Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що вона з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем та знаходиться на утриманні матері і виховується нею одноособово. Батько дитини, відповідач [PERSON] , добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а тому позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини, у poзміpi 1/4 частини з ycix видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення даного позову i до досягнення дитиною повноліття. 23.02.2023 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду. (а.с. 18) Позивач в судовому засіданні підтримала позов, суду пояснила, що з травня 2022 року в зв`язку з воєнними діями на території України, вона з дитиною евакуювалась з м. Ізюм в м.Біла Церква, та з травня 2022 року відповідач, взагалі, не допомагає матеріально утримувати доньку, ігнорує прохання про допомогу. Позивач орендує житло, перебувала на обліку в ЦЗН, нещодавно влаштувалася на роботу, а дитину оформила в дитячий садок, весь тягар по утриманню дитини несе позивач самостійно. Також, позивач зазначила, що шлюб з [PERSON] існує формально, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння та взаємодопомога, наразі позивач вирішує питання щодо офіційного розірвання такого шлюбу. Представник відповідача адвокат Федоренко В.С. позов не визнав, 13.03.2023 року подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що після початку окупації міста Ізюм, у травні 2022 року позивач з дитиною виїхала з м.Ізюм, а відповідач залишився дома в м.Ізюм для догляду за будинком та своєю матір`ю пенсіонеркою. На даний час місто зруйноване на 80 %, ще не відновлене, а тому можливості влаштуватись на роботу не має, відповідач безробітний. Після від`їзду дружини з дитиною з міста, втратив з ними зв`язок, не надавав допомогу, бо не мав з ними зв`язку та не має доходу. (а.с. 22-30) Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по даній справі є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження дитини серія [NUMBER] від 14.01.2018 року (а.с. 8). Встановлено, що позивач та її донька проживали за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 01.07.2022 року № 3248-5001823038, від 01.07.2022 року № 3248-5001823009. (а.с. 10,11) Встановлено, що позивач з дитиною змінили фактичне місце проживання та наразі мешкають за адресом: [ADDRESS] , що стверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 33,34) Згідно довідки, виданої квартирно-експлуатаційним відділом міста Біла Церква № 360 від 09.02.2023 року, [PERSON] працює на посаді інженера відділення експлуатації фондів в квартирно-експлуатаційному відділу м.Біла Церква. (а.с. 12) Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. 3. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, ч.1 ст. 430 ЦПК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову, а рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, суд надає першочергове значення інтересам дитини, та в даній справі враховує, що позивач з дитиною є внутрішньо переміщеними особами, орендують житло, позивач повністю несе тягар по утриманню малолітньої доньки одноособово, а відповідач є працездатним та не надав жодного належного і допустимого доказу в підтвердження своєї участі в утриманні доньки, а також, відповідач не навів передбачених законом підстав для звільнення його від обов`язку утримувати свою дитину. Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Суд критично оцінює позицію відповідача, його обґрунтування заперечень позовних вимог, оскільки чинним законодавством не передбачено звільнення від обов`язку утримувати дитини в зв`язку з відсутністю роботи у батька дитини. Перебування відповідача в м. Ізюм, охорона ним свого будинку є власним рішенням відповідача. Пенсійний вік матері відповідача не доводить факту перебування її на утриманні свого сина. Крім того, відповідач надав документи в підтвердження того, що його мама має пенсійне забезпечення. Військовий стан в країні, наслідки окупації території спричинили ряд незручностей, як для позивача так і для відповідача, однак зазначені події ніяким чином не скасовують рівність обов`язків батьків по утриманню своєї дитини. Обов`язок утримувати дитину є особистим, індивідуальним, а не солідарним. З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, то витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved