Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

У січня 2021 року [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до свідоцтва про права власності на житло від 15.02.1999 р. квартира [ADDRESS] на праві спільної (сумісної) власності належала: їй, чоловіку - [PERSON] , та синам [PERSON] , [PERSON] . [INFO] помер мій чоловік - [PERSON] . Спадкоємцем спадкового майна - 1/4 частина квартири згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, стала позивач. 17.04.2020 відповідачі згідно договору дарування передали безкоштовно позивачці у власність 2/4 частки в праві спільної власності на квартиру. Таким чином позивач є одноосібним власником квартири. В даній квартирі зареєстровані вона, відповідачі, [PERSON] та [PERSON] . Однак, [PERSON] та [PERSON] більше трьох років не мешкають в житловому приміщенні без поважних причин, не сплачують комунальні платежі в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою вони не цікавиться. При цьому перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач не чинила. Як мені відомо позивачці, відповідачі виїхали на постійне проживання за межі України. Позивачка просила суд визнати [PERSON] ( [INFO] , РНОКІЩ [NUMBER] ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] ; визнати [PERSON] ( [INFO] , РНОКПІ] [NUMBER] ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про права власності на житло реєстраційний № [NUMBER] від 15.02.1999 р, Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 31.08.2011 № 3-1861, Договором дарування від 17.04.2020 № 3-361. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, за адресою ^ [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] [INFO] ; [PERSON] [INFO] ; [PERSON] [INFO] ; [PERSON] [INFO] ; [PERSON] [INFO] . Відповідно до Акт, підписаного 17.01.2021 [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] більше трьох років не мешкають в житловому приміщенні без поважних причин про що складено. Матеріали справи не містять відомостей, що позивач чинить останнім перешкоди у користуванні жилим приміщенням. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що вказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Звертаючись до суду із цим позовом, позивачка просила визнати відповідачів таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Тобто предметом спору у даній справі є визнання відповідачів таким, що втратив право користування жилим приміщенням з підстав зазначених вище, які викладені позивачкою в позовній заяві. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи вищевикладені норми, а також те, що відповідачі не проживають в квартирі за місцем реєстрації понад 1 рік без поважних причин, тому суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі в підготовчому судовому засіданні. Питання про стягнення судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved