Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до суду мотивуючи тим, що вона являється матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду від 16 серпня 2022 року у справі № 569/10716/22 малолітні [PERSON] та [PERSON] були відібрані від матері без позбавлення ії батьківських прав, так як позивач не в повній мірі забезпечувала фізичний, культурний, духовний і соціальний рівень життя своїм дітям, а саме: не займалася їх вихованням та утриманням, не забезпечувала належні умови для їх харчування, проживання та лікування, не цікавилася їх життям та здоровям. Позивач просить повернути їй дітей, мотивуючи тим, що вона переосмислила своє життя, зробила висновки, змінила спосіб життя, який привів до відібрання у неї дітей та запевняє в тому, що буде докладати максимум зусиль для того, щоб діти мали належне виховання, були матеріально забезпечені, а їх права захищені. Ухвалою суду від 10 січня 2023 року позовну заяву було залишено без руху із наданням десятиденного терміну для усунення недоліків з дня отримання копії ухвали. 25 січня 2023 року позивачем було подано заяву із виправленими недоліками. Ухвалою суду від 27 січня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Позивач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на доводи викладені в позовній заяві. Представник відповідача - Служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради, як орган опіки та піклування в підготовчому судовому засіданні позов визнала, мотивуючи це тим, що згідно висновку органу опіки та піклування № 08-620 від 20.03.2023 р., про доцільність повернення [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , матері [PERSON] . Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачем та задоволення позову у зв"язку з цим, суд враховує наступне. В судовому засіданні встановлено, що позивач - [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 11 серпня 2014 року виконкомом Билбасівської селищної ради Слов`янського району Донецької області, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим 17 лютого 2022 року Слов`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). Дані про батька дітей в свідоцтвах про народження вказані згідно з ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Рішенням Рівненського міського суду від 16 серпня 2022 року у справі № 569/10716/22 малолітні [PERSON] та [PERSON] були відібрані від матері без позбавлення її батьківських прав, у зв`язку з безпосередньою загрозою життю та здоров`ю малолітніх дітей. У відповідності до ч.1 та ч.3 ст. 170 Сімейного Кодексу України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Рішенням Рівненського міського суду від 16 серпня 2022 року у справі № 569/10716/22, який вирішив питання про відібрання дітей у [PERSON] без позбавлення її батьківських прав зазначив, що підставами для відібрання дітей були обставини, зокрема, що [PERSON] належним чином не виконувала батьківські обов`язки по відношенню до дітей, разом зі співмешканцем вживала алкогольні напої. Вона письмово попереджалася про адміністративну відповідальність за ухилення від створення належних умов життя та виховання дітей відповідно до ст.184 КУпАП. Також з акту обстеження умов проживання, складеного Службою у справах дітей, за адресою [ADDRESS] , було встановлено, що у помешканні безлад. У кімнаті присутній неприємний запах, розкидані речі одягу на підлозі, розкидані пляшки з-під спиртних напоїв, на тумбочках стояв брудний кухонний посуд. Інші підстави в мотивувальній частині судового рішення відсутні. Позивач просить повернути їй дітей, мотивуючи тим, що переосмислила своє життя, зробила висновки, змінила спосіб життя, який привів до відібрання у неї дітей та запевняє в тому, що буде докладати максимум зусиль для того, щоб діти мали належне виховання, були матеріально забезпечені, а їх права захищені. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Виходячи з аналізу зазначеної норми права, оскільки підставою для відібрання дитини є випадки, при яких залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання, то повернення дитини можливе лише при усуненні зазначених обставин (батько, мати вилікувались, змінили поведінку, змінили ставлення до дитини тощо). Довести це слід позивачу, оскільки кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Саме позивачу належить довести, по-перше, факт зникнення обставин, що були підставою для відібрання дитини, а, по-друге, доцільність повернення дитини в рідну сім`ю. З матеріалві справи вбачається, що відповідно до розпорядження Рівненського міського голови від 16 січня 2023 року [PERSON] та [PERSON] було наданий статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Малолітній [PERSON] , відповідно до розпорядження Рівненського міського голови від 09.08.2022 №716-р, був влаштований до сім?ї патронатного вихователя створеного на базі родини [PERSON] . [PERSON] відвідує Рівненський ліцей №18 Рівненської міської ради. Під час бесіди [PERSON] пояснив, що любить маму, хоче повернутися до неї на проживання та виховання. Малолітня [PERSON] на підставі розпорядження Рівненського міського голови від 01 серпня 2022 року № 702-р була влаштована до КП «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини з центром реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям» Рівненської обласної ради . Відповідно до інформації закладу, у книзі обліку відвідувань батьками та родичами дітей, вказано, що мати [PERSON] за період перебування доньки в закладі, навідує малолітню двічі на тиждень, постійно телефонує в заклад цікавиться станом здоров`я дитини. Мати дитини [PERSON] перебуває на обліку в Департаменті соціальної політики Рівненської міської ради як внутрішньо переміщена особа. Відповідно до довідки, вона отримує допомогу переміщеним особам на проживання з грудня 2022 року у розмірі 2000 грн. 04 серпня 2022 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] . Вони разом проживають в орендованому помешканні за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання, у квартирі створені умови для проживання дітей. Відповідно до інформації Рівненського міського центру соціальних служб, вбачається що за результатами оцінки потреб сім?ї складних життєвих обставин не виявлено. Сім?ю [PERSON] знято з обліку центру 13.01.2023 року. Відповідно до характеристики, виданої Рівненським районним управлінням поліції на [PERSON] , вбачається, що за фактичним місцем проживання [PERSON] характеризується посередньо. 3 сусідами підтримує добросусідські відносини. B 2022 році притягалася до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов?язків. До кримінальної відповідальності не притягалася. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 08 березня 2023 року розглядалося питання про повернення [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , матері [PERSON] . Як вбачається з висновку органу опіки та піклування № 08-620 від 20.03.2023 р. комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, прийняла рішення про доцільність повернення [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , матері [PERSON] . Висновки компетентного органу ґрунтуються на обставинах та доказах, які встановлені відповідним органом відносно позивача та дітей і які відбулись після відібрання дітей за рішенням суду. Так, судом встановлено, що мати [PERSON] за період перебування доньки [PERSON] в КП «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини з центром реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям», навідує малолітню двічі на тиждень, постійно телефонує в заклад цікавиться станом здоров`я дитини. Відповідно до акту обстеження умов проживання, у квартирі позивачкою створені умови для проживання дітей. Відповідно до інформації Рівненського міського центру соціальних служб, вбачається що за результатами оцінки потреб сім?ї складних життєвих обставин не виявлено. Сім?ю [PERSON] знято з обліку центру 13.01.2023 року. Відповідно до характеристики, виданої Рівненським районним управлінням поліції на [PERSON] , вбачається, що за фактичним місцем проживання [PERSON] характеризується посередньо. Таким чином, встановлені обставини свідчать, що підстави які приймались судом до уваги при відібранні дітей на даний час відсутні. Згідно статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно до ст.111 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 112 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сімї. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 311!1/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява від 08 квітня 2004 року № 11057/02) зазначив, що згідно з усталеною прецедецтною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по - друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Принцип 6 Декларації прав дитини 1959 року проголошує, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Європейський суд з прав людини у п.52 рішення у справі «Савіни проти України» зазначив, що у будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. Суд вважає, що після постановлення рішення про відібрання дитей, мати усунула причини, які слугували для відібрання дітей . На підставі вищевикладеного, суд вважає, що враховуючи висновок органу опіки та піклування про доцільність повернення малолітніх дітей позивачу та встановлені в судовому засіданні обставини, які вказують на те, що позивач дійсно прагне виховувати дітей, піклуватися про їх виховання та навчання, для чого створює відповідні умови, а відтак є можливість повернення матері дітей, які були відібрані за рішенням суду. За таких обставин, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), а протилежного судом не встановлено, тому заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Враховуючи інтереси дітей, беручи до уваги пріоритетність цілей та напрямів, вкладених у норми міжнародного та національного права, які стосуються дітей, виходячи із положень Європейської конвенції про здійснення прав дітей та відповідно до ст. 7 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996, ратифікованої Законом України №69-V від 03.08.2006, суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду.

Outcome: approved