Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про припинення права застави рухомого майна та припинення обтяження. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд припинити право застави рухомого майна - автомобіля марки VW, модель Golf SportWagen, кузов № [NUMBER] , 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та припинити його приватне обтяження (заставу рухомого майна), зареєстрованого 10 січня 2018 року № 16661091 та 30 вересня 2020 року за № 28153180, обтяжувачем якого є ТОВ «Порше Мобіліті», на підставі договору застави майна № 1182 від 22 грудня 2017 року. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 19 грудня 2017 року між сторонами укладено кредитний договір №50015606 на придбання автомобіля марки VW, модель Golf SportWagen, кузов № [NUMBER] , сума кредиту відповідно до якого склала 306 101,00 грн, а сума додаткового кредиту 112 645,11 грн. 22 грудня 2017 року за № 1182, між [PERSON] (заставодавець), укладено договір застави автомобіля марки VW, модель Golf SportWagen, кузов № [NUMBER] , з ТОВ «Порше Мобіліті» (заставодержатель), відповідно до якого застава припиняється, зокрема, у випадку повного виконання заставодавцем своїх зобов`язань за кредитним договором. 26 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис № 2427 про стягенння із боржника [PERSON] на користь стягувача ТОВ «Порше Мобіліті» за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета застави - автомобіля марки VW, модель Golf SportWagen, кузов № [NUMBER] , заборгованості у сумі 219 739,91 грн (несплачені чергові платежі - 41 287,06, сума кредиту - 178 452,85 грн) та витрат заставодержателя, пов`язаних з виконанням виконавчого напису на суму таких витрат. На підставі виконавчого напису №2427 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мойссєнко Д.П. відкрито виконавче провадження №63428438 (постанова від 27 жовтня 2020 року) про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованості у сумі 219 739,91 грн та основної винагороди приватного виконавця у розмірі 21 973,99 грн. Згідно з постановою від 04 листопада 2020 року виконавче провадження №63428438 закінчено у зв`язку з погашенням заборгованості боржником перед стягувачем, а також сплатою витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця. Позивач зазначає, що незважаючи на погашення заборгованості боржником [PERSON] , ТОВ «Порше Мобіліті» не припинено заставу автомобіля марки VW, модель Golf SportWagen, кузов № [NUMBER] , заходів для вилучення з Державного реєстру обтяжень запису щодо обтяження цього автомобіля не вжито, у зв`язку з чим позивач звертається з даною позовною заявою до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 листопада 2021 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 46-48). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 січня 2022 року відмовлено в задоволені клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» - адвоката Цибульського В.В. про зупинення провадження у справі. (а.с.56-58) Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані докази та повідомлені обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадженням, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як убачається з матеріалів справи, 19 грудня 2017 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 50015606, за умовами якого позивачу надається кредит в сумі 306 101,00 грн на строк кредитування 60 місяців та додатковий кредит 112 645,16 грн, процентна ставка - 18,99 % річних, разова комісія за надання (розміщення) кредиту - 2,50 % від суми кредиту. Цільове призначення кредиту - на придбання автомобіля марки VW, модель Golf SportWagen, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1 968 куб.см., рік випуску 2015. (а.с.7-24) Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30 травня 2022 року (справа №753/24477/21) відмовлено в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до [PERSON] про стягнення боргу. Постановою Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 травня 2022 року залишено без змін. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30 травня 2022 року (справа №753/24477/21) встановлено наступне: «Як випливає з пункту 1.6. кредитного договору, серед іншого, сторони домовились, що виконання зобов`язання відповідача забезпечується заставою майна відповідно до укладеного сторонами договору застави, а також усім майном, на яке може бути звернено стягнення відповідно до закону. 22.12.2017 між сторонами був укладений також нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу №50015606 (далі - договір застави). Відповідно до пункту 1.1. цього Договору, предметом застави вважався автомобіль марки Volkswagen моделі Golf 2015 року випуску чорного кольору, шасі за № [NUMBER] , з реєстраційним номером [NUMBER] , який був власністю відповідача і придбаний ним за кредитні кошти. За рахунок застави забезпеченню підлягали вимоги позивача за кредитним договором, як про це зазначено в пункті 3.1. договору застави. 30.09.2020 позивачем було направлено вимогу від 03.09.2020 про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості. Вказана вимога не була отримана відповідачем. 26.10.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Н.С. виданий виконавчий напис №2427, згідно з яким, позивачем було звернено стягнення на предмет застави за відповідним договором. За рахунок заставленого майна нотаріусом запропоновано задовольнити вимоги позивача щодо дострокового повернення кредиту і стягнення заборгованості, що виникла за рахунками, виставленими протягом періоду з 04.05.-03.09.2020 року, яка станом на 26.10.2020 року складається зі сум несплачених чергових платежів у розмірі 41 287,06 грн та суми кредиту до повернення станом на 03.09.2020 року у розмірі 178 452,85 грн. Отже, загальна сума, що підлягала стягненню за даним виконавчим написом становила 219 739,91 грн. 04.11.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діною Петрівною закінчено виконавче провадження №63428438 від 27.10.2020. В рамках цього виконавчого провадження, виконавцем здійснювалось примусове виконання згаданого виконавчого напису №2427 від 26.10.2020. Підставою для закінчення виконавчого провадження слугувало фактичне повне виконання рішення, тобто виконавчого напису.» З матеріалів справи вбачається, що після винесення приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. 04 листопада 2020 року постанови про закінчення виконавчого провадження №63428438 з підстав фактичного в повному обсязі виконання виконавчого напису №2427, вчиненого 26 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Н.С. (а.с.28-29), 02 грудня 2020 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Порше Мобіліті» з листом про припинення договору застави транспортного засобу Volkswagen марки Golf, кузов № [NUMBER] , проте листом від 13 січня 2021 року [PERSON] було відмовлено з підстав наявності заборгованості за договором в сумі 71 997,86 грн (а.с.30-31). При цьому, рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30 травня 2022 року (справа №753/24477/21) відмовлено, серед іншого, й у стягненні заборгованості, яку вказувало ТОВ «Порше Мобіліті» в листі від 13 січня 2021 року. Так, відмовляючи в задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» до [PERSON] про стягнення боргу, Дарницький районний суд міста Києва виходив з того, що оскільки товариством було змінено строк виконання зобов`язання шляхом направлення відповідачу вимоги, то поза межами строку кредитування проценти не нараховуються і вимога позивача про стягнення 5 648,04 грн за період з 3 вересня 2020 року по жовтень 2020 року задоволенню не підлягає. Так само суд дійшов висновку, що не підлягає задоволенню і сума страхових платежів в розмірі 5 632,24 грн, та нарахованих на цю суму інфляційних втрат у розмірі 524,18 грн та 3% річних у розмірі 118,39 грн, оскільки вся заборгованість за кредитним договором була стягнута достроково нотаріусом при вчиненні ним виконавчого напису, а поза межами зміненого строку зобов`язання заборгованість не стягується. Оскільки не підлягає стягненню сума основної заборгованості, то суд відмовив і у стягненні похідних від неї сум, передбачених ст. 625 ЦК України. Судом також відмовлено в стягненні збитків в розмірі 74 645,62 гривень, оскільки товариством не було доведено понесення таких збитків взагалі, а зокрема, що ці збитки були понесені саме з вини відповідача. При цьому, як убачається із матеріалів справи, відповідач при відкритті виконавчого провадження добровільно сплатив суму боргу та виконавчий збір у зв`язку із чим виконавче провадження було закрито. В межах даного спору, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву з викладенням заперечень проти неї та не надав жодного доказу як на спростування позовних вимог, так і на підтвердження наявності у позивача заборгованості в будь-якому розмірі за кредитним договором № 50015606 від 19 грудня 2017 року, в тому числі й щодо непогашених, на думку відповідача, зобов`язань та збитків, відображених в листі від 13 січня 2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). За змістом ст. 564 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно із ч. 1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 3 ст. 3 Закону України «Про заставу» застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання. Статтею 28 цього Закону передбачено, що застава припиняється, серед іншого, з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання. Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Це положення визначено й ч. 1 ст. 15 ЦК України. Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. При цьому для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав у суді. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 ЦПК України) Згідно положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Діючим законодавством не передбачено такого способу захисту, як припинення права, про що, серед іншого, заявлено вимогу в даному позов, разом з тим, п. 7 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту порушеного цивільного права є припинення правовідношення. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. (ч. 2 ст. 5 ЦПК України) Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, що не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. З огляду на вищевикладене, не є ефективним обраний позивачем спосіб захисту про припинення права застави рухомого майна - транспортного засобу. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи - витягів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, на підставі укладеного між сторонами договору застави транспортного засобу №50015606 від 22 грудня 2017 року, 10 січня 2018 року зареєстровано обтяження № 16661091 та 30 вересня 2020 року - обтяження № 28153180, об`єктами яких є автомобіль легковий VW Golf SportWegan SEL 2.0 TDI, колір чорний лак Schwarz, 2015 року випуску, тип палива - дизель, об`єм 1968 куб.см, номер об`єкта 3VWCA7AU3GM508908, номер державної реєстрації [NUMBER] (а.с.32, 33) Таким чином, внаслідок припинення основного зобов`язання з підстав, передбачених ст. 599 ЦК України, у відповідності до ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання. Виходячи з наведеного, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про припинення права застави рухомого майна та припинення обтяження, а саме, - припинення обтяження, яким є застава рухомого майна - вищевказаного транспортного засобу. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в сумі 908,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial