Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

13 липня 2022 року позивач \- приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» звернулося до суду із позовом у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] 130 000 грн матеріальної шкоди в порядку регресу та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 12 травня 2021 року між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Євроінс Україна» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу №АР5492960 на строк з 13 травня 2021 року по 12 травня 2022 року. За умовами Полісу ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майно становив 130\~000 грн, а забезпеченим транспортним засобом виступив автомобіль марки «ДАФ», державний реєстраційний номер [NUMBER] 17 червня 2021 року о 16.00 годині по вул. Паустовського в місті Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, марки «ДАФ», державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу, марки «Вольво», державний реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом «Пактон» державний реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок якої було пошкоджено автомобіль марки «Вольво», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до постанови Суворовського районного суду міста Одеси від 09 вересня 2021 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована згідно полісу №АР5492960, тому приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» 16 жовтня 2021 року сплатило постраждалому власнику автомобіля марки «Вольво», державний реєстраційний номер [NUMBER] страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика в розмірі 130 000 грн. Оскільки, [PERSON] , після настання дорожньо-транспортної пригоди самовільно залишив місце пригоди. позивач отримав право вимагати компенсації виплаченої суми страхового відшкодування в порядку регресу, що і стало підставою для звернення до суду із зазначеним позовом. Ухвалою суду від 13 січня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Визначено відповідачеві строк для подання відзиву на позовну заяву з доказами, що підтверджують заперечення проти позову. У судове засідання позивач \- приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна». свого представника не направило. При зверненні до суду, просило справу розглянути за відсутності позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив, відзив не подав. Ухвалою суду від 15 березня 2023 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, судом установлено наступне. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, судом установлено, що 17 червня 2021 року близько 16.00 години, [PERSON] , керуючи автомобілем, марки «ДАФ», державний реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом марки «Лесітрейлер», державний реєстраційний номер [NUMBER] по вулиці Паустовського в місті Одесі, при зміні напрямку руху, під час перестроювання, не переконався що це буде безпечним, не надав перевагу в русі транспортному засобу, марки «Вольво», державний реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом марки «Пактон», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку, в результаті чого останній в ході екстреного гальмування на слизькій дорозі втратив керування та здійснив наїзд на металевий відбійник та отримав механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив пункт 10.1 Правил Дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП. Згідно полісу АР №5492960 від 12 травня 2021 року, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля, марки «ДАФ», державний реєстраційний номер [NUMBER] яким керував [PERSON] була застрахована у страховій компанії приватного акціонерного товариства «Євроінс Україна». Постановою Суворовського районного суду міста Одеси від 09 вересня 2021 року, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду від 10 грудня 2021 року, №523/12331/21, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком 9 місяців. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. за загальним правилом, преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Отже, постанова Суворовського районного суду міста Одеси від 09 вересня 2021 року №523/12331/21 встановлює преюдиційний факт винуватості відповідача у вчиненні ДТП. 24 червня 2021 року водій транспортного засобу, що отримав пошкодження в результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] звернувся до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою від 24 червня 2021 року просив відшкодувати страхове відшкодування завданої шкоди у дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 17 червня 2021 року. Відповідно до страхового акта №39022/21 від 06 жовтня 2021 року відшкодування, розмір страхового відшкодування, виплаченого потерпілому становить 130\~000 грн., що визначено на підставі розрахунку суми страхового відшкодування від 06 вересня 2021 року, ремонтної калькуляції від 11 серпня 2021 року за якою вартість матеріального збитку становить 568\~984, 45 грн. Оскільки вартість матеріального збитку перевищує ліміт відповідальності страховика, розмір страхового відшкодування здійснено в межах ліміту відповідальності приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна». Згідно копії платіжного доручення від 06 жовтня 2021 року, приватне акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» виплатило [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 130 000 грн. Оскільки [PERSON] самовільно залишив місце ДТП, яка мала місце 17 червня 2021 року то відповідно до статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з метою повернення таких коштів, приватне акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» звернулося до суду з даним позовом. Відповідно до частини першої, другої статті 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана у тому числі з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно із статтею 29 наведеного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Стаття 30 цього Закону регламентує порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу. Тобто, в порядку, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовується лише шкода, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У відповідності до вимог підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Згідно частини першої статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У свою чергу, постановою Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2021 року у справі №523/12334/21, скасовано постанову Суворовського районного суду міста Одеси від 13 вересня 2021 року про визнання [PERSON] винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП, та провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122-4 КУпАП відносно [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Зі змісту мотивувальної частини вищевказаної постанови вбачається, що скасовуючи постанову Суворовського районного суду міста Одеси від 13 вересня 2021 року про визнання [PERSON] винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП суд апеляційної інстанції послався на порушення судом першої інстанції процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення. При цьому, розглядаючи справу по суті правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність у діях [PERSON] складу правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП, та порушення ним вимог пункту 2.10 (а) Правил Дорожнього Руху України, що було встановлено судом першої інстанції. Зазначеною постановою Одеського апеляційного суду не накладено адміністративне стягнення та не притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за статтею 122-4 КУпАП. Однак, вказана постанова суду може бути одним із доказів, що підлягає оцінці судом при розгляді справ, які виникають зі спірних правовідносин. На думку суду, не притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за статтею 122-4 КУпАП не свідчить про відсутність його винуватості у завданні шкоди, оскільки закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди. Тому, [PERSON] має нести цивільно-правову відповідальність за спричинення майнової шкоди, як особа, що винувата у спричиненні такої шкоди. При цьому, як зазначено вище, вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП доведена в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції та встановлена судом апеляційної інстанції. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у частині другій статті 1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Однак, [PERSON] не було надано належних доказів щодо відсутності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП та не спростовано висновки, що вказані у постанові Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2021 року у справі №523/12334/21 щодо наявності у його діях складу відповідного правопорушення. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Враховуючи, що страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування, оскільки [PERSON] є винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та заподіянні механічних пошкоджень власнику транспортного засобу, марки «Вольво», державний реєстраційний номер [NUMBER] , і після дорожньо-транспортної пригоди самовільно залишив місце пригоди, з урахуванням вимог підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту. 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 1191 ЦК України, за відсутності доказів про протилежне, з відповідача на користь позивача в порядку регресу належить стягнути суму, сплачену на рахунок потерпілого в рахунок відшкодування шкоди в розмірі визначеному позивачем при зверненні до суду. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 2481 гривень та суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved