Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що 09 грудня 2014 року позивач з відповідачкою зареєстрували шлюб. Від шлюбу подружжя має неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив, що протягом останніх років сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення сімейних відносин. Вказав, що кожен з подружжя має значно протилежні погляди на відносини у шлюбі. Відповідачка нехтує сімейними цінностями, такими як повага до чоловіка, піклування про створення в сім`ї доброзичливої та сприятливої морально-психологічної атмосфери. Позивач повідомив суду, що з ініціативи відповідачки між ними виникають сварки, свідками яких нерідко стають спільні діти, що тяжким чином впливає на їх психічний стан та спричиняє душевні страждання. На думку позивача, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки між подружжям розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Крім того, позивач повідомив, що спільні неповнолітні діти проживають з ним та знаходять на його повному утриманні. Відповідачка участі у вихованні дітей не приймає, не надає жодної допомоги на утримання дітей, не піклується про їх розвиток. Станом на сьогоднішній день усі витрати пов`язані з утриманням дітей та їх забезпеченням позивач несе особисто. Позивачу важко задовольнити потреби доньок, натомість відповідачка працює та отримує заробітну плату, тому на його думку може і зобов`язана сплачувати аліменти. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогою про розірвання шлюбу та стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання двох дітей - [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Ухвалою суду від 20.01.2023 позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів роз`єднано в самостійні провадження. Вказаним судовим рішенням прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в частині вимог про стягнення аліментів.\~Також,\~даною ухвалою\~запропоновано учасникам\~справи надати\~суду заяви\~по суті\~справи та\~докази у\~строк,\~встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що вищевказане судове рішення та копію позовної заяви з доданими до неї документами, відповідачка отримала 24.01.2023, що підтверджується відповідною розпискою. (а.с. 26) Ухвалою суду від 26.01.2023 відмовлено у прийнятті визнання відповідачкою позовних вимог. У строк, визначений ухвалою суду від 20.01.2023, від відповідачки відзив на позов не надійшов. Натомість, 07.02.2023, до початку розгляду справи по суті надійшла заява про визнання нею позовних вимог і відсутність заперечень щодо задоволення позову. Будь-які інші докази по справі чи клопотання від відповідачки на адресу суду не надійшли. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 та ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом, з метою з`ясування чи не суперечить визнання відповідачем позовних вимог закону та чи не порушує таке визнання прав, свобод чи інтересів інших осіб, встановлено наступне. Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 09.12.2014, актовий запис № 3547. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] . (а.с. 15) Згідно зі свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , виданим 26.04.2016 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, та серії [NUMBER] , виданим 31.03.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , актові записи № 1501 та 1179, відповідно. (а.с. 8-9) Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 3172, виданої 17.01.2023 Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради, та паспортних даних позивача, останній разом із відповідачкою зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . (а.с.11, 22) Згідно акту обстеження житлових умов про фактичне проживання від 04.01.2023, складеного головою ОСББ «Матроса Кішки 59» Клепетурою О.В. в присутності свідків, позивач разом з дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 7) Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч. 2 ст. 141 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, обрання способу стягнення аліментів у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі здійснюється саме за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З позовної заяви вбачається, що позивачем, з яким проживають діти, обрано спосіб стягнення аліментів саме в частці від доходу матері дітей. Судом, у відповідності до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, встановлено, що визнання позовних вимог відповідачкою є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Верховним Судом України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи вищевикладене позов підлягає задоволенню. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки від\~заробітку (доходу)\~відповідачки щомісячно,\~але не\~менше 50%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку\~і не\~більше ніж\~10\~прожиткових мінімумів\~на дитину\~відповідного віку\~на кожну\~дитину,\~починаючи з\~дня звернення\~до суду\~та до\~досягнення найстаршою\~дитиною повноліття. Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або\~одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України. Згідно із\~ст.\~179\~СК України\~аліменти є\~власністю дитини,\~а не\~того з\~батьків,\~на ім`я\~кого вони\~виплачуються.\~При цьому\~на отримувача\~аліментів покладається\~обов`язок розпоряджатися\~аліментами лише\~за цільовим\~призначенням в\~інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, а також право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Позивач на момент звернення до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). При цьому судом прийнято до уваги, що у відповідності до ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи те, що позивач на момент звернення до суду був звільнений від сплати судового збору, визнання позову відповідачкою до початку розгляду справи по суті, а також положення ст. 141 і ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 536, 80 гривень. Доказів понесення інших судових витрат ні позивачем, ні відповідачем не надано. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. На підставі викладеного та

Outcome: approved