Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в смт. Ямпіль, Краматорського району, Донецької області. Заявлені вимоги заявник обґрунтовує тим, що [INFO] в селищі Ямпіль, Краматорського району, Донецької області за адресою: [ADDRESS] , померла його мати [PERSON] , [INFO] . Після чого, цього ж дня, власними силами поховали останню на центральному кладовищі, що в селищі Ямпіль Краматорського району, Донецької області. Зазначає, що [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . 25.01.2023 року його дружиною [PERSON] був отриманий Акт - підтвердження, який виданий Ямпільським старостинським округом Виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області, в тому, що [PERSON] , [INFO] , померла своєю смертю, однак отримати довідку про смерть для реєстрації факту смерті останньої видати не можливо в зв`язку з окупацією ворогом Лиманської громади та жодна державна установа не функціонує. В подальшому, йому та його родині вдалося виїхати з Донецької області та був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа. Тому, на сьогоднішній день постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідне йому для державної реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть його матері [PERSON] . Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21.03.2023 року відкрито провадження по справі, призначивши справу до судового розгляду. Заявник в судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити з підстав викладених в ній. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила факт смерті і поховання [PERSON] , яка померла [INFO] в смт. Ямпіль, Краматорського району, Донецької області. Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надіславши до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без участі представника, покладається на розсуд суду. (а.с. 38) Вислухавши заявника, покази свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст. 4 ЦПК України) Згідно із положеннями ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 03.03.1958 року, в графі батько записано « [PERSON] », в графі мати записано « [PERSON] ». (а.с. 10) Згідно копії паспорту [PERSON] , [INFO] , остання з 16.12.1976 року, була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 7) Відповідно до копії довідки Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради від 12.10.2022 року за № 7426-5002237741, [PERSON] взятий на облік внутрішньо переміщеної особи, бувши зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , та фактичного проживаючий за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 8) Згідно Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022, відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 85 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено військовий стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території (ст.ст. 1, 4 ч. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207- VII). Згідно з п.п. 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207- VII, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до Акту - підтвердження Ямпільського старостинського округу Виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області від 25.01.2023 року, за підписом старости [PERSON] та свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що дійсно [PERSON] , [INFO] , померла своєю смертю [INFO] . Однак, в зв`язку з тим, що на той час територія смт. Ямпіль була окупована, не було змоги отримати довідку про смерть для реєстрації факту смерті останньої. Через окупацію Лиманської громади, жодна державна організація у м. Лиман не функціонувала. (а.с. 15) За приписом п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 317 ЦПК України визначено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Згідно з ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI, державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. За змістом ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Пунктом 1 Розділу І «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, встановлено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Відповідно до п. 1 Глави 5 Розділу ІІІ «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. За змістом ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 10 травня 2001 року у справі "Cyprus v. Turkey" (заява № 25781/94) ЄСПЛ вказав, що "зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів далеке від абсолютного. Для людей, які проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним від влади de facto, включаючи й їхні суди; і саме в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які стосуються сказаного, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, зокрема і цим. Думати інакше означало б зовсім позбавити людей, які проживають на цій території, всіх їхніх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, це також означало б позбавити їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать (§ 96)." Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у даній справі, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), у яких ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. Встановлення факту, що має юридичне значення, необхідне заявнику для державної реєстрації смерті його матері [PERSON] та отримання свідоцтва про смерть. За таких обставин, з метою захисту законних прав та інтересів заявника, суд доходить висновку про задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в смт. Ямпіль, Краматорського району, Донецької області, що надасть можливість заявнику отримати свідоцтво про смерть його матері, видане державним органом України. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved