Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

Позиція сторін. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя. В процесі розгляду справи представник позивача [PERSON] - адвокат Пілігрім П.О. неодноразово уточнював позовні вимога, відповідно до уточненої позовної заяви (а.с. 159-169) просив наступне. 1. Визнати за [PERSON] в порядку розподілу майна подружжя право власності на: автомобіль TOYOTA CAMRY, 2007 року випуску; автомобіль ВАЗ, 2014 року випуску, моделі 212140, типу загальний легковий універсал - В; причіп ПА 004, 2015 р.в. днз [NUMBER] ; скриню морозильну «Gorenje»; стінний гарнітур «Італія»; куточок м`який кухонний зелений комбінований із зам. шкіри; витяжку кухонну «Forall»; холодильник «Atlant» двокамерний 70/30; диванчик із зам. шкіри (бежевий); передпокій; телевізор діагональ 42 дюйми; плиту газову з духовкою «Gefest»; піч мікрохвильову; 2. Визнати за [PERSON] в порядку розподілу майна подружжя право власності на: - житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 80.3 кв.м., житловою площею 46,2 кв.м., при якому є будівлі: Б літня кухня. В гараж, Г сарай, Д - сарай, Е - сарай, Ж - погріб, 3 - вбиральня. К - колодязь; - телевізор «Samsung»; опудало « Олень »; опудало «Видра»; котел газовий « Дамко »; ліжко дубове з матрацом; холодильник двокамерний з морозильною камерою «Atlant» 60/40; шафа-полиця під телевізор; меблевий гарнітур крісло та кутовий диван (червоний); опудала Риб; опудало Птиць; панель газова; котел дров`яний. 3. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю вартості майна в сумі 1 048, 00 грн. 4. Стягнути з [PERSON] солідарну частину виплачених коштів за кредитним договором № 200169894 AT «Банк Форвард» на користь [PERSON] в сумі 51 174,89 грн. 5. Стягнути з [PERSON] солідарну частину виплачених кошті в сумі 6448,27 грн. та суму солідарних зобов`язань одного із подружжя на суму 9027,51 грн. за кредитним договором № 4903788 від 26.08.2020 року із ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (ЄДРГІОУ 32494741) на загальну суму 15475,78 грн. 6. Стягнути з відповідача судові витрати в сумі 28632 грн з яких, судовий збір в сумі 1 1350 грн, послуги з технічної інвентаризації в сумі 912 грн, звіту про оцінку майна 1000 грн, кольоровий друк фотоматеріалів 370 грн, витрат на правову допомогу в сумі 15000 грн. Від [PERSON] 28.03.2023 року до суду надійшла письмова заява в якій вона відмовилась від частини заявлених нею позовних вимог у зв`язку із частковим врегулюванням спору при розподілі майна подружжя та отримання від відповідача компенсації в сумі 100 000,00 грн. Ухвалою від 28.03.2023 року провадження по справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя в часті позовних вимог закрито, у зв`язку з відмовою позивача від позовних вимог про розподіл наступного майна подружжя: - автомобіль ВАЗ, 2014 року випуску, моделі 212140, типу загальний легковий універсал - В; - причіп ПА 004, 2015 р.в. днз [NUMBER] ; - стінний гарнітур «Італія»; куточок м`який кухонний зелений комбінований із зам. шкіри; витяжка кухонна «Forall»; холодильник «Atlant» двокамерний 70/30; диванчик із зам. шкіри (бежевий); передпокій; телевізор діагональ 42 дюйми; плита газова з духовкою «Gefest»; Піч мікрохвильова; - телевізор «Samsung»; опудало «Олень»; опудало «Видра»; котел газовий «Данко»; ліжко дубове з матрацом; холодильник двокамерний з морозильною камерою «Atlant» 60/40; шафа-полиця під телевізор; меблевий гарнітур крісло та кутовий диван (червоний); опудала Риб; опудало Птиць; панель газова «Forall»; котел дров`яний; - різниці вартості майна в сумі 1 048 грн; - стягнення солідарної частини виплачених коштів за кредитним договором № 200169894 AT «Банк Форвард»; - стягнення солідарної частини виплачених коштів за кредитним договором №4903788 від 26.08.2020 року із ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»; - стягнення судових витрат. Провадження у справі за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на майно, набуте за час перебування у шлюбі також закрито вищезазначеною ухвалою, у зв`язку з відмовою відповідача від зустрічних позовних вимог. В іншій частині позовних вимог продовжено розгляд справи. Відповідно до заяви від 28.03.2023 року [PERSON] просить врахувати при ухвалені рішення виплачену їй компенсацію від [PERSON] в сумі 100 000,00 грн при розподілі спільного майна подружжя. Визнати за [PERSON] в порядку розподілу майна подружжя право власності на: - житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 80,3 кв.м.. житловою площею 46,2 кв.м., при якому є будівлі: Б - літня кухня, В - гараж. Г - сарай. Д - сарай, Е - сарай, Ж - погріб, 3 - вбиральня, К - колодязь; Визнати за нею в порядку розподілу майна подружжя право власності на: - автомобіль TOYOTA CAMRY, 2007 року випуску; - скриню морозильну «Gorenje». В позовній заяві в підтвердження позовних вимог представник позивача - адвокат Пілігрім П.О. зазначив, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.01.1990 року, який розірваний рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 22.10.2020 року. За час перебування у шлюбі сторонами було придбано майно, в тому числі і житловий будинок, автомобіль та морозильну камеру. Житловий будинок та автомобіль зареєстровані на праві власності за відповідачем. Добровільно відповідач відмовився поділити спільне майно, а тому позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання. В матеріалах справи мається заява представника позивача [PERSON] - адвоката Пілігріма П.О. про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує та на їх задоволенні наполягає. Від [PERSON] надійшла заява про визнання зменшених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті в даному судовому засіданні, оскільки неявка учасників справи в даному випадку не перешкоджає розгляду справи, так як сторони по справі свої позиції щодо позову висловили в судових засіданнях та відповідних заявах по суті справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Позиція суду. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Відповідно до частини 1 статті 1 СК України - Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Фактичні обставини, встановлені судом. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 05.01.1990 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 22.10.2020 року. Позивач [PERSON] вказує, що під час перебування у шлюбі сторонами по справі було придбано спільне спірне майно, а саме: - житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 80,3 кв.м.. житловою площею 46,2 кв.м., при якому є будівлі: Б - літня кухня, В - гараж. Г - сарай. Д - сарай, Е - сарай, Ж - погріб, 3 - вбиральня, К - колодязь, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 02.04.2003 року, право власності на житловий будинок зареєстроване за [PERSON] , підстава видача свідоцтва - рішення виконкому Наталинської сільської ради у зв`язку з оформленням права власності; - автомобіль TOYOTA CAMRY, 2007 року випуску, який згідно свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 07.05.2009 року, зареєстрований за [PERSON] , що підтверджується повідомленням ТСЦ від 02.09.2020 року. - скриню морозильну « Gorenje ». Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частина 1 статті 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як визначено в ч. 1 та 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України), ч. 3 ст. ст. 368 ЦК України), відповідно до частини 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспорт засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Згідно з ч. 1-2 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Отже, предметом позову про розподіл майна є житловий будинок, автомобіль та морозильна камера, інше спільне майно сторони поділили добровільно та позивач від позивача отримала грошову компенсацію в сумі 100 000,00 грн. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Також суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За частиною 5 статті 11 ЦК України цивільні прав та обов`язків можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач сплатив позивачу компенсацію за спільне майно до ухвалення рішення в даній справі та визнав позов в повному об`ємі, при цьому не заперечує проти поділу майна подружжя за запропонованим позивачем варіантом, суд вважає, за можливе розподілити майно подружжя наступним чином. Припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 80,3 кв.м.. житловою площею 46,2 кв.м., при якому є будівлі: Б - літня кухня, В - гараж. Г - сарай. Д - сарай, Е - сарай, Ж - погріб, 3 - вбиральня, К - колодязь; автомобіль TOYOTA CAMRY, 2007 року випуску; скриню морозильну «Gorenje». В порядку розподілу майна подружжя залишити в одноособовій власності [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 80,3 кв.м.. житловою площею 46,2 кв.м., при якому є будівлі: Б - літня кухня, В - гараж. Г - сарай. Д - сарай, Е - сарай, Ж - погріб, 3 - вбиральня, К - колодязь, оскільки за ним вже зареєстроване право власті на даний житловий будинок; Визнати за [PERSON] в порядку розподілу майна подружжя право власності на автомобіль TOYOTA CAMRY, 2007 року випуску, який зареєстрований за [PERSON] та скриню морозильну « Gorenje ». Висновки за результатами розгляду справи. Враховуючи вище викладене суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст. 60, 61, 63, 69, 70 СК України та

Outcome: approved