Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути на його користь з Товариства з\~обмеженою відповідальністю Бобрик (далі ТОВ\~Бобрик або Товариство) нараховану, але не виплачену йому при звільненні заробітну плату за період із 01 листопада 2018 року по 04 лютого 2019 року в загальному розмірі 31696 грн. 46 коп. В обґрунтування позову зазначав, що він з 24 липня 2018 року по 04 лютого 2019 року працював у ТОВ\~Бобрик на посаді головного інженера. За цей період Товариство нарахувало,\~але не\~виплатило йому\~заробітну плату\~в загальному\~розмірі 31696\~грн.\~46\~коп.,\~зокрема,\~за листопад\~2018\~року в\~розмірі 12430\~грн,\~грудень 2018\~року в\~розмірі 12430\~грн.,\~січень 2019\~року в\~розмірі 5800\~грн.\~62\~коп.\~та лютий\~2019\~року в\~розмірі 1035\~грн.\~85\~коп. Наказом директора ТОВ\~Бобрик від 04 лютого 2019 року №\~6 його було звільнено з роботи з посади головного інженера з 04 лютого 2019 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. У день звільнення з роботи Товариство про нараховані йому при звільненні грошові суми його не повідомило, виплату належних грошових коштів не здійснило, чим порушило вимоги трудового законодавства. На неодноразові звернення щодо здійснення з ним належного розрахунку при звільненні, ТОВ\~Бобрик жодним чином не реагує, тому він змушений був звернутися до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] у судовому засідання позов підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеному вище, просив суд задовольнити заявлені ним позовні вимоги повністю. Відповідач ТОВ\~Бобрик у судове засідання жодного разу не з`явилося, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялося належним чином, про причини неявки суд не повідомило, відзив на позов та будь-яких заперечень проти позову [PERSON] до суду теж не подавало. З`ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. У ч. ч. 1, 7 ст. 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За змістом ч. 1 ст. 21 КЗпП України (у редакції на час виникнення правовідносин) трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін. Суд встановив, що у період з 24 липня 2018 року по 04 лютого 2019 року позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ\~Бобрик, працював на посаді головного інженера цього товариства, відповідно до наказу директора ТОВ\~Бобрик від 04 лютого 2019 року №\~6 позивач звільнений з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін з 04 лютого 2019 року, що підтверджується записами в його трудовій книжці. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. У ч. 1 ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. За змістом ч. 2 ст. 116 КЗпП України у разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що у порушення ст. 115 КЗпП України відповідач ТОВ\~Бобрик, починаючи з 01 листопада 2018 року по день звільнення з роботи, у визначені законодавством строки заробітну плату позивачу [PERSON] не виплачувало. При звільненні 04 лютого 2019 року його з роботи, всупереч вимогам ст. ст. 47, 116 КЗпП України у день звільнення виплату всіх належних працівникові від товариства сум ТОВ\~Бобрик не здійснило, про суми, на які працівник має право при звільненні згідно з умовами трудового договору та відповідно до законодавства, відповідач позивача письмово не повідомляв. На неодноразові звернення [PERSON] до ТОВ\~Бобрик про виплату йому заборгованості по заробітній платі за період з 01 листопада 2018 року по день звільнення з роботи 04 лютого 2019 року, Товариство жодним чином не реагувало, у зв`язку з чим позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених трудових прав. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Із довідки від 02 березня 2020 року форми ОК-5 Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування Пенсійного фонду України вбачається, що за період з листопада 2018 року по лютий 2019 року ТОВ\~Бобрик, код ЄДРПОУ 38127193, здійснило нарахування [PERSON] заробітної плати в загальному розмірі 31696 грн. 46 коп., зокрема, за листопад 2018 року в розмірі 12430 грн, грудень 2018 року в розмірі 12430 грн., січень 2019 року в розмірі 5800 грн. 62 коп. та лютий 2019 року в розмірі 1035 грн. 85 коп. Відповідач ТОВ\~Бобрик відзив на позов [PERSON] до суду не подавало, будь-які заперечення проти позовних вимог останнього до суду від відповідача не надходили, будучи повідомленим судом належним чином про дату, час і місце розгляду справи, ТОВ\~Бобрик жодного разу в судове засідання не з`явилося, розрахунок нарахованих та виплачених позивачу сум при звільненні суду не надало, доводи [PERSON] про невиплату йому при звільненні заборгованості по нарахованій заробітній платі, зокрема її розміру, у суді не спростувало. Враховуючи наведене, суд вважає встановленим та доведеним позивачем у суді той факт, що при звільненні [PERSON] з роботи з посади головного інженера ТОВ\~Бобрик повного розрахунку з ним не було проведено, заборгованість по нарахованій, але не виплаченій працівникові заробітній платі в загальному розмірі 31696 грн. 46 коп. за період з 01 листопада 2018 року по 04 лютого 2019 року відповідачем позивачу не виплачена. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що всупереч вимогам ст. ст. 47, 116 КЗпП України відповідачем ТОВ\~Бобрик при звільненні позивача [PERSON] з роботи за угодою сторін 04 лютого 2019 року письмово про належні та нараховані йому до виплати суми не повідомлено, розрахунок у день звільнення з ним проведено не було, зокрема, заборгованість по нарахованій за період з листопада 2018 року по день звільнення 04 лютого 2019 року заробітній платі в загальному розмірі 31696 грн. 46 коп. не виплачено, будь-яких заперечень проти позову та суми заборгованості по заробітній платі до суду не подавало, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах закону, знайшов своє підтвердження в суді, тому підлягає задоволенню в повному обсязі. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах про стягнення заробітної плати позивачі звільняються. У зв`язку з наведеним, згідно із вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved