Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони з 15.03.2017 перебувають у зареєстрованому шлюбі. У сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] . Пояснює, що під час шлюбу у неї з відповідачем почали виникати непорозуміння, що спричиняло сімейні конфлікти та сварки. Вказує, що у липні 2022 року, коли вона та відповідач перебували у м. Дніпрі, останній повідомив, що підтримує стосунки з іншою жінкою та не бачить підстав для подальшого спільного проживання із нею. Водночас, зазначає, що спільна дочка проживає з нею та перебуває на повному її утриманні. Згоди щодо розміру аліментів на утримання дитини між сторонами не досягнуто у зв`язку із чим також просить задовольнити вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Ухвалою судді від 15.02.2023 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, її представником адвокатом Семененком С. М. подано заяву, у якій останній просить розгляд справи проводити без участі сторони позивача та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Павленко В. В. направив заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника, заявлені вимоги визнають у повному обсязі та просять їх задовольнити. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 15 березня 2017 року Кальміуському районному у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №39, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане 24.10.2017 Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 802. Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №6117-7501049786 від 13.06.2022, виданої [PERSON] , зареєстроване місце проживання якої [ADDRESS] , остання взята на облік як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце проживання [ADDRESS] . Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №6117-5002516493 від 18.01.2022, виданої [PERSON] , зареєстроване місце проживання якої [ADDRESS] , остання взята на облік як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце проживання [ADDRESS] . Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 СК України. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, шлюб носить формальний характер, тому збереження шлюбу є неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам сторін, в зв`язку з чим суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Щодо вимог позивача стосовно стягнення аліментів суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 Сімейного кодексу України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Згідно із частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено факт проживання неповнолітньої дочки сторін - [PERSON] разом з матір`ю позивачкою [PERSON] . Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав неповнолітньої дочки сторін [PERSON] , [INFO] на рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, беручи до уваги те, що відповідач є особою працездатного віку, визнав позовні вимоги, враховуючи те, що обов`язок щодо утримання дітей покладається рівною мірою на обох батьків, суд приходить до переконання, що з відповідача в користь позивача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексації, щомісячно, починаючи з 31 січня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. За вимогами ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1073 грн. 60 коп. судового збору, сплачених за вимогу про розірвання шлюбу, та 1073 грн. 60 коп. судового збору на користь держави, від сплати якого за позовну вимогу про стягнення аліментів позивач звільнена. На підставі наведеного та

Outcome: approved