Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про стягнення збитків. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.11.2021 року о 00.05 годині водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки Mercedes-Benz 208 д.н.з. [NUMBER] , на 24 км автодороги М05 «Київ-Одеса», не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем марки Nissan Micra, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , яка рухалась попереду. На момент оформлення ДТП позивачка [PERSON] пред`явила працівникам поліції посвідчення водія видане 25.08.2010 на дошлюбне прізвище ? « [PERSON] ». Автомобіль марки Nissan Micra, д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП належав [PERSON] на праві власності, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.02.2022 року у справі про адміністративне правопорушення № 369/17392/21 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. На момент вчинення ДТП у водіїв [PERSON] та [PERSON] були відсутні страхові поліси обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, обов`язкова наявність яких у водіїв передбачена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року. 28.12.2021 року [PERSON] звернулася до суб`єкта оціночної діяльності «ПП [PERSON] » з метою визначення вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля Nissan Micra, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження при ДТП (станом на 21.11.2021 року). Отримавши Звіт № 1681 від 27.06.2022 року «ПП [PERSON] » було встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого автомобілю Nissan Micra, реєстр. № [NUMBER] , внаслідок пошкодження при ДТП, станом на 21.11.2021 (дата ДТП) складає 151 659,54 гривень. На підставі вище наведеного, позивач просила суд, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача завдані матеріальні збитки в розмірі 151 659,54 гривень та вирішити питання про розподіл судових витрат. 23.01.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 20.03.2023 року представником позивача [PERSON] адвокатом Братель О.Г. через канцелярію суду зареєстровано заяву про розгляд справи без участі позивача та представника. 20.03.2023 року відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений у визначеному чинним законодавством порядку. Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 21.11.2021 року о 00.05 годині водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки Mercedes-Benz 208 д.н.з. [NUMBER] , на 24 км автодороги М05 «Київ-Одеса», не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та в порушення вимог Правил дорожнього руху скоїв зіткнення з автомобілем марки Nissan Micra, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , яка рухалась попереду, в результаті чого були пошкоджені вказані транспортні засоби. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.02.2022 року у справі про адміністративне правопорушення № 369/17392/21 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до вимог п. п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ст. 1166 ЦК України відшкодування матеріальної шкоди можливо при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Автомобіль марки Nissan Micra, д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП належав [PERSON] на праві власності, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . 28.12.2021 року [PERSON] звернулася до суб`єкта оціночної діяльності «ПП [PERSON] » з метою визначення вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля Nissan Micra, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження при ДТП (станом на 21.11.2021 року). Відповідно до Звіту № 1681 від 27.06.2022 року «ПП [PERSON] » вартість матеріального збитку, завданого автомобілю Nissan Micra, реєстр. № [NUMBER] , внаслідок пошкодження при ДТП, станом на 21.11.2021 (дата ДТП) складає 151 659,54 гривень. Звіт № 1681 від 27.06.2022 року «ПП [PERSON] » про визначення вартості матеріального збитку автомобіля Nissan Micra, реєстр. № [NUMBER] проведений згідно Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 та відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092. На момент вчинення ДТП у водіїв [PERSON] та [PERSON] були відсутні страхові поліси обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, обов`язкова наявність яких у водіїв передбачена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року. Відповідно до пункту 21.4. ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом. За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним «сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову ? на відповідача. Отже, судовий збір в розмірі 1560 гривень 60 копійок слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved