Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

Звернувшись до суду з цим позовом до відповідачів в листопаді 2021 року, ТОВ «Кей- Колект» зазначив, що 26.12.2007 року [PERSON] уклав з АКІБ «Украсиббанк» кредитний договір №11277683000, відповідно до умов якого отримав грошові кошти в сумі 40 000 дол. США строком користування з 26.12.2007 рокук по 25.12.2014 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,90% річних в межах установленого строку кредитування. 17.02.2009 року між позичальником і АКІБ «Украсиббанк» укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору, згідно якої кінцевий термін поверенння кредиту змінено на 25.12.2024 року, погашення якого повинно здійснюватися шляхом щомісячної сплати ануїтетного платежу у розмірі 507 дол.США 89 цнт. Згідно графіку, викладеному в Додатку №2 до кредитного договору. В забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] був укладений договір іпотеки, посвідчений 26.12.2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Тараненко Л.О., зі змінами, внесеними Договором про внесення змін №1 від 17.02.2009 року. Предметом договору іпотеки є квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 58,9 кв.м. 13.02.2012 року Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» відповідно до Договору факторингу №2 та Договору відступлення прав вимоги за договорои іпотеки відступило ТОВ «Кей-Колект» право вимогит за забов`язаннями по кредитному договору №11277683000 від 26.12.2007 року та іпотечному договору від 26.12.2007 року. Однак, зобов`язання за кредитним договором позичальником належним чином не виконуються. Станом на 18.10.2021 року заборгованість за кредитним договором №11277683000 від 26.12.2007 року складає 49 870 дол. США 23 центи, з яких заборгованість по кредиту - 35 102,14 дол. США, заборгованість по відсотках - 14 768,09 дол. США , що еквівалентно 1 313 676 грн.49 коп., з котрих заборгованысть за кредитом 924 657,06 грн., заборгованість по відсотках 389 019,43 грн. З огляду на це, ТОВ «Кей- Колект» просило в рахунов погашення заборгованосты за кредитним договором №11277683000 від 26.12.2007 року в розмірі 49 870 дол. США 23 центи звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 58,9 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., що належить відповідачам, за початковою ціною, що буде визначена при примусовому виконання рішення на рівні, не нижчому за таке иайно на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або належним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Ухвалою від 19.11.2021 року позовна заява прийнята до провадження, відкрито загальне позовне провадження ( а.с.113). Ухвалою суду в судовому засіданні 31.01.2022 року постановлено вважати належним відповідачем [PERSON] у зв`язку зі зміною прізвища з [PERSON] на [PERSON] відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 16.12.2013 року (а.с.125,132,133). В судовому засіданні представник позивача ТОВ «Кей-Колект» позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Кучинська В.В., під час розгляду справи заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності з огляду на таке. Представник відповідача зазначила, що в п.6.1.2.кредитного договору вказано право Банку визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно п.1.2.2 цього Договору, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту до повної сплати за кредит, змінивши при цьому термін повернення кредиту та повної сплати плати за кредит в сторону зменшення. Згідно п.3.4.3 кредитного договору позичальник зобов`язується достроково повернути банку в повному обсязі всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит у разі застосування банком права вимоги дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 6 договору. В п.6.2. кредитного договору вказано, що в разі застосування банком права, передбаченого п.6.1.2 договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати за кредит є наступним: банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати за користування кредитом за договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з писом вкладення та повідомлення про вручення) за адресою позитчальника; термін достракового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредитом - обов`язковими до повернення і сплати в повному обсязі банку з 32 календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту за умови, що: а) банк направив за адресою позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобов`язань позичальника за договором та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, б) позичальник не усунув зазначених банком порушень зобов`язань позичальника за договором протягом 31 календарного дня з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку. 17.08.2009 року на адресу відповідача [PERSON] надійшло повідомлення АКІБ «Укрсиббанк» від 17.08.2009 року за номером 134-023/120. Банк повідомив боржника, що станом на 17.08.2009 року обліковується прострочена заборгованість за кредитним договором, що складає 36 492,77 дол. США. Банк відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» вимагав негайного виконання порушеного зобов`язання у строк, що не перевищує 40 дні з моменту направлення цієї вимоги. Вказано, що у випадку непогашення у встановлений у цій вимозі строк заборгованості перед АКІБ «Украсиббанк» по кредиту у повному обсязі, банк буде ініціювати звернення стягення на майно, передане у заставу згідно з договором іпотеки у забезпечення своєчасного та повного викоання умов за кредитним догвороом та/ або стягнення заборгованості у судовому порядку. Таким чином, з 26.09.2009 року почався перебіг строку позовної давності не лише за основним обов`язанням, але і за забезпечуваним зобов`язанням, за договором іпотеки. Представник відповідача зазначає, що з урахуванням зміни строку основного зобов`язання, банк мав подати до суду позов у строк до 26.09.2012 року. Натомість звернувся до суду з відповідним позовом лише 19.11.2021 року. Представник відповідача також зазначила, що 19.10.2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. був вчинений виконавчий напис №114 про звернення стягнення на предмет іпотеки, на квартиру за адресою: [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на суму 307 071,51 грн. Даний виконавчий напис знаходився на виконанні в Індустріальному ВДВС Дніпропетровського МУЮ. Однак, 16.11.2011 року була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувану у зв`язку з тим, що вказане майно не реалізоване у зв`язку з відсутністю заявок покупців на прилюдних торгах. Повторно заява ПАТ «Укрсиббанк» про примусове виконання виконавчого напису була подана до Індустріального ВДВС 12.03.2012 року. При цьому представник відповідача звертає увагу на те, що 13.02.2012 року ПАТ «Укрсиббанк» відступив право вимоги за Кредитним договором №11277683000 від 26.12.2007 року ТОВ «Кей-Колект» . Постановою від 20.03.2017 року виконавчий документ повернуто стягувачу у зв`язку з тим, що стягувач не здійснив авансування витрат на проведення виконавчих дій. В постанові зазначено, що повторно виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання до 20.03.2020 року. Також представник відповідача звертає увагу на те, що, звернувшись до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, ПАТ «Украсиббанк» станом на 19.02.2010 року визначив суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 307 071,54 грн. Проте у цьому позові зазначає суму заборгованості за кредитним договором 1 313 676,49 грн. А оскільки стягував у виконавчому провадженені не пред`явив повторно виконавчий напис нотаріуса до примусового виконання, то строк звернення стягнення на предмет іпотеки сплив 16.12.2012 року. Представник відповідача просила стягнути з позивача судові витрати напрофесійну правничу допомогу в розмірі 35 000 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, направила на даресу суду заяву з проханням розглядати справу без її участі; зазначила, що заперечує проти позову. Відповідач [PERSON] померла [INFO] (а.с. 226, свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області). Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 26.12.2007 року [PERSON] уклав з АКІБ «Украсиббанк» кредитний договір №11277683000, відповідно до умов якого отримав грошові кошти в сумі 40 000 дол. США строком користування з 26.12.2007 року по 25.12.2014 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,90% річних в межах установленого строку кредитування. 17.02.2009 року між позичальником і АКІБ «Украсиббанк» укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору, згідно якої кінцевий термін поверенння кредиту змінено на 25.12.2024 року, погашення якого повинно здійснюватися шляхом щомісячної сплати ануїтетного платежу у розмірі 507 дол.США 89 цнт. згідно графіку, викладеному в Додатку №2 до кредитного договору (а.с.11-32). В забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором №11277683000 від 26.12.2007 року з [PERSON], [PERSON] , [PERSON] був укладений договір іпотеки, посвідчений 26.12.2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Тараненко Л.О. , реєстровий номер 197 зі змінами, внесеними Договором про внесення змін №1 від 17.02.2009 року. Предметом договору іпотеки є квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 58,9 кв.м.(а.с.33-38). 13.02.2012 року Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» відповідно до Договору факторингу №2 та Договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки відступило ТОВ «Кей-Колект» право вимогит за забов`язаннями по кредитному договору №11277683000 від 26.12.2007 року та іпотечному договору від 26.12.2007 року (а.с.39-44). ТОВ «Кей-Колект» зазначає, що зобов`язання за кредитним договором №11277683000 від 26.12.2007 року позичальником належним чином не виконуються. Станом на 18.10.2021 року заборгованість за кредитним договором №11277683000 від 26.12.2007 року складає 49 870 дол. США 23 центи, з яких заборгованість по кредиту 35 102,14 дол. США, заборгованість по відсотках 14 768,09 дол. США , що еквівалентно 1 313 676 грн.49 коп., з котрих заборгованість за кредитом 924 657,06 грн., заборгованість по відсотках 389 019,43 грн., що відображено у довідці-розрахунку станом на 18.10.2021 року. Також встановлено, що 17.08.2009 року АКІБ «Укрсиббанк» направляло на адресу [PERSON] повідомлення- вимогу № 134-023/120, в котрій запропоновано у строк, що не перевищує 40 днів з моменту направлення повідомлення, виконати порушене зобов`язання, погасити заборгованість за кредитним договором повністю, у розмірі 36 492,787 дол. США (з урахуванням відсотків, штрафних санкцій), інакше АКІБ буде ініціювати питання про звернення стягнення на майно, що булло передано у заставу згідно з договором іпотеки (а.с.157). Відповідно до постанови державного виконавця Індустріального ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції від 12.03.2012 року відкрито виконавче провадження з виконавчого напису №114 від 19.02.2010 року за заявою ПАТ «Укрсиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки на суму 307 071,51 грн, на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.153). Відповідно до постанови державного виконавця Індустріального ВДВС ДМУЮ від 06.12.2011 року виконавчий напис №114 від 19.02.2010 року поверений стягувачеві, оскільки майно не реалізоване на прилюдних торгах у зв`язку з відсутністю заявок покупців (а.с.152). З постанови державного виконавця Індустріального ВДВС ДМУЮ від 20.03.2017 року ВП №31623321 вбачається, що ПАТ «Укрсиббанк» повторно зверталося до ВДВС з виконавчим напиом №114 від 19.02.2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки на суму 307 071,51 грн, на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Однак виконавчий напис повернуто без виконання у зв`язку з тим, що стягувач не здійснив авансування витрат на проведення виконавчих дій (а.с.154). Відповідно до частини 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (іпотекою). В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України). За змістом частини 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку», одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Цим Законом визначено такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя) (ч.3 ст. 33). За змістом припису частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили. Відповідно до статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Такі висновки висловлені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року в справі № 310/11024/15 (провадження № 14-112цс19). Як встановлено судом під час розгляду справи, 17.08.2009 року АКІБ «Укрсиббанк» направляло на адресу [PERSON] повідомлення- вимогу № 134-023/120, в котрій запропоновано у строк, що не перевищує 40 днів з моменту направлення повідомлення, виконати порушене зобов`язання, погасити заборгованість за кредитним договором повністю, у розмірі 36 492,787 дол. США (з урахуванням відсотків, штрафних санкцій), інакше АКІБ буде ініціювати питання про звернення стягнення на майно, що булло передано у заставу згідно з договором іпотеки. 19.02.2010 року за заявою ПАТ «Укрсиббанк» приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. був вчинений виконавчий напис №114 про звернення стягнення на предмет іпотеки на суму 307 071,51 грн. Як слідує з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №11277683000 від 26.12.2007 року станом на 18.10.2021 року, кредитор, в тому числі й ТОВ «Кей-Колект», після ухвалення рішення суду продовжували нараховувати відсотки за користування кредитними коштами . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, а права та інтереси кредитодавця у вказаних правовідносинах забезпечуються ч.2ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 06 лютого 2019 року в справі №175/4753/15-ц Верховний Суд висловив правову позицію, що вимоги банку про стягнення процентів та пені після закінчення строку кредитування не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Як установлено, кредитор скористався своїм правом дострокового повернення всієї суми кредиту, направивши 17.08.2009 року [PERSON] повідомлення- вимогу № 134-023/120 про дострокове повернення всієї суми кредитних коштів. У зв`язку з чим, суд вважає, що нараховувати передбачені кредитним договором проценти, припинилося. Таким чином, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки на суму, еквівалентну 1 313 676 грн. є необґрунтованими. Під час розгляду справи представником відповідача зроблено заяву про застосування строку позовної давності, оскільки, як зазначає представник відповідача, направивши 17.08.2009 року відповідачеві повідомлення (вимогу) про повернення всієї суми кредитник коштів, кредитор змінив строк виконання зобов`язання у кредитному договрі, у зв`язку з чим, термін дострокового повернення кредиту вважається таким, що настав з 26.09.2009 року. Тобто кредитор міг подати позов про звернення стягнення на предмет іпотеки до суду до 26.09.2012 року, однак звернувся до суду з цим позовом лише 04.11.2021 року. З даного приводу суд зазначає наступне. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений такий обов`язок позичальника, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Використовуючи своє право згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, кредитор шляхом направленні 17.08.2009 року відповідачеві повідомлення- вимоги № 134-023/120 , в котрій запропоновано у строк, що не перевищує 40 днів з моменту направлення повідомлення, виконати порушене зобов`язання, змінив строк виконання зобов`язання. У постанові Верховного Суду від 03 червня 2020року у справі №2-3258/2008 (провадження № 61-46814св18) зроблено висновок про те, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Враховуючи вищенаведене, можна дійти висновку, що позивачем пропущений строк звернення до суду з цим позовом. Проте суд вважає, що наявні самостійні підстави для відмови у задоволені позову, і відмовляє у позові ТОВ «Кей-Колект» по суті позовних вимог. У зв`язку з відмовою у позові, судові витрати у вигляді судового збору ТОВ «Кей-Колект» не відшкодовуться. Що стосується відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката відповідача [PERSON] у розмірі 35 000 грн. суд зазначає наступне. Частиною першою ст.15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають правор користуватися правничою допомогою. Відповідно до частини 1 ст. 137 ЦПК Укрпаїни витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до пнктів 1,2 частини третьої ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, : чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи чи є\\ розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову; значення справи для сторін, в тому чмислі, чи міг бим результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою ст. 141 ЦПК України визначенго, що розмір витрат, які сторона сплати ла або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів ( договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до частин четвертої - шостої ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обх сторін. Такі самі критерії застосовує Європейській суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрма, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі Двойних проти України ( пункт 80), від 10.12.2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України ( пункти 34-36), від 26.02.2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтований. Ставлячи питання про відшкодування витрат на професійну правниу допомогу у розмірі 35 000 грн., представник відповідача [PERSON] , адвокат Кучинська В.В., на підтвердженя витрат надала договір про надання правової (професійної правничої) допомоги і акт надання послуг від 21.03.2023 року з указанням найменування робіт, послуг і їх вартості. Однак, на підтвердження факту отримання коштів від клієнта на оплату витрат на професійну правничу допомогу адвоката, документів, оформлених у встановленому законом порядку, не надано. Акт надання послуг не може бути допустимим і достовірним доказом оплати гонорару адвоката. У зв`язку з недоведеністю цих витрат, суд доходить висновку про вімову у задоволені заяви про їх відшкодування.

Outcome: dismissed