Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27.07.2013 сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Приморським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану м. Маріуполь Донецької області, про що зроблено актовий запис №181. У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у сторін по справі не склалось через різні погляди на життя та сімейні обов`язки. На час подання позову до суду, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Шлюб носить формальний характер. На примирення позивач не згоден і вважає що їх шлюб необхідно розірвати. Під час шлюбу, 22.05.2019 сторонами, за їх спільні кошти, було придбано квартиру [ADDRESS] , яка є спільною сумісною власністю подружжя. Вказана квартира зареєстрована за відповідачем. Квартира придбана за спільні кошти сторін, частину яких вони позичили у своїх родичів. Тому, позивач просить поділити вказану квартиру, як спільне майно подружжя, у рівних частках. Відповідно до звіту ТОВ «ВІТ-ОКС» про оцінку квартири [ADDRESS] , вартість квартири становить 1065750 грн. З підстав\~викладених вище,\~позивач просить\~суд розірвати\~шлюб між\~ним та\~відповідачем.\~Визначити спільною\~сумісною власністю\~ [PERSON] ,\~та [PERSON] \~квартиру за\~адресою:\~ [ADDRESS] ;\~визначити ідеальну\~частку [PERSON] \~в праві\~спільної сумісної\~власності на\~квартиру за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~в розмірі\~;\~поділити спільну\~сумісну власність\~подружжя [PERSON] \~та [PERSON] ,\~а саме:\~квартиру за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~шляхом стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~компенсації \~вартості квартири\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~в розмірі\~532875\~грн.,\~та \~стягнути з\~відповідача на\~його користь\~судові витрати,\~що складаються\~з судового\~збору та\~витрати на\~професійну правничу\~допомогу у\~розмірі 8800\~грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.09.2021 дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. (т.1 а.с. 53) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.11.2021 задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову в даній цивільній справі, накладено арешт на квартиру загальною площею 60,90 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] . (т.1 а.с.93-94) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2021 витребувано у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Ковальової В.М. копію договору купівлі-продажу квартири від 22.05.2019, розташованої за адресою [ADDRESS] , зареєстрований в реєстрі за №561. (т.1 а.с.103) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2022 зустрічну позовну\~заяву\~відповідача [PERSON] до [PERSON] \~про\~поділ\~майна\~та\~боргів\~подружжя у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя залишено без розгляду. (т.2 а.с.) Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався, відзив на позовну заяву не подав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Підреза І.В. вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі, просила суд її задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Стверджувала, що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя, частина коштів була позичена як в батьків позивача, так і батьків відповідача. Квартира є спільною сумісною власністю подружжя, позивач надавав свою згоду при купівлі квартири позивачем. Таким чином, вона підлягає поділу по частки відповідачу та позивачу. Наголошувала, що спільне користування квартирою є неможливим, оскільки до відповідача переїхала проживати її мати з міста Маріупіль, а після розірвання шлюбу проживати у одній квартирі колишнім чоловіку, дружині і її матері, на думку позивача, неможливо, через що з відповідача на користь позивач слід стягнути компенсацію вартості частки квартири, а квартиру залишити відповідачу. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Самородова О.П. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в частині визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, визнання за позивачем її частки та стягнення з відповідача на користь позивача компенсації вартості частки квартири. Наголошувала, що квартира була придбана за кошти відповідача, у тому числі, позичені у її батьків. Заробітної плати позивача було недостатньо навіть для забезпечення нормальної життєдіяльності, не кажучи вже про купівлю квартири, через що спірна квартира є особистою власністю [PERSON] . Крім цього, звертала увагу, що у разі визнання за позивачем права власності на частку квартири, він не буде позбавлений можливості користуватися нею, через що вимога про стягнення з відповідача на його користь компенсації вартості належної йому частки задоволенню не підлягає. Крім цього, на думку представника відповідача, присудження такої компенсації буде значним фінансовим тягарем для відповідача, що призведе до значного погіршення її матеріального стану. Просила в задоволенні позову в цих частинах відмовити Заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частин другої та третьої статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Судом встановлено, що 27.07.2013 сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Приморським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, про що зроблено актовий запис №181. Вказане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 07.09.2021 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькій області Управління державної реєстрації Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). (т.1 а.с.5) У шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Вказана обставина встановлена судом, та не оспорюється сторонами. Відповідно до наказу директора ТОВ «Баварія Центр» Коржус Б.В. №10-К, [PERSON] прийнято на постійну роботу з 01.10.2015 року на посаду менеджера з продажу товарів з 40-годинним робочим тижнем з окладом згідно штатного розпису.(т.1 а.с.34) Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22.05.2019 посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Ковальовою В.М. та зареєстрованого в реєстрі за №561, [PERSON] (далі продавець) та [PERSON] (далі Покупець)уклали цей договір. Продавець передав у власність (продав), а покупець прийняла у власність (купила) квартиру за адресою: [ADDRESS] .(п.1.1). Покупець стверджує, що шлюбний договорі, який би встановлював інший, ніж передбачений законом правовий режим щодо вищезазначеної нерухомості, яка придбається, не укладався, і повідомляє Продавця про те, що придбає вищезазначену нерухомість за згодою чоловіка, [PERSON] . (п.2.7) (т.1 а.с.106-107) Факт належності [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS] підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №273418941 від 06.09.2021. (т.1 а.с.32) Відповідно до наказу ТОВ «Баварія Центр» №25-К від 29.11.2019 звільнено [PERSON] , продавця-консультанта, із займаної посади 29.11.2019 за згодою сторін. (т.1 а.с.35) Відповідно до звіту про оцінку квартири, загальною площею 60,90 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виконаного ТОВ «Віт-Окс» від 06.09.2021, вартість квартири, загальною площею 60,90 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] без урахування ПДВ станом на 06.09.2021 становить 1065750 грн. (т.1 а.с.6-21) На підтвердження розміру своїх доходів відповідач надала довідки про доходи у Донецькому національному університеті імені Василя Стуса, а саме; №296/13-1 від 03.09.2021 за 2019 рік; №297/13-1 від 03.09.2021 за 2020 рік; №298/13-1 від 03.09.2021 за період січень-серпень 2021 року. (т.2 а.с.44-45) Відповідно до ч. 3\~ст.\~105\~Сімейного\~Кодексу\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу України. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р., згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Виходячи із положення ч. 1ст.\~110\~СК\~України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що подружні відносини між сторонами припинено, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам позивача по справі. Таким чином, позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартири, загальною площею 60,90 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , суд дійшов такого висновку. Згідно із\~статтею 60 Сімейного кодексу\~\~України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто,\~статтею 60 Сімейного кодексу України\~встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22.05.2019 посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Ковальовою В.М. та зареєстрованого в реєстрі за №561, покупець (відповідач) [PERSON] стверджує, що шлюбний договір, який би встановлював інший, ніж передбачений законом правовий режим щодо вищезазначеної нерухомості, яка придбавається, не укладався, і повідомляє продавця про те, що придбаває вищезазначену нерухомість за згодою чоловіка, [PERSON] . (п.2.7). Вказаний договір було укладено у період, коли сторони перебували в шлюбі. Таким чином, судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя. Твердження відповідача на те, що вона купувала спірну квартиру за власні кошти та кошти, позичені у її батьків, суд вважає непереконливими, оскільки, як вбачається з довідок про доходи відповідача, то заробітної плати отриманої відповідачем у Донецькому національному університеті імені Василя Стуса не вистачило б на купівлю квартири. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири вона коштує 587067 грн. Договору позики матеріали справи не містять. Таким чином,\~позовна вимога\~про\~визнання квартири спільною\~сумісною власністю\~подружжя та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 часток квартири за адресою: [ADDRESS] підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про поділ спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , а саме квартири, загальною площею 60,90 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом стягнення на користь [PERSON] з [PERSON] компенсації вартості квартири в розмірі 532875 (п`ятсот тридцять дві тисячі вісімсот сімдесят п`ять) грн суд вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у своїй постанові від 18.10.2022 по справі №369/13810/20 зазначає, що поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина четверта\~статті 71 СК України). Верховний Суд також зазначає, що у процесі поділу майна суди можуть одночасно застосовувати не один спосіб, а їх поєднання. Системне тлумачення положень статті\~69,\~70,\~71 СК України\~дає підстави застосовувати такий спосіб поділу майна, як поділ речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні. Згідно із частинами першою, другою, четвертою, п`ятою\~статті 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Верховний Суд зазначає, що за відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~статтею 365 ЦК України\~за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Системне тлумачення частин четвертої та п`ятої\~статті 71 СК України\~дає підстави дійти висновку, що згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача у цій справі) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача у цій справі) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого у відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постанові\~\~від 04 листопада 2020 року у справа № 662/1069/17. Квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є неподільною, оскільки знаходиться на дев`ятому поверсі багатоповерхового будинку, окремі виходи у зв`язку з цим облаштувати неможливо. Доказів, що спростовують дане твердження матеріали справи не містять. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, суд сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав передбачених цим Кодексом. Роз`яснював право заявити клопотання про проведення судової будівельно-технічної та оціночної судової експертизи, яким учасники справи не скористались. Зазначаючи про надмірний фінансовий тягар, пов`язаний із необхідністю сплати позивачу грошової компенсації за припинення її права власності на спірне майно, відповідач не обґрунтовує, яким чином слід поділити спірне майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та не пропонує залишити це майно у особистій власності позивача. Суд зауважує, що визнання особистої приватної власності одного з подружжя на майно, яке є об`єктом поділу майна подружжя, без сплати компенсації частки цього майна, є неприпустимим. Зазначене є незаконним втручанням у право одного з подружжя на мирне володіння майном. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про поділ спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , а саме квартири, загальною площею 60,90 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом стягнення на користь [PERSON] з [PERSON] компенсації вартості квартири є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо суми компенсації, яку відповідачу необхідно сплатити на користь позивача, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Отже, з огляду на відсутність погодження вартості майна між подружжям, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості, беручи до уваги звіт про оцінку квартири виконаний ТОВ «Віт-Окс». Позивачем надано належні, достатні та допустимі докази на підтвердження вартості спірного майна, а саме: звіт про оцінку квартири, загальною площею 60,90 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виконаного ТОВ «Віт-Окс» від 06.09.2021, відповідно до якого вартість квартири, загальною площею 60,90 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] без урахування ПДВ станом на 06.09.2021 становить 1065750 грн. Будь-яких доказів на підтвердження іншої дійсної вартості спірного майна матеріали справи не містять. Таким чином, розмір компенсації вартості квартири за адресою: [ADDRESS] , яку слід стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] становить 532875 грн. (1065750:2=532875) Таким чином, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги було задоволено в повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 8231,55 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку. З наданої копії договору про правову допомогу №01-26/08/21 від 26.08.2021, укладеного між позивачем [PERSON] (далі Замовник) та адвокатом Підрезою І.В. (далі Виконавець), встановлено, що за укладеним договором сторони визначили, що Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується надавати допомогу в обсягах, передбачених п.2.1 цього Договору. Відповідно до п.5.1 вартість послуг по Договору становить 8800 грн. (т.1 а.с.24-26) Відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат вбачається, що адвокатом Підрезою І.В. згідно договору про надання правничої допомоги від 26.08.2021, виконано роботи на суму у розмірі 8800 грн. (т.1 а.с.27) Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 26.08.2021 адвокатом Підрезою І.В. прийнято від [PERSON] , кошти у розмірі 8800 грн., на підставі договору про надання правничої допомоги від №01-26/08/21 від 26.08.2021. (т.1 а.с. 28) Положеннями ч. 1ст.\~137\~ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 2ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тобто\~ЦПК України\~передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року; від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19); від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19). При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Враховуючи викладене, матеріалами справи доведено, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу складають 8800,00 грн., суд вважає співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Надані представником позивача документи в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач та її представник не заявляли клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Таким чином, враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8800 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved