Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

12 грудня 2016 року та уточнено 02 лютого 2017 року представник комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» (далі КПТМ «Криворіжтепломережа») звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії. Позовна заява мотивована тим, що відповідачу проводились нарахування теплової енергії відповідно до тарифів на теплову енергію, які встановлені: - рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради «Про упорядкування тарифів на послуги теплопостачання в м. Кривому Розі» № 584 від 13.08.2008, опалення за 1 Гкал 245 грн, гаряче водопостачання (при наявності приладу обліку за 1 куб.м.) з вересня по квітень 13,69 грн, з травня по серпень 11,24 грн, гаряче водопостачання (при відсутності приладів обліку на 1 мешканця на місяць) з травня по вересень 38,78 грн, з жовтня по квітень 47,23 грн, за період з 01.09.2008 по 01.01.2011; - з 01.01.2011 затверджено постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 1844 від 14.12.2010, тариф на теплову енергію для населення 269,50 грн за 1 Гкал. На виконання своєї статутної мети КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснює постачання теплової енергії у вигляді опалення та гарячого водопостачання відповідачу за адресою: [ADDRESS] . Вищевказаний будинок є багатоповерховим, опалення до квартири здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, що свідчить про те, що відповідач отримує теплову енергію. КПТМ «Криворіжтепломережа» відповідно до приписів Закону України «Про природні монополії» відноситься до суб`єктів природної монополії. Як монополіст такої природної монополії, згідно ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», позивач не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності можливостей на приєднання споживача до теплової енергії. Відповідач оплату за надані послуги здійснював не в повному обсязі, у зв`язку з чим позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 8163,26 грн, який було скасовано 19.05.2016. Згідно розрахунку, заборгованість відповідача за період з 01.06.2010 по 01.03.2013 складає 8163,26 грн. 21\~червня 2022\~року представник\~відповідача[PERSON] звернулася до суду з відзивом на позов. Як на підставу заперечень посилається на те, що відповідачу належить на праві власності на підставі договору дарування квартира за адресою: [ADDRESS] . З вересня 2003 року у вказаній квартирі було встановлено автономне опалення, відповідно до діючого на той момент законодавства, та відповідно з того часу відповідач не був споживачем послуг позивача. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності, заявлено вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.06.2010 по 01.03.2013. Просила відмовити позивачу у позові. 30 червня 2022 року представник позивача [PERSON] надала суду відповідь на відзив. Вважає, що відповідач не надав доказів, копії відповідної проектної документації, які б засвідчували факт відключення квартири від мереж централізованого теплопостачання та ненадання йому послуг з постачання тепла у встановленому Законом порядку. Доводи відповідача про те, що послуги з теплопостачання йому не надавались на не отримувались у зв`язку з відсутністю батарей централізованого опалення у квартирі, не спростовують факт надання позивачем послуг з теплопостачання. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.04.2022 у справі № 216/6014/16-ц за позовом [PERSON] , [PERSON] до КПТМ «Криворіжтепломережа» про визнання дій підприємства незаконними апеляційну скаргу позивачів залишено без задоволення, а рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, яким було відмовлено в позові, залишено без змін. Також, вважає безпідставним посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки позивач попередньо звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, та після його скасування звернувся до суду з позовною заявою. Крім того, згідно розрахунку заборгованості відповідачем здійснювались в спірний період періодичні платежі з 01.11.2011 по 01.03.2013. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов не визнала, просила врахувати заперечення викладені у відзиві, та застосувати строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що КПТМ «Криворіжтепломережа», відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (надалі по тексту Правила), надає населенню м. Кривого Рогу, а також підприємствам, установам і організаціям теплову енергію для потреб опалення, у тому числі й за місцем проживання\~відповідачів. Відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] , користується послугами позивача і є споживачем теплової енергії (а.с.4). Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. З розрахунку, наданого позивачем, підтверджений факт наявності заборгованості відповідача, яка з 01.06.2010 по 01.03.2016 за послуги з централізованого опалення складає 8163,26 грн (а.с.5). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.04.2022, залишено без змін рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.03.2021, у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз», про зобов`язання КПТМ «Криворіжтепломережа» не нараховувати їм заборгованість за послуги з теплопостачання, у зв`язку з їх ненаданням, закриття особового рахунку за адресою: [ADDRESS] , знищення бази персональних даних [PERSON] , визнання заборгованості зі сплати за послуги з теплопостачання, нараховані після встановлення автономного опалення незаконною. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон). Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина друга статті 19 Закону). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону). Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону). Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону). Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону). Судовим наказом Центрально-Міського районного суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.07.2013, стягнено [PERSON] на користь комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» заборгованість за постачання теплової енергії, яка утворилась у період з 01.06.2010 по 01.03.2013 в розмірі 8163,26 грн, судовий збір у розмірі 114,70 грн, який скасовано ухвалою суду від 19.05.2016 (а.с.6). Позивач звернувся до суду з позовом 12 грудня 2016 року та заявив вимогу про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії за період з 01.06.2010 по 01.03.2013, вважаючи, що позовна давність перервалася поданням заяви про видачу судового наказу. Відповідач подав суду письмову заяву про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Для цілей застосування частини третьої та четвертої статті 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України), тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16(пункт 138)). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц). Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника. Процес доказування для першого починається з моменту подання заяви про видачу судового наказу та закінчується прийняттям цієї заяви судом, тоді як для боржника цей процес розпочнеться, якщо він вирішить подати заяву про скасування судового наказу після отримання копії останнього. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є правом, а не обов`язком особи, якій належить право вимоги, а також органів і осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина друга статті 160 ЦПК України). Суд вважає, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову. Вказаний висновок узгоджений з постановою Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року, у справі № 712/8916/17. Подання позивачем заяви про видачу судового наказу не перервало загальної позовної давності, остання не спливла до тих щомісячних платежів, від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом не минуло 3 роки. Також, письмові матеріали справи не містять підтвердження щодо здійснення відповідачем періодичної проплати заборгованості в спірний період. Посилання позивача на відсутність у відповідача проектної документації яка б засвідчувала факт відключення квартири від мереж централізованого теплопостачання та ненадання йому послуг з постачання тепла, суд не приймає до уваги, оскільки відповідне питання було розглянуте судом, з постановленням рішення, яке набрало законної сили. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає необхідним відмовити у позові, у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed