Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третьою особою зазначивши П`ятої Львівської державної нотаріальної контори і просить суд договір довічного утримання, укладений 01.07.2008 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №3-1756 розірвати, квартиру [ADDRESS] повернути у власність [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 01.07.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір довічного утримання, посвідчений П`ятою Львівської державною нотаріальною конторою за р. №3-1756. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався довічно утримувати позивача, забезпечувати її харчуванням та одягом і взуттям, доглядати за позивачем, надавати позивачу необхідну допомогу та побутові послуги, забезпечувати згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості. Додаткове забезпечення за згодою сторін визначалося в сумі 100 грн. на місяць. Замість відповідачу передавалась у власність кв. [ADDRESS] . Відповідач виїхав на постійне проживання до Росії та належним чином не виконував умови та взяті на себе зобов`язання за укладеним договором довічного утримання. Відповідач не виконує покладені на нього згідно договору довічного утримання обов`язки по утриманню позивачки та догляду за нею, у зв`язку з чим вищевказаний договір підлягає розірванню на підставі п.1 ч. 1 ст. 755 ЦК України. У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 30.06.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи П`ятої Львівської державної нотаріальної контори про розірвання договору довічного утримання. З метою виконання вимог ч.1ст.189\~ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання у приміщенні Франківського районного суду м. Львова. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 07.03.2023 року звільнено позивача від сплати судового збору. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 07.03.2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день , час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст.\~223, ч. 1 ст.\~280 ЦПК України\~суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та постановити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. На підставі\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального пристрою не проводилось. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 01.07.2008 року позивач [PERSON] та [PERSON] уклали з [PERSON] договір довічного утримання, який посвідчений державним нотаріусом П`ятої Львівської нотаріальної контори Кіріловою Т.М. за реєстровим № 3-1756. Згідно з п.1 даного договору [PERSON] , [PERSON] передали у власність [PERSON] належну їм на праві особистої власності квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п.2 зазначена квартира належить відчужувачам на підстав свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] , виданого 23 липня 1996 року за №499, зареєстрованого в Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації і записано в реєстрову книгу №19 за номером 18654, реєстраційний номер 23008904. 01.07.2008 року державним нотаріусом П`ятої Львівської нотаріальної контори Кіріловою Т.М. на підставі ст. 73 ЗУ «Про нотаріат», у зв`язку з посвідченням цього договору довічного утримання накладається заборона відчуження вказаної квартири, що належить [PERSON] , надалі до припинення договору довічного утримання, зареєстровано в реєстрі № 3-1757. Договором довічного утримання передбачені права та обов`язки сторін і наслідки їх невиконання, зокрема, вказано, що цей договір може бути розірвано за згодою сторін, а у разі невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однієї із сторін у судовому порядку (п.11 Договору) Згідно копії свідоцтва про право власності на квартиру від 23.07.1996 року, яке видано Виконавчим комітетом Львівської міської Ради народних депутатів, квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної слабості [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] . [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16.02.2010 року, серія [NUMBER] . Відповідно до\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Відповідно до\~ст. 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В силу даної презумпції, яка у даній справі нічим не спростована, частки [PERSON] та [PERSON] в спільному майні подружжя є рівними. Відповідно до статті 747 ЦК України майно, що належить співвласникам на\~праві спільної сумісної власності, зокрема майно, що належить подружжю, може бути відчужене ними на підставі\~договору довічного утримання (догляду). У разі смерті одного із співвласників майна, що було відчужене ними на підставі договору довічного утримання (догляду), обсяг зобов`язання набувача відповідно зменшується. Якщо відчужувачем є один із співвласників майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, договір довічного утримання (догляду) може бути укладений після визначення частки цього співвласника у\~спільному майні\~або визначення між співвласниками порядку користування цим майном. За положеннями ч. 2\~ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Оскільки відчужувач -\~\~ [PERSON] помер [INFO] , відповідно Договір довічного утримання від 01.07.2008 року в частині його частки у спільному майні 1/2 частин квартири\~\~ [ADDRESS] \~є припиненим. Відповідно розірвання вказаного Договору довічного утримання можливе лише в частині частки іншого відчужувача [PERSON] , в контексті статтей 60, 63 СК України. Статтею 744 ЦК України\~встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з частиною першою\~статті 749 ЦК України\~у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За правилами\~статті 751 ЦК України\~матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Відповідно до частини першої\~статті 755 ЦК України\~договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша\~статті 756 ЦК України). Згідно з вимогами\~статті 651 ЦК України\~зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно зі ст.ст.\~525,\~526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 755 ЦК України\~договір довічного утримання може бути розірвано за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. В силу ч.ч. 2, 3\~ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору в судовому порядку зобов`язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили. Підстави для припинення укладеного договору шляхом розірвання визначені в п. 11 договору, а саме що у разі невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін, він може бути розірваний у судовому порядку. Із системного аналізу положень вказаних норм та умов договору вбачається, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов`язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору незалежно від вини набувача. При цьому, обов`язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, у відповідності до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~76 ЦПК України, покладається саме на особу, яка надає це утримання. Відповідно до п. 7 Договору визначено, що за згодою сторін обов`язок набувача майна надавати відчужувачам довічно матеріальне забезпечення та догляд у вигляді: забезпечення відчужувачів житлом у відчужуваній квартирі шляхом безоплатного пожиттєвого проживання у відчужуваній квартирі в цілому; забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням, забезпечення придатним для носіння одягом і взуттям; здійснення догляду та необхідної допомоги; надання побутових послуг, забезпечення згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості. Додаткове забезпечення за згодою сторін визначається у сумі 100 грн. на місяць. (п.8 Договору) Позивач вказує, що відповідач дані умови договору належним чином не виконує, та переїхав на постійне місце проживання до іншої країни. Згідно з ч. 1\~ст. 756 ЦК України\~у разі розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. В розумінні ч. 1\~ст. 756 ЦК України\~правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане, оскільки виникнення права власності на житловий будинок у набувача за договором довічного утримання ні з якою іншою обставиною, як укладенням договору, не пов`язано. Згідно зі\~ст. 12 ЦПК України\~та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями\~77,\~78,\~79,\~80 ЦПК України\~встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Статтею 82 ЦПК України\~передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Виходячи з викладеного, даючи оцінку вищезазначеним доказам, суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених законом та договором для задоволення позову [PERSON] та вважає за необхідне розірвати договір, укладений 01.07.2008 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом П`ятої Львівської нотаріальної контори Кіріловою Т.М. реєстраційний №3-1756. Згідно положень ч.6\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору, позов задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 992,40\~грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved