Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

В жовтні 2021 року [PERSON] звернулася до Подільського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Сінклер», Управління (Центр) надання адміністративних послуг Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання припиненими трудових відносин та повноважень керівника та зобов`язання вчинити дії. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 14.01.2022 відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. В листопаді 2022 року до суду надійшло клопотання позивача про заміну неналежного відповідача, згідно з яким позивач просив замінити неналежного відповідача 2 у справі - Управління (Центр) надання адміністративних послуг Подільської районної у місті Києві державної адміністрації на належного, яким є Подільська районна в місті Києві державна адміністрація. Ухвалою суду від 01 листопада 2022 року клопотання позивача про заміну неналежного відповідача у справі за позовом [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Сінклер», Управління (Центр) надання адміністративних послуг Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання припиненими трудових відносин та повноважень керівника та зобов`язання вчинити дії задоволено та замінено неналежного відповідача 2 - Управління (Центр) надання адміністративних послуг Подільської районної в місті Києві державної адміністрації на належного відповідача 2 - Подільську районну в місті Києві державну адміністрацію (Контрактова площа, 2, м. Київ, 04070). Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, поважність причин неявки не повідомляли, відзиву на позов не надавали та не просили розглядати справу за їх відсутності. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України суд постановив розглянути справу за відсутності відповідачів, на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що вона працювала на посаді Генерального директора Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Сінклер» з 08.06.2007 р., рішенням Загальних зборів учасників Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Сінклер» (протокол № 16 від 10.11.2015р.) її було звільнено з посади Генерального директора Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Сінклер» за власним бажанням, про що було видано наказ № 3-К від 10.11.2015 р., однак відомості про припинення повноважень позивача в якості керівника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Сінклер» не внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Ця обставина виключає для позивача можливість працевлаштування на посади, щодо яких законодавство містить заборону щодо входження до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку, оскільки факт припинення повноважень керівника як посадової особи законодавець пов`язує із моментом внесення відповідного запису до ЄДРПОУ. Реєстраційна справа підприємства перебуває на обліку в Подільській районній в місті Києві державній адміністрації. Відомості про перебування Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Сінклер» як юридичної особи у процесі припинення у реєстрі відсутні. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, керівником Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Сінклер» є [PERSON] . Згідно зі ст. 43 Конституції України кожному гарантоване право на працю, яке полягає у можливості заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає та на яку вільно погоджується; використання примусової праці забороняється. Виходячи з цього, особа не може бути примушена до праці у разі якщо вона не погоджується на відповідну роботу. Факт невнесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань порушує права позивача, оскільки вона позбавлена можливості вільно обирати працю, як це передбачено ст. 43 Конституції України. Згідно з частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру. Стаття 8 Конвенції захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом. Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру, окільки саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, № 21722/11, § 165). Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб. Враховуючи порушення права позивача на свободу праці, обраний позивачем спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Суд вважає бездіяльність відповідача 1 щодо внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про припинення повноважень позивача в якості керівника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Сінклер» протиправною та такою, що порушує трудові права позивача. Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. Принцип правової визначеності, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170). Частиною другою статті 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не суперечить закону, а відповідає найбільш ефективному способу захисту трудових прав позивача. Таким чином, позовні вимоги в частині визнання припиненими трудових відносин позивача із відповідачем 1 та повноважень позивача в якості керівника відповідача 1 у зв`язку зі звільненням позивача із займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України слід задовольнити, оскільки позовні вимоги позивача є доведеними та обґрунтованими, встановлено порушення прав позивача, що підлягають захисту. Крім того, відповідно до пункту 13 частини другої статті 9 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи. У частині першій статті 25 цього Закону визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі. В зазначеній нормі закону визначено, що таким судовим рішенням може бути рішення про зобов`язання вчинення реєстраційних дій. З урахуванням положень частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини слід зробити висновок, що наявність у ЄДР інформації про позивача, як керівника відповідача 1, відноситься до професійної діяльності позивача та охоплюється поняттям «приватне життя». Задоволення вимоги позивача про внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань шляхом виключення даних про позивача, що містяться в реєстрі, забезпечує повне відновлення порушених прав позивача, а отже ефективний захист порушених прав. Отже, обґрунтованою є вимога про зобов`язання Подільської районної в місті Києві державної адміністрації щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, шляхом виключення відомостей про Косач Ганну Анатоліївну як Генерального директора (керівника) та підписанта Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Сінклер» (код ЄДРПОУ 33750460, місцезнаходження: вул. Борисоглібська, будинок 4, квартира 10, м. Київ, 04070), оскільки наявними у справі документами підтверджується, що реєстраційна справа Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Сінклер» знаходиться у вказаному органі виконавчої влади. Таким чином, відповідно до вимог частини другої статті 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту прав, як визнання припиненими трудових відносин позивача із відповідачем 1 та повноважень позивача в якості керівника відповідача 1 у зв`язку зі звільненням позивача із займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України із зобов`язанням внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, шляхом виключення відомостей про позивача, як директора (керівника) та підписанта Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Сінклер». Ураховуючи вищевикладене, позов [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Сінклер», Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання припиненими трудових відносин та повноважень керівника та зобов`язання вчинити дії, слід задовольнити в повному обсязі. Ураховуючи наведене та

Outcome: approved