Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

31.03.2016 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява від Публічного акціонерного товариства «Актабанк». Представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Актабанк» заборгованість за Кредитним договором № В19-0045/Т/СП/Р за споживчим кредитом від 17.04.2014 року на споживчі потреби у сумі 266095,78 гривень, яка складається з: строкова заборгованість - 5801,61 грн.; прострочена заборгованість - 46436,96 грн.; строкова заборгованість за відсотками - 1334,73 грн.; прострочена заборгованість за відсотками - 33329,60 грн.; пеня за прострочення строків повернення кредиту - 106108,46 грн.; пеня за прострочення строків сплати відсотків - 73084,42 грн. та сплачений позивачем судовий збір в сумі 3991,44 грн. І. Стислий виклад позиції позивача. 17 квітня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № В19-0045/Т/СП/Р, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу у формі строкового кредиту, грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, відкличності та цільового характеру використання, у сумі 52241,61 грн., зі сплатою 31,0% відсотка річних, на строк з 17 квітня 2014 року по 16 квітня 2016 року включно, шляхом перерахування на рахунок № [NUMBER] відкритий в ПАТ «АКТАБАНК» для рефінансування простроченої заборгованості за договором про відкриття та обслуговування овердрафту по картковому рахунку № [NUMBER] від 01.10.2012 року. Згідно п. 1.4. кредит надається позичальнику на рефінансування простроченої заборгованості. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. В порушення умов кредитного договору відповідач не здійснювала погашення кредиту та сплату нарахованих процентів за користування кредитом в обумовлені договором строки. Станом на 04.03.2016 року прострочена заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором склала 266095,78 гривень, яка складається з: строкова заборгованість - 5801,61 грн.; прострочена заборгованість - 46436,96 грн.; строкова заборгованість за відсотками - 1334,73 грн.; прострочена заборгованість за відсотками - 33329,60 грн.; пеня за прострочення строків повернення кредиту - 106108,46 грн.; пеня за прострочення строків сплати відсотків - 73084,42 грн. (а.с. 2-4). Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надала до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, на підставі наявних у справі доказів. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 167). Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлена належним чином, шляхом направлення поштою судової повістки. В матеріалах справи містяться конверти з судовими повістками на адресу відповідача, повернуті поштою з відміткою «повертається, адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.162, 163). Також суд завчасно (01.03.2023 року) повідомляв відповідача, шляхом оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. 166). Отже, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. В матеріалах справи наявні заперечення на позовну заяву, подані до суду 03.10.2016 року представником відповідача - [PERSON] . Представник просить суд зменшити розмір неустойки, у зв`язку з тим, що пеня в два рази перевищує суму заборгованості за тілом кредиту та відсотками. У зв`язку з тим, що на утриманні відповідача, як матері-одиначки перебуває тяжко хвора донька-інвалід, майже неможливо погасити такий розмір заборгованості за штрафними санкціями, які погашаються в першу чергу, в той час як нові штрафні санкції будуть продовжувати нараховуватися. Також представник відповідача подала заяву про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені за прострочення строків повернення кредиту та сплати відсотків. Позивач просить стягнути суму пені, нараховану за прострочення строків повернення кредиту та сплати відсотків поза межами строку позовної давності, адже банк звернувся до суду 14.03.2016 року, а просить стягнути заборгованість по пені, починаючи з 15.11.2014 року (а.с. 61-62, 65). Представник відповідача адвокат Жура Наталія Володимирівна направила до суду клопотання про витребування доказів, яке просила розглянути без участі сторони відповідача та повідомити про дату наступного судового засідання за телефоном (а.с.170). ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 08 квітня 2016 року по справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду на 16 травня 2016 року (а.с.32). Не погодившись з ухвалою про відкриття провадження, відповідач [PERSON] 27 травня 2016 року подала апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження від 08 квітня 2016 року (а.с.38). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2016 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без руху, надано строк для усунення недоліків (а.с.43). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2016 року апеляційну скаргу [PERSON] повернуто апелянту, у зв`язку з не усуненням недоліків (а.с.47). 01 серпня 2016 року справа повернута до Самарського районного суду м. Дніпропетровська (а.с.49). 23 серпня 2016 року представник відповідача подав до суду клопотання відповідача про зупинення провадження у справі (а.с.51). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2016 року у задоволенні клопотання представника відповідача Серафін Я.О. про зупинення провадження по цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено (а.с.57). 26 грудня 2016 року ухвалою суду провадження у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" до [PERSON] про стягнення заборгованості, зупинено до розгляду цивільної справи № 200/9384/16-ц, провадження № 2/200/3091/16 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "АктаБанк" про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, яка перебуває в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (а.с.85-86). 17.07.2017, 01.11.2018, 18.01.2019 року суд направляв запити до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про стан розгляду справи №200/9384/16-ц, до вирішення якої зупинено провадження у даній цивільній справі (а.с. 87, 90, 94). 29.12.2021 року на адресу суду надійшла заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про заміну стягувача (позивача) Публічного акціонерного товариство «АКТАБАНК» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с.97-99). 22.12.2022 року засобами поштового зв`язку до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Кліщар Аліни Сергіївни про поновлення провадження у справі №206/1838/16 (а.с.125-128). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2022 року поновлено провадження у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "АКТАБАНК" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Призначити судове засідання по справі. Замінено позивача Публічне акціонерне товариство «АКТАБАНК» (код ЄДРПОУ 53863708, адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Шевченка, буд. 53) його правонаступником Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ) по цивільній справі №206/1838/16-ц (а.с.153-154). 30.03.2023 року від представника відповідача - адвоката Жури Наталії Володимирівни на електронну пошту суду надійшло клопотання про витребування доказів (а.с. 170). Ухвалою суду від 30.03.2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Жури Наталії Олександрівни про витребування доказів в цивільній справі відмовлено (а.с. 173-174). Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 17 квітня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та [PERSON] укладено укладено Кредитний договір № В19-0045/Т/СП/Р за споживчим кредитом. Відповідно до умов п. 1.1. договору позивач надав відповідачу у формі строкового кредиту, грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, відкличності та цільового характеру використання, у сумі 52241,61 грн., зі сплатою 31,0% відсотка річних, на строк з 17 квітня 2014 р. по 16 квітня 2016 р. включно, шляхом перерахування на рахунок № [NUMBER] відкритий в ПАТ «АКТАБАНК» для рефінансування простроченої заборгованості за договором про відкриття та обслуговування овердрафту по картковому рахунку № [NUMBER] від 01.10.2012 року. Сукупна вартість кредиту складає 73199,69 грн., реальна відсоткова ставка - 35,79%. У відповідності до п. 3.3.4. кредитного договору, позичальник зобов`язаний погасити кредит, комісії та сплатити відсотки в порядку визначеному розділом 2 кредитного договору, при цьому планове погашення кредиту та відсотків здійснювати, шляхом внесення коштів на рахунок, щомісячно, в дату обумовлену графіком. Пункт 3.3.6. кредитного договору передбачає обов`язок позичальника сплачувати відсотки за використання кредиту та комісії за супроводження кредиту в порядку та розмірі визначеному п.п. 1.1., 2.4., 2.5., 2.6. договору. У відповідності до п. 3.3.7. кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати можливі штрафні санкції та пені в розмірі та порядку визначеному п.п. 4.1.3.-4.1.4. кредитного договору. У відповідності до п. 4.2. Кредитного договору, у разі невиконання Позичальником обов`язків визначених п.п. 3.3.4,3.3.6.,3.3.7. Кредитного договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня Банка погасити кредит в повному обсязі, сплатити відсотки за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Згідно п. 4.1.1. кредитного договору, за порушення позичальником строку погашення кредиту або його частини відповідно до графіку погашення кредиту нарахування процентів здійснюється з розрахунку 62% річних на суму простроченої заборгованості. Пункт 4.1.3. кредитного договору передбачає за порушення позичальником п.п. 3.3.1-3.3.3., п.п. 3.3.5. сплату позичальником банку штраф у розмірі 2% від суми наданого кредиту за кожне таке порушення. Згідно п.4.1.4. кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені строки, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожний день прострочки за вимогою банку (а.с. 11-15). Однак відповідач, в порушенння умов п. 3.3.10 кредитного договору порушила взяті на себе зобов`язання, тому сума заборгованості за кредитним договором відповідно до розрахунку станом на 04.03.2016 року складає 266095,78 гривень, а саме: строкова заборгованість - 5801,61 грн.; прострочена заборгованість - 46436,96 грн.; строкова заборгованість за відсотками - 1334,73 грн.; прострочена заборгованість за відсотками - 33329,60 грн.; пеня за прострочення строків повернення кредиту - 106108,46 грн.; пеня за прострочення строків сплати відсотків - 73084,42 грн (а.с. 5-6). Факт користування грошовими коштами відповідачем підтверджується випискою по особовим рахункам з 14.04.2014 по 04.03.2016 (а.с.7-10). 23.03.2018 між ПАТ "АКТАБАНК" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір № 2 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «АКТАБАНК» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні банку, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору (витяг з Договору відступлення прав вимоги додається). Відповідно до Додатку № 1 до Договору № 2 про відступлення прав вимоги від 23 березня 2018 року - Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №В19-0045/Т/СП/Р від 17 квітня 2014р., укладеним з ПАТ "АКТАБАНК" в сумі 300134,99 грн., з яких: 52239,00 грн. - заборгованість за основним боргом, 100758, 00 грн. - заборгованість за процентами, 147137,99 грн. - штрафи, пені (а.с. 131 - 135). Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором №В19-0045/Т/СП/Р від 17.04.2014 року суми 266095,78 гривень, яка складається з: строкова заборгованість - 5801,61 грн.; прострочена заборгованість - 46436,96 грн.; строкова заборгованість за відсотками - 1334,73 грн.; прострочена заборгованість за відсотками - 33329,60 грн.; пеня за прострочення строків повернення кредиту - 106108,46 грн.; пеня за прострочення строків сплати відсотків - 73084,42 грн. ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з положеннями ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Також суд зазначає, що в частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12.05.1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів». Кредитодавцем дотримані вимоги, передбачені ч. 2 ст. 11 Закону №1023-XII, щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із споживачем саме тих умов, які він вважав узгодженими. Тобто сторони кредитного договору обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена, зокрема у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та штрафу у разі прострочення сплати платежів за договором. Разом з цим, відповідно до ст. ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статі 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналіз викладеного вище вказує, що відповідач не дотримувалась графіку платежів, відповідно до умов договору та фактично допустила заборгованість по сплаті за кредитним договором, що мало наслідком нарахування заборгованості за процентами та пені. Представник відповідача [PERSON] 03.10.2016 року подала заперечення на позовну заяву, в яких сторона відповідача не заперечує проти заявлених позивачем сум, а просить зменшити розмір неустойки, отже фактично відповідач визнала розмір нарахованої банком заборгованості. В свою чергу суд, перевіривши наданий банком розрахунок, вважає його вірним та погоджується з ним, оскільки за умовами договору, сторонами визначені та погоджені умови щодо сплати відповідачем штрафу за несанкціоновану заборгованість та встановлені проценти за порушення позичальником строку погашення кредиту у розмірі 62% річних на суму простроченої заборгованості. Тим більше, що банк припинив нарахування передбачених договором процентів за кредитом у зв`язку із зверненням до суду до закінчення дії договору. Враховуючи встановлені судом обставини справи, вищевикладені норми матеріального та процесуального права, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги про стягнення за кредитним договором №В19-0045/Т/СП/Р від 17.04.2014 із відповідача на користь позивача суми 5801,61 грн. (строкова заборгованість) + 46436,96 грн. (прострочена заборгованість) + 1334,73 грн. (строкова заборгованість за відсотками) + 33329,60 грн. (прострочена заборгованість за відсотками) підлягають задоволенню. В свою чергу, клопотання представника відповідача про зменшення розміру неустойки заслуговує на увагу, з огляду на таке. Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Верховний Суд України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-100цс14 з приводу частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав висловив правову позицію, яка полягала в тому, що суд має право зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що за змістом частини третьої статті 551 ЦК України під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків. Окрім цього, згідно з Рішенням КСУ №7-рп/2013 від 11.07.2013 року передбачається, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Передбачається, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України зауважує, що захист від цих зловживань має базуватись на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, і дане питання вирішується судом згідно зі ст. 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial