частиною 1 статті 608 ЦК України, зобов`язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (пункт 5 статті 1219, стаття 1282 ЦК України). Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини, визначені у частинах третій і четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини 1 статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України. Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року №640/6274/16-ц при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; -при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Разом з тим, за змістом положень ст. 1282 ЦК України задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Отже, спадкоємці померлого позичальника, який не виконав умови кредитного договору, прийнявши спадщину, у силу статтей 1281, 1282 ЦК зобов`язані у межах вартості спадщини задовольнити вимоги кредитора. Проте, АТ КБ «Приватбанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та його вартості. Будь-які інформаційні довідки про нерухоме майно, що належало безпосередньо спадкодавцю - померлому [PERSON] у матеріалах справи відсутні. Таким чином, реєстрація за місцем проживання будь-якої особи зі спадкодавцем сама по собі не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого. Вказане узгоджується з правовими висновками, висловленими в постанові Верховного Суду по справі № 320/6489/16-ц від 21 серпня 2019 року. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадкова справа за заявами спадкаємців не заводилась. Заведена спадкова справа № 146/2022 від 08.06.2022 на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». Твердження позивача щодо проживання [PERSON] на час відкриття спадщини зі спадкодавцем (а. с. 7-9) спростовуються актом обстеження житлово-побутових умов від 02.03.2023, за яким [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак знятий із місця указаної реєстрації 15.06.2017 та з цього часу не проживав (а.с.104). Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту наявності і розміру спадкового майна, а також підстав вважати, що відповідач отримала у спадщину будь-яке майно після смерті [PERSON] . Матеріали справи містять відомості про розірвання шлюбу між [PERSON] та відповідачем 19 червня 2015року. 15.06.2017 року [PERSON] знятий з реєстраціїї, і з цього часу з відповідачем не проживав. Як роз`яснив Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані проценти, штрафи тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові (спадкоємцеві) за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися для сплати спадкоємцям. Обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору між кредитором, спадкоємцем і поручителем про стягнення заборгованості за кредитним договором у випадку смерті боржника є: прийняття спадкоємцями спадщини; наявність та розмір спадкового майна; згода поручителя відповідати перед кредитором за будь-якого нового боржника; невиконання чи неналежне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором; пред`явлення позову до поручителя в межах строку, визначеного законодавством (ст.1281 ЦК). Таким чином, нараховані позивачем до сплати зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника [PERSON] і не можуть присуджуватися для сплати [PERSON] . Оскільки зі смертю позичальника відносини між кредитором АТ КБ «Приватбанк» і позичальником [PERSON] припинилися, а його спадкоємці сторонами кредитного договору не були, дані відносини також не можуть регулюватися нормами закону, які передбачають загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема такі, як стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за кредитним договором. За таких обставин відсутні підстави вважати, що відповідач отримала у спадщину будь-яке майно після смерті [PERSON] , а тому і не набула статусу спадкоємця, а відтак у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Крім того, оскільки зі смертю особи позичальника відносини між кредитором АТ КБ «Приватбанк» і позичальником договору припинилися, а його спадкоємці сторонами кредитного договору не були, дані відносини не можуть регулюватися нормами закону, які передбачають загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема такі, як стягнення заборгованості за кредитним договором. Зобов`язання по поверненню позики у даному випадку включається до складу спадщини, тому у такому випадку застосовуються не умови договору позики щодо строків повернення позики чи його сплати, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною 2 цієї статті, а саме: суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, якщо вони відмовилися від одностороннього платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року по справі № 6-2962цс16. Статтею 12 ЦПК України передбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи те, що позивачем не надано доказів стосовно наявності спадкового майна та його вартості, в межах якої може бути стягнуто заборгованість, а також не доведено підстав вважати, що відповідач є спадкоємцем після смерті [PERSON] , суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в заявлених ним межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, тому відповідно до вимогстатті 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються. У відповідності до ст. ст. 11, 15, 16, 1281, 1282 ЦК України та

Outcome: dismissed