Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

17.02.2023 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.02.2016 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини сторони фактично припинили з листопада 2022 року та спільне господарство не ведуть. Відповідач змінила своє фактичне місце проживання та проживає окремо від сім`ї, спільна дитина сторін проживає разом з позивачем. Сімейне життя сторін не склалось через несумісність характерів та різні погляди на життя, через які відбувалися сварки, що призвело до втрати почуття кохання та поваги один до одного. Шлюб між сторонами носить формальний характер. Майновий спір між сторонами відсутній. Позивач категорично не погоджується на примирення з відповідачем, оскільки між ними склалися стійкі неприязні стосунки, які унеможливлюють подальше спільне проживання, а неодноразові спроби до примирення позитивних результатів не дали. Позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу суперечить його інтересам. До листопада місяця 2022 року сторони проживали однією сім`єю в смт. Вільшанка. Однак після вказаного часу Відповідач залишила сім`ю та змінила своє місце проживання та фактично проживає в іншому будинку разом з донькою від іншого шлюбу. Крім того відповідач планує виїзд в іншу місцевість, можливо й в іншу державу та висловлює бажання забрати з собою спільну дитину сторін. Позивач категорично не погоджується з намірами відповідача щодо зміни місця проживання дитини, оскільки син морально прив`язаний до нього, а також позивач буде позбавлений можливості у виконанні своїх батьківських обов`язків по вихованню сина та забезпеченню здобуття ним повної загальної середньої освіти, що в подальшому може спровокувати позбавлення його батьківських прав відносно сина. Малолітній син сторін залишився проживати біля позивача, який в достатній мірі забезпечує його належне виховання, матеріальне утримання, піклується про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створює належні умови для розвитку його природних здібностей, готує до самостійного життя та праці. Сторони самостійно не можуть дійти згоди щодо місця проживання дитини, а тому позивач змушений звернутися до суду з даною позовною вимогою, оскільки вважає, що відповідач не зможе забезпечити належні умови для спільної дитини переїхавши на проживання в іншу місцевість або за кордон, тоді як він в змозі забезпечити і забезпечує сина всім необхідним та бажає щоб син і надалі залишився проживати біля нього. Позивач просить розірвати шлюб між сторонами та визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] з батьком [PERSON] .. Судові витрати залишити за позивачем, як фактично понесені. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 06.03.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання на 28.03.2023 року. Позивач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. До початку підготовчого судового засідання представник позивача надав до суду клопотання, в якому просить розгляд справи провести без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити у повному обсязі. До початку підготовчого судового засідання відповідач надала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги визнає повністю. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У підготовчому судовому засіданні встановлено, що 20.02.2016 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вільшанського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 20.02.2016 року (а.с.8). Від спільного проживання сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого Добровеличківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області 13 жовтня 2016 року (а.с.9). Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, з листопада 2022 року сторони не проживають однією сім`єю. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а шлюб розірванню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сторони фактично не підтримують шлюбні відносини, сім`я розпалась і існує лише формально, сторони не проживають однією сім`єю з листопада 2022 року. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини. В судовому засіданні встановлено, що у відповідності до свідоцтва про народження від 13.10.2016 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Згідно довідки №3 виданої ФОП [PERSON] [INFO] , [PERSON] працює у ФОП [PERSON] з липня 2022 року на посаді водія, заробітна плата за період з 11.07.2022 року по 01.02.2023 року склала 45384,77 грн. (а.с.10). Відповідно до довідки №471 виданої виконкомом Вільшанської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області 16.02.2023 року, до складу сім`ї [PERSON] входять: дружина [PERSON] , 1987 року народження, син [PERSON] , 2016 року народження, донька дружини [PERSON] , 2009 року народження (а.с.11). Згідно довідки №01-35/64 Вільшанського ліцею Вільшанської селищної ради Кіровоградської області виданої 17.02.2023 року, [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається в 1-А класі Вільшанського ліцею Вільшанської селищної ради (а.с.12). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У відповідності до ч. 1 ст. 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 9 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Таким чином, судом встановлено, що підстави на які посилається позивач як на підстави своїх вимог, знайшли своє підтвердження під час їх перевірки доказами, які суд вважає достовірними, належними та допустимими. З огляду на викладене та беручи до уваги те, що позивач має самостійний дохід, в змозі забезпечити сина всім необхідним, відповідач позовні вимоги визнає повністю, а тому позовна вимога про визначення місця проживання дитини підлягає задоволенню. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, залишити по фактично понесеним.

Outcome: approved