Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» про стягнення трьох процентів річних, інфляційних нарахувань та процентів за користування грошовими коштами. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він з грудня 2015 року по квітень 2019 року працював у відповідача та з 14.06.2017 обіймав посаду завідувача станції насінницької Овруцької сортодослідної станції Житомирської філії. Працюючи на посаді завідувача станції, він неодноразово вкладав власні кошти в підприємство для здійснення виробничої програми з подальшим їх поверненням. Відповідач має перед ним заборгованість по невиплаті перевитрати підзвітних коштів в сумі 380118,83 грн. При його звільненні зазначена заборгованість не була виплачена. 31.08.2021 Шевченківським районним судом міста Києва було ухвалене рішення, згідно з яким з відповідача на його користь було стягнуто 380118,83 грн. Рішення перебуває на примусовому виконанні у виконавчій службі, проте жодних виплат він так і не отримав. Відповідач безпідставно користується його грошовими коштами, а тому має сплатити проценти за їх користування відповідно до приписів ст. 536 ЦК України. Зазначена стаття не встановлює розміру процентів за користування грошима, розмір процентів в цьому випадку відповідно до ст. 1048 ЦК України визначається договором, а в цьому випадку договором є рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31.08.2021. Розмір процентів за користування відповідачем чужими коштами за період з 01.09.2021 по 13.01.2023 становить 170345,31 грн. Його вимогу про повернення коштів відповідач отримав 30.07.2019, а тому в строк до 06.08.2019 повинен був повернути кошти, проте прострочив виконання зобов`язання. Таким чином, 3% річних та інфляційні нарахування мають нараховуватись за період з серпня 2019 року, а подвійна облікова ставка НБУ за користування грошовими коштами - від дати ухвалення судового рішення, тобто з 31.08.2021. Станом на день подачі позову до суду розмір інфляційних нарахувань становить 181308,73 грн., розмір 3% річних - 39240,76 грн. Просив стягнути з Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на свою користь: інфляційні нарахування у сумі 181308,73 грн. за період з серпня 2019 року по 13.01.2023 або по день ухвалення рішення суду; 3% річних у сумі 39240,76 грн. за період з серпня 2019 року по 13.01.2023 або по день ухвалення рішення суду; проценти за користування грошовими коштами на рівні подвійної облікової ставки НБУ у сумі 170345,31 грн. за період з 01.09.2021 по 13.01.2023 або по день ухвалення рішення суду; вирішити питання про судові витрати. 24.01.2023 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з довідкою Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» від 31.01.2019 №14 заборгованість по невиплаті підзвітних коштів перед [PERSON] становить 380118,83 грн. 25.07.2019 [PERSON] звернувся до Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» з вимогою про повернення підзвітних коштів в сумі 380118,83 грн., яку відповідач отримав 30.07.2019. 31.08.2021 Шевченківським районним судом міста Києва по справі №761/10079/20 було ухвалене рішення, згідно з яким стягнуто з Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» на користь [PERSON] заборгованість по невиплаті підзвітних коштів в сумі 380118,83 грн. Зазначене рішення набрало законної сили 07.10.2021. Відомості про виплату позивачу зазначених коштів на день ухвалення судового рішення відсутні. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Частинами 1, 2 ст. 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Ці підстави зазначені в статтях 599, 600, 601, 604-609 ЦК, в яких не передбачено такої підстави припинення зобов`язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено право кредитора на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання, а також 3% річних від простроченої суми та оплату цих сум. За письмовою вимогою позивача боржник повинен був виконати своє зобов`язання з повернення підзвітних коштів в сумі 380118,83 грн. в строк до 07.08.2019. Суду не було надано доказів того, що на момент ухвалення судового рішення по цій справі відповідач виконав своє зобов`язання повністю або частково. Відомості про виплату позивачу грошових коштів, присуджених останньому згідно з рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 31.08.2021 також відсутні. Таким чином, позивач обґрунтовано вимагає захисту своїх прав шляхом отримання за рахунок відповідача сум відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, як відповідальності за невиконання грошового зобов`язання за період з 07.08.2019 по 13.01.2023. Суд визначив такий період, виходячи з кінцевої дати виконання відповідачем письмової вимоги [PERSON] про виконання зобов`язання та з урахуванням принципу диспозитивності та кінцевої дати періоду, зазначеного у позовних вимогах. Розмір інфляційних нарахувань на суму 380 118,83 грн. за період з 07.08.2019 по 13.01.2023 становить 117 188,60 грн. Розрахунок інфляційного збільшення здійснювався наступним чином: 1) коєфіцієнт інфляційного збільшення = (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (104,50 : 100) x (103,10 : 100) x (102,70 : 100) x (103,10 : 100) x (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) = 1.30829466 2) інфляційне збільшення: 380 118,83 x 1.30829466 - 380 118,83 = 117 188,60 грн. Розмір 3% річних з 07.08.2019 по 13.01.2023, тобто за 525 днів прострочення становить 16402,39 грн. Розрахунок 3% річних здійснювався наступним чином: сума 3% річних = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення, тобто 380 118,83 грн. x 3 % x 525 : 365 : 100 = 16402,39 грн. Щодо вимог про стягнення процентів за користування грошовими коштами на рівні подвійної облікової ставки НБУ у сумі 170345,31 грн. за період з 01.09.2021 по 13.01.2023 або по день ухвалення рішення суду, суд відзначає наступне. Під час розгляду справи не було встановлено, що між сторонами була досягнута домовленість щодо того, що користування грошима, наданими під звіт, є платним, та що сторони узгодили розмір процентів за користування цими грошовими коштами. Суд вважає помилковими доводи позивача щодо того, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31.08.2021 в цьому випадку є договором, яким був встановлений розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами. За таких обставин у відповідача не виникло обов`язку сплачувати позивачу проценти у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за користування грошовими коштами. За таких обставин позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в загальній сумі 133590,99 грн., яка складається з 3% річних в сумі 16402,39 грн. та інфляційних втрат в сумі 117 188,60 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (34,18%) судові витрати, які складаються з судового збору, в сумі 1336,08 грн.

Outcome: partial