Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Квятковський Дмитро Васильович пред`явив до суду позов до відповідачки [PERSON] , у якому просить припинити стягнення із нього на користь [PERSON] , аліменти на її утримання, у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень, щомісячно, до досягнення трьохрічного віку дитиною [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач покликається на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2021 року присуджено стягувати з нього ( [PERSON] ) на користь [PERSON] , аліменти на її утримання, у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень, щомісячно, до досягнення трьохрічного віку дитиною [PERSON] , [INFO] . Однак, його колишня дружина, [PERSON] , зареєструвала шлюб та проживає з іншим чоловіком, який утримує її. Крім того, його місячний дохід складає 6000-8000 гривень, з яких він частину сплачує в якості аліментів на утримання доньки та на утримання колишньої дружини. Також, у нього на утриманнs перебуває батько, який є особою з інвалідністю ІІІ групи та мати, яка хворіє онкологічним захворюванням. За вказаних обставин просив позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2023 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, однак, його представник адвокат Квятковський Д.В. надіслав на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя, вказав, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву від 02 березня 2023 року про розгляд справи за її відсутності, вказала, що заявлені позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечила щодо задоволення позову. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом установлено: Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 квітня 2021 року, ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на малолітню доньку [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з 17.02.2021 року, і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 7-8) Також, згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2021 року, стягнуто із [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дружини у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень, щомісячно, починаючи з 22 липня 2021 року до досягнення дитиною [PERSON] , трирічного віку, тобто до [INFO] . (а.с.16-20) 29 вересня 2022 року [PERSON] вступила у зареєстрований шлюб із [PERSON] , що стверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 29 вересня 2022 року Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис №1215. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Згідно статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч.1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч.2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч.3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч.4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч.5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч.6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, беручи до уваги визнання позову відповідачкою, яке не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також, згідно із вимогами ч. 1 ст. 142 ЦПК України - у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку,встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при подачі позову. Тому із відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 536,80 гривень, та позивачеві [PERSON] підлягають до повернення з державного бюджету 536,80 гривень судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved