Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свій позов аргументує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , який мешкає з позивачем та знаходиться на його матеріальному утриманні. На сьогоднішній день відповідач мешкає окремо у [ADDRESS] . Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, вихованням дитини не займається, хоча є працездатною особою, спроможною платити аліменти на утримання своєї дитини. Аліменти будь-яким іншим особам не сплачує, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків у відповідача немає, стягнення по виконавчим документам з неї не проводяться. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання спільної дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 22.02.2023 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач до судового засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Разом з позовною заявою надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Відзиву на позовну заяву відповідач не подав. Звернулася до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч.4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження останнього. В свідоцтві про народження батьками [PERSON] зазначено батько: [PERSON] , мати: [PERSON] (а.с.16). Факт проживання дитини з позивачем відповідачем не оспорювався та підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] №1422-5002319741 від 14.11.2022 року та [PERSON] №1422-5002320015 від 14.11.2022 року, з яких вбачається що вони фактично проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.9,17). Згідно ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідачка позовні вимоги визнала, про що свідчить особисто написана нею заява від 23.02.2023 року. Доказів, які б свідчили про те, що відповідач за станом здоров`я, сімейним, матеріальним станом не може сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, в судовому засіданні не встановлено. Визнання відповідачем пред`явленого позову - не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволеню в повному обсязі. Згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду 20.02.2023 року. Тому аліменти повинні бути стягнуті саме з цієї дати. Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Як вбачається з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved