Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю із спадкодавцем більше п`яти років. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] , з яким позивач проживала однією сім`єю з 1985 року в [ADDRESS] до дня смерті спадкодавця. Проживаючи однією сім`єю були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обв`язки, спільний бюджет, разом проводили поточні ремонти в будинку. Через відсутність юридично встановленого факту проживання спадкоємця і спадкодавця однією сім`єю, позивач не може реалізувати своє право на спадщину, яке складається із земельної ділянки кадастровий номер 0524355600:01:001:0479 розташованої на території Шпиківської селищної ради Тульчинського району. Позивачка є спадкоємицею 4-ї черги, яка фактично прийняла спадщину, оскільки проживала разом з спадкодавцем, а спадкоємців попередніх черг немає. Звернувшись до нотаріуса, останній повідомив про необхідність встановлення факту проживання однією сім`єю. Просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , померлого [INFO] , більш ніж п`ять років до дня смерті спадкодавця: з січня 1985 року по [INFO] . Представник позивача в судове засідання надав заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити у повному обсязі та розглянути справу без позивача та його представника. Представник ІІІпиківської селещної ради Тульчинського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надав листа про розгляд справи без участі представника селищної ради, не заперечував проти задоволення заяви. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, приходить до наступного висновку. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що заявниця [PERSON] з 1985 року проживала з [PERSON] в [ADDRESS] до його смерті. За час спільного проживання по вищевказаній адресі, робили разом поточні ремонти в будинку, тримали підсобне господарство, обробляли присадибну земельну ділянку. [PERSON] був пічником та ходив по наймам, проживали як чоловік та дружина, піклувалися один про одного, мали спільний бюджет. Після смерті [PERSON] заявник здійснила його поховання, оскільки у нього дітей не було, а батьки повмирали. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що проживає по сусідству зі заявником. [PERSON] з 1985 року проживала з [PERSON] в [ADDRESS] до його смерті, а після смерті [PERSON] , заявник здійснила його поховання, оскільки у нього дітей не було, родичів також не було. За час спільного проживання по вищевказаній адресі, вони робили разом поточні ремонти в будинку, тримали підсобне господарство, обробляли присадибну земельну ділянку, проживали як чоловік та дружина. [PERSON] був пічником та ходив по найму, зароблені кошти були спільними. Дітей у [PERSON] не було, батьки його повмирали раніше. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , помер [INFO] , про що 14.02.2022 року складено відповідний актовий запис № 52, що підтверджується Свідоцтвом про смерть. (а.с. 6) Згідно Витягу з Державного реєструречових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] являється власником земельної ділянки кадастровий номер 0524355600:01:001:0479 розташованої на території Шпиківської селещної ради Тульчинського району. (а.с. 10) Згідно довідки ІІІпиківської селещної ради Тульчинського району Вінницької області від 13.02.2023 року, [PERSON] , помер [INFO] , після смерті залишилася земельна ділянка розміром 3,3308 га. розташована на території Шпиківської селещної ради Тульчинського району. Після смерті [PERSON] спадкоємців на майно згідно закону не залишилося. Заповіт [PERSON] не складав. Факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] являється спільне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою [ADDRESS] . (а.с. 7) Згідно довідки ІІІпиківської селещної ради Тульчинського району Вінницької області від 13.02.2023 року за вих. № 481, [PERSON] проводила за власний рахунок поховання [PERSON] , який помер [INFO] . (а.с. 8) Спадкова справа № 206/2022 заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] містить заяву [PERSON] від 22.02.2022 року про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . .(а.с. 23) Згідно листа Тульчинської державної нотаріальної контори від 19.01.2023 року за № 21/02-14, на заяву [PERSON] щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [INFO] [PERSON] , Тульчинська державна нотаріальна контора доводить до відома про необхідність підтвердження родинних відносин.(а.с. 9) Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктами 1-9 частини 1 статті 315 ЦПК України визначено факти, справи про встановлення яких розглядаються судом, зокрема, пунктом 5 ч.1.ст.315 цього Кодексу - про проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Частиною 3 статті 294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судувого розгляду. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. У той же час кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України). Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно із п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року N 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Таким чином до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц. Враховуючи вимоги заявника встановити факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , померлого [INFO] , з січня 1985 року по [INFO], суд на підставі належним чином оцінених доказів дійшов висновку про часткове задоволення вимог, а саме: встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] , померлого [INFO] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по [INFO] , оскільки інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року, таких положень не містив. Тому вказаний факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року. Таким чином з огляду на вищевикладене, та з урахуванням досліджених доказів у судовому засіданні, пояснень свідків, достовірно встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] , померлого [INFO] однією сім`єю протягом останніх п`яти років до моменту відкриття спадщини, а тому вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial