Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

Процедура (рух справи): У січні 2023 року позивач ТОВ "Світловодськпобут" звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01 жовтня 2018 року по 01 грудня 2022 року в сумі 36 379,96 грн., втрати від інфляції 6 342,98 грн. та три відсотки річних 2 512,50 грн. Відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 18 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Аргументи позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут»: В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач [PERSON] , є споживачем його послуг та мешкає в квартирі [ADDRESS] . Позивач, ТОВ «Світловодськпобут» є виконавцем послуг з централізованого опалення в м. Світловодську, та проводить забезпечення тепловою енергією багатоквартирні будинки. Позивачем було надано відповідачу послуги з централізованого опалення його квартири. Відповідач свій обов`язок щодо укладення з позивачем договору на надання житлово-комунальних послуг, передбачений ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не виконав, договір не уклав, за послугу з централізованого опалення не сплачує. За період з 01 жовтня 2018 року по 01 грудня 2022 року заборгованість [PERSON] за послугу з постачання теплової енергії становить 36 379,96 грн. Згідно розрахунку трьох відсотків річних за період з 01жовтня 2018 року по 01 лютого 2022 року становить 2512,50 грн., а сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за вказаний період, становить 6342,98 грн. На підставі викладеного, просить задовольнити позов про стягнення з відповідача нарахованої заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач, ТОВ «Світловодськпобут», надав суду копії таких доказів: - копія рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради від 15.08.2012 року № 742 «Про визначення виконавця житлово-комунальної послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання»; - довідка про розмір платежів за послуги ТОВ «Світловодськпобут»; - розрахунок суми, на яку збільшився розмір внаслідок інфляційних процесів, розрахунок трьох відсотків річних; - рішень про початок та закінчення опалювального сезону; - копії інших письмових доказів. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позов підтримує у повному обсязі. Аргументи (позиція) відповідача, [PERSON] : Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій також просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності. Інших заперечень проти позову не має. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи та зміст заяв сторін по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачем докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Встановлені судом обставини справи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» відповідно до рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради за №742 від 15 серпня 2012 року є виконавцем послуг з централізованого опалення в м. Світловодську та проводить забезпечення тепловою енергією багатоквартирні будинки. Згідно рішень виконавчого комітету Світловодської міської ради та наказів СП ТОВ «Світловодськпобут», у м. Світловодську у період з 2018 по 2022 роки було проведено опалювальні сезони. Відповідач, [PERSON] , проживає в квартирі [ADDRESS] , яка забезпечується послугами з централізованого опалення, надання яких здійснюється ТОВ «Світловодськпобут». На ім`я відповідача відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідачу надавалася послуга з постачання теплової енергії до його квартири. Відповідач свій обов`язок щодо укладення з позивачем договору на надання житлово-комунальних послуг, передбачений ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не виконав, договір не уклав, за послугу з централізованого опалення не сплачує. Внаслідок несплати відповідачем платежів за отримані послуги з централізованого опалення за період з 01жовтня 2018 року по 01 грудня 2022 року виникла заборгованість у розмірі 36 379,96 грн. Згідно розрахунку трьох відсотків річних за період з 01 жовтня 2018 року по 01 лютого 2022 року становить 2512,50 грн., а сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за вказаний період, становить 6342,98 грн. У січні 2023 року ТОВ «Світловодськпобут» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії за вказаний період, а також судового збору. Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами. Джерела права (оцінка суду): Правовідносини, що існують між сторонами, регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, які затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630. Згідно зі статтею 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. В розумінні положень ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно ч.1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. З огляду на зміст правовідносин, що існують між сторонами, вони по своїй суті є грошовим зобов`язанням, в якому серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника як споживача послуг покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора, як виконавця комунальної послуги, вимагати сплату коштів за фактично надані послуги. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1, 2 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язань. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 03 грудня 2019 року у справі №216/6655/15-ц зазначив, що Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 передбачають, що договір про надання послуг укладається між виконавцем послуг і споживачем. Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Частиною шостою статті 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Висновок суду: Суд зазначає, що позивач, ТОВ «Світловодськпобут» надавав послуги з централізованого теплопостачання відповідачу до квартири [ADDRESS] . Даючи оцінку вищезазначеним доказам у їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] отримував житлово-комунальну послугу для власних потреб та, відповідно, є споживачем послуги, яку надає позивач, суд приходить до висновку про те, що відповідач має обов'язок сплатити борг за отримані послуги з централізованого опалення . Внаслідок прострочення виконання зобов`язання по сплаті послуг з централізованого опалення відповідачу, згідно розрахунку позивача, нарахована сума заборгованості 36 379,96 грн. Відповідач розрахунок позивача не спростував, а тому встановлені у судовому розгляді фактичні обставини справи, переконують суд у тому, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними на підставі належних та допустимих доказів, а тому їх слід задовольнити, та з відповідача на користь ТОВ «Світловодськпобут» слід стягнути заборгованість за послугу централізованого опалення квартири відповідача, яка за період з 01 жовтня 2018 року по 01 грудня 2022 року становить 45 235,44 грн., з яких: основний борг - 36 379,96 грн., а за період з 01 жовтня 2018 року по 01 лютого 2022 року втрати від інфляції - 6342,98 грн., та три відсотка річних 2512,50 грн. Висновок суду щодо заяви відповідача щодо застосування наслідків спливу позовної давності: Правилами ст. 256 ЦК України встановлено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно положень ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. Оплата періодичного платежу не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин боргу (постанова ВСУ від 22 березня 2017 року N 761/12553/15-ц, постанова Верховного Суду від 23 грудня 2020 року N 127/23910/14-ц). Частиною 5 ст. 267 ЦК України встановлено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно п. 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", відповідно до якого Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнений пунктом 12, який набрав чинності 02 квітня 2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин. Вказаний карантин продовжений постановами Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року N 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 22 липня 2020 року N 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та від 09 грудня 2020 року N 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", продовжений до 30 квітня 2023 року. Таким чином, починаючи з дня набрання чинності Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX тобто, з 02 квітня 2020 року діє положення про продовження строків позовної давності на період карантину, отже початок перебігу позовної давності, як у 2020 році, так і на даний час, є 02 квітня 2017 року. Судом встановлено, що з даним позовом позивач звернувся до суду 03 січня 2023 року, а тому строк позовної давності необхідно обраховувати не від дати подачі позову до суду, а від 02 квітня 2017 року. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01 жовтня 2018 року по 01 грудня 2022 року пред'явлені в межах строку позовної давності. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved