Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини. Позов мотивує тим, що [PERSON] в 2018 році познайомився з відповідачем, з якою протягом деякого періоду часу перебував у близьких відносинах. Час від часу вони спільно проживали, проте через розбіжності в поглядах на життя неодноразово розходились, після чого мирились та намагались створити повноцінну сім`ю, чого в кінцевому так і не вдалось зробити. Шлюб вони не реєстрували. На почату 2019 року позивач дізнався, що відповідач вагітна. Вона повідомила про те, що він є батьком дитини і розуміючи, що це може бути правдою він не ставив під сумнів ці твердження, прийняв їх як істину та продовжив проживати з відповідачем. [INFO] народилась [PERSON] . Після народження дитини він визнав своє батьківство не ставлячи під сумнів достовірність слів відповідача, оскільки приблизно за дев`ять місяців до народження дитини вони перебували з відповідачем в близьких стосунках і на той час між ними не було серйозних непорозумінь. Надалі він зауважив, що візуально практично не схожий з [PERSON] , а приблизно в кінці липня 2021 року відповідач підтвердила, що позивач не є батьком [PERSON] . Після цієї розмови вони припинили спільне проживання, не підтримують жодних відносин. Позивач не має можливості в позасудовому порядку оспорити своє батьківство і вимушений звернутись до суду з позовом. Ухвалою від\~07\~вересня 2021\~року прийнято\~позовну заяву\~до розгляду,\~відкрито загальне позовне провадження у справі та розпочато підготовче провадження. До суду 24 вересня 2021 року поступила заява позивача про розгляд справи без його участі. 23 жовтня 2021 року до суду надійшов відзив від відповідача Личаківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові, в якому зазначає, що оскільки відділом не порушено права позивача, тому підстав для надання їм статусу відповідача немає. Ухвалою суду від 28 січня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засіданні позивач неодноразово не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. В ході розгляду справи до суду поступила заява позивача про розгляд справи у його відсутності. А тому, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у його відсутності. Відповідач Личаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. В ході розгляду справи до суду поступила заява вказаного відповідача про розгляд справи у його відсутності (а.с.42). Відповідач за викликом до суду неодноразово не прибула. У зв`язку із неявкою відповідача, яка були повідомлена про дату та час розгляду справи у встановленому законом порядку, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у її відсутності на підставі наявних у справі доказів. З врахуванням поданих заяв, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача Дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. З копії свідоцтва про народження вбачається, що [INFO] народилась [PERSON] , батьком якої зазначено [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а.с.11) Як вбачається із позовної заяви, позивач [PERSON] з 2018 року перебував у відносинах із відповідачем [PERSON] , під час яких [INFO] народилась дитина, яка згідно слів відповідача, була донькою позивача. Після народження дитини позивач визнав своє батьківство та продовжив проживати з відповідачем. В кінці липня 2021 року відповідач повідомила, що позивач не є батьком [PERSON] . Після цього вони припинили спільне проживання, не підтримують жодних відносин. Позивач вказані обставини виклав у позовній заяві, проте в судове засідання неодноразово за викликом не прибув, жодних пояснень не надав. Відповідач також в судове засідання неодноразово за викликом не прибула, жодних пояснень суду не надавала. Відповідно до положень ч.1 ст.126 Сімейного кодексу України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Частинами першою та другою статті 136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. В п.11 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» висловлена позиція, що оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК (2947-14 ), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст.138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Результат наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що визнання обставин, які не підлягають доказуванню можливе, зокрема, за умов: визнання їх всіма учасниками справи та відсутності у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин. Відповідно до частини першої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17) вказано, що «відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову». Аналогічний висновок викладено і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 675/2136/19 (провадження № 61-2251св22). Підставою для категоричного висновку щодо батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Як вбачається із позовної заяви, позивач після народження дитини він визнав своє батьківство не ставлячи під сумнів достовірність слів відповідача, оскільки приблизно за дев`ять місяців до народження дитини вони перебували з відповідачем в близьких стосунках. Разом з тим, жодних об`єктивних даних щодо відсутності кровного споріднення між позивачем як особою, записаною батьком, і дитиною суду не надає. Окрім цього, позивач в судові засідання не прибув, жодних клопотань, зокрема, про призначення експертиз, не подавав, ходом розгляду справи не цікавився. Під час розгляду цивільної справи №127/25686/17 (постанова від 20.03.2019) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду сформулював правовий висновок, згідно якого роз`яснив що за приписами частини п`ятої статті 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати. При цьому, за обставинами цієї справи Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності кровного споріднення між батьком та дитиною, зазначивши про те, що сумніви позивача щодо свого біологічного батьківства не можуть породжувати сумніви у суду першої інстанції, якщо відповідач сама визнала та підтвердила, що позивач не є біологічним батьком дитини. Відповідач не була позбавлена права сама вимагати проведення такої експертизи з метою усунути підстави для позову, спростувавши аргументи позивача, але цього не зробила. Суд першої інстанції правильно оцінив цю конкретну обставину справи, виходячи зі змісту частини першої статті 82 та статей 11 (пропорційність у цивільному судочинстві), 12 (змагальність сторін), частини третьої статті 13 ЦІК України. Під час розгляду іншої справи цивільної справи №443/1578/15-ц (постанова від 30.05.2019р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦІК України. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 89 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Позивач зазначає, що пропонував відповідачу провести відповідну експертизу, проте вона відмовилась від цього, разом з тим жодного підтвердження даних обставин, як і даних про те, що відповідач дійсно повідомила позивача про те, що він не є батьком дитину суду не надано, позивач вказані обставини в суді не підтвердив. Таким чином,\~із врахуванням\~відсутності достовірних\~даних як\~щодо відсутності\~кровного споріднення\~між позивачем\~і дитиною,\~визнання позивачем\~свого батьківства\~щодо [PERSON] \~при її\~народженні,\~з урахуванням\~покладення на\~позивача тягаря\~доведення,\~що він\~не є\~біологічним батьком\~дитини,\~суд не\~може вважати\~доведеним обставини\~щодо відсутності\~кровного споріднення\~між позивачем\~і дитиною,\~а тому слід відмовити в задоволенні позову.

Outcome: dismissed