Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] , подана її представником - адвокатом Волошиною Оленою Вікторівною до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, в якому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач у справі - її бувший чоловік, з яким вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі з 15.06.2013 року по 01.04.2015 року. Від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . 11 січня 2016 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] в розмірі частини заробітку відповідача щомісяця, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. 05.09.2015 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , з якому знаходиться на даний час у зареєстрованому шлюбі.. Після реєстрації шлюбу позивачки з [PERSON] майже одразу вони припинили сімейно-шлюбні відносини та приблизно у лютому 2014 року стали проживати окремо, а в подальшому на початку літа 2014 року відповідач переїхав на постійне місце проживання до м. Вінниця. З того часу він не цікавиться життям сина, не бере участь у його вихованні та утриманні, рішення суду про стягнення аліментів відповідач не виконує, та станом на 01.03.2022 року має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 87692,60 грн.. Крім того, про байдужість до долі сина свідчить заява [PERSON] , завірена нотаріально про його відмову від виховання та утримання дитини, в якій він також вказав, що не заперечує проти усиновлення дитини [PERSON] . Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню сина, свідомо не платить аліменти, присуджені до сплати, нехтує своїми батьківськими обов`язками, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не забезпечує належного харчування, медичного огляду, лікування, не спілкується з дитиною обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню дитиною загальноприйнятих норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Позивач вважає, що відповідач підлягає позбавленню батьківських прав відносно сина на підставі ст. 164 СК України. Відповідачем не поданий відзив на позов. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2022 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 20 лютого 2023 року підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. У разі неявки відповідача в судове засідання просив розглядати справу за відсутності відповідача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 12 жовтня 2012 року виконавчим комітетом Гвардійської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, матір`ю неповнолітнього є позивач - [PERSON] . На підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду від 01 квітня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Як вбачається з постанови державного виконавця Новомосковського МРВ ДВС на підставі виконавчого листа, виданого на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду з [PERSON] стягнуті аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] . Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, станом на 01 вересня 2022 року за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 87692,60 грн. Згідно свідоцтва про шлюб, 05 вересня 2015 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно заяви [PERSON] , він добровільно відмовляється від виховання та утримання дитини [PERSON] , [INFO] , а також не заперечує проти усиновлення дитини [PERSON] . Вказана заява була завірена нотаріально приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Лилою І.А.. Згідно довідки виданої сімейним лікарем Гвардійською АЗПСМ, батько неповнолітнього [PERSON] , [INFO] жодного разу з дитиною до медичного закладу не приходив. Згідно з довідки з місця навчання дитини - гімназії № 15 м. Новомосковська батько [PERSON] не цікавиться шкільним життям сину, до гімнакції жодного разу не приходив. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як встановлено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] затвердженого рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 23 січня 2023 року, вбачається, що позбавлення [PERSON] , батьківських прав щодо його сина: [PERSON] , [INFO] є доцільним. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалась на ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Європейський суд з прав людини зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulingerand Shuruk v. Switzerland), (заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року), що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. З матеріалів справи судом не встановлено жодних намагань відповідача виховувати дітей та матеріально їх забезпечувати, що свідчить про фактичне самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей. Означений висновок підтверджується також і те, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд в суді справи про позбавлення його батьківських прав, в судове засідання не з`явився, чим підтвердила свою байдужість до долі власних дітей. Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку про наявність порушення прав та інтересів малолітніх дітей, свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, невжиття протягом тривалого часу жодних заходів щодо можливості забезпечення належних умов для фізичного, духовного розвитку та виховання дітей, а тому наявні достатні правові підстави для задоволення позовних вимог та позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved