Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

[PERSON] у серпні 2022 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини. Позов мотивовано тим, що [PERSON] з 05.09.2014 перебувала у шлюбі з [PERSON] 19.06.2019 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/6461/19 шлюб розірвано. Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю в [ADDRESS] . Батько приймав участь у вихованні дитини, графік встановлювався за взаємною згодою обох батьків, мати не чинила перешкод у здійсненні батьківських прав. 20.02.2022 року батько дитини, за попередніми домовленостями з матір`ю, що було пов`язано з загрозою війни в Україні, забрав дитину з Києва до Вінниці з метою забезпечення безпеки. Після 24.02.2022 року разом з бабусею [PERSON] дитину було вивезено за кордон, згодом вони повернулися назад в Україну, до м. Вінниці. Мати проти виїзду сина за кордон разом з бабусею, яка є вчителькою англійської мови, не заперечувала, оскільки знання мови бабусею дозволяло забезпечити сину належні умови і убезпечити сина від війни. Для виїзду сина за кордон мати надала кошти у розмірі 1500 дол. США, згодом також приймала участь в утриманні сина шляхом перерахування коштів. До кінця червня 2022 між позивачем та відповідачем була злагода і вони досягали порозуміння щодо виховання та спілкування з сином. Однак, як зазначає позивач з початку липня 2022 року відповідач та його родина перешкоджають позивачу у спілкуванні з сином та перешкоджають спробам матері вивезти сина в безпечне місце. Мати посилила свою наполегливість у питанні вивозу дитини у безпечне місце, в т.ч. за кордон, після вибухів у Вінниці 14 липня 2022 року. Батько заперечує проти побачень дитини з матір`ю, всіляко чинить перешкоди у їх спілкуванні. За цей час свого сина позивач бачила кілька разів по 15-20 хвилин, під наглядом колишнього чоловіка або його співмешканки чи мами. Кожне побачення закінчувалося викликом працівників поліції через 102, оскільки її виганяли від дитини, так як побачення відбувалися у домі батька. Взяти дитину на прогулянку, повести до лікаря або іншим чином провести з сином час позивач повністю обмежена. В телефонному режимі син повідомив матері, що часто хворіє, однак батько інформації про стан здоров`я дитини не надає. Крім того, як зазначає позивач при черговій зустрічі матері з сином 11.08.2022 року [PERSON] наніс тілесні ушкодження і матері, і дитині, за фактом чого порушено кримінальне провадження за № 12022025001000428 від 12.08.2022 року. Разом з цим [PERSON] подано заяву до поліції про вчинення домашнього насильства щодо її малолітнього сина [PERSON] , батьком дитини. У зв`язку з вищенаведеним позивач за первісним позовом звернулася до суду та просила визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. До початку розгляду справи по суті [PERSON] у вересні 2022 року подав зустрічний позов до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини. Позов мотивований тим, що 19.06.2019 року рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано. На момент розірвання шлюбу [PERSON] разом із своїм малолітнім сином проживали у м. Вінниці. Під час розірвання шлюбу [PERSON] присутній не був. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що спільна дитина колишнього подружжя залишилась проживати разом із батьком та повністю перебувати на його утриманні, оскільки він лише був забезпечений роботою, отримував та отримує регулярний пристойний дохід від власної діяльності у сфері інформаційних технологій. Останній вказує, що утримував самостійно сім`ю та дитину під час шлюбу та продовжував утримувати не тільки дитину після розірвання шлюбу, а і фінансово допомагав колишній дружині коли дитина перебувала з нею. [PERSON] за час відносин у шлюбі, а також після його розірвання не була працевлаштована, не займалась жодною підприємницькою діяльністю. Колишнім подружжям було прийнято рішення про те, що дитина буде проживати саме з батьком після розірвання шлюбу, а мати малолітнього [PERSON] час від часу буде забирати його на тиждень - два до м. Києва, щоб також приділяти сину материнську опіку. [PERSON] зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази, які б дозволили дійти до висновку, що визначення місця проживання дитини з мамою, що фактично призводить до зміни місця проживання дитини, буде мати більш позитивний вплив на сина. Дитина за проміжок часу від лютого 2021 року до сьогодні вже прижилася у існуючому середовищі у м. Вінниця, а тому змінювати його місце проживання вагомих підстав немає. Батько створив усі необхідні належні умови для виховання та розвитку сина, він досить багато часу приділяє увагу дитині, повністю його забезпечує. У зв`язку з вищенаведеним позивач за зустрічним позовом звернувся до суду та просив визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Також просив тягнути судові витрати. Позивач за первісним та відповідач за зустрічним позовами [PERSON] та її представники просили первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. Також надали суду відзив на зустрічний позов, який мотивовано тим, що позивач за зустрічним позовом стверджує, що дитина після розірвання шлюбу проживала разом з ним доводячи даний факт письмовими поясненнями своєї матері [PERSON] , які не можуть бути об`єктивними та в силу приписів ст. 79 ЦПК України є недостовірними, оскільки остання є зацікавленою особою на стороні батька дитини та на час розгляду даної судової справи перебуває у конфліктних відносинах з [PERSON] . На підтвердження проживання дитини з позивачем за первісним позовом в період з червня 2019 року (після розлучення батьків) до 20.02.2022 року, до матеріалів первісного позову додано ряд письмових доказів у вигляді довідок з дитячих садочків, договорів щодо надання освітніх послуг, характеристик на дитину, довідок від лікарів та результати проведення лабораторних досліджень, Роздруківки скрінів фотогалереї мобільного телефону матері дитини, роздруківки скрінів мобільного телефону з перепискою матері дитини з бабусею [PERSON] , [PERSON] з яких вбачається, що дитина проживала матір`ю. Відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовами [PERSON] та його представник заперечили в задоволенні первісного позову, просили задоволити зутрічний позов з підстав, зазначених в зустрічній позовній заяві. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради згідно заяви просила справу слухати у відсутність представника. Підтримує висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради від 13.12.2022 року № 01/00/011/167803. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що позивачу [PERSON] не дозволяють бачити дитину. Після розлучення були нормальні відносини, дитина проживала з матірю, періодично бачилась з батьком. [PERSON] з [PERSON] жили з іі батьками в м. Київ, потім винаймали квартиру в [PERSON] . Дитина завжди чимось займалась, відвідувала гуртки. Після початку війни батько перешкоджає бачити дитину, дитині заблокували телефон, немає можливості спілкуватися з мамою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що це була довгоочікувана дитина, батькаи винаймали квартиру, жилив квартирі в дідуся і бабусі. [PERSON] займалась дитиною, водила на курси сенсорики, кіногуртки, спортивні секції, до логопеда. До початку війни син проживав з мамою, на Новий Рік мама завезла дитину у [PERSON] . Єва працювала ріелтером, підпрацьовувала у салоні, заробляла гроші. Вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 05.09.2014 перебувала у шлюбі з [PERSON] 19.06.2019 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/6461/19 шлюб розірвано. За час спільного проживання [INFO] у сторін народився син [PERSON] що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого повторно, серії [NUMBER] від 21.07.2022 року. Відповідно до довідки ГО «ЛОГОКЛУБ» від 28.07.2022 року, [PERSON] відвідував заняття з логопедом з травня 2020 по вересень 2020. Вартість занять становила 2000 грн. на місяць. Заняття оплачувала мама дитини, [PERSON] .. Приводила і забирала із занять мама [PERSON] . Довідкою від 26.07.2022 року вбачається, що 01.09.2020 року з [PERSON] було укладено договір оферти, на підставі якого її син [PERSON] відвідував STEM школуInventor з 01.09.2020 року по 09.03.2021 року. Оплата проводилася вчасно. З цей час було сплачено 3680,00 грн. З довідки ГО «Всеукраїнський сімейний Альянс» від 28.07.2022 року [PERSON] у період з 04.03.2019 року по березень 2021 року відвідував гуртки та міні садочок. [PERSON] відвідував заняття та міні - садочок. Домініка зареєструвала мати [PERSON] , приводили та оплачували мама і тато. Відповідно до табелю відвідування ГО «Всеукраїнський сімейний альянс», [PERSON] відвідував міні-дитячий садочок з березня 2021 по жовтень 2021 року. З 29.12.2021 року [PERSON] відвідував дитячий садочок «Мася», що підтверджується: довідкою про відвідування дитячого садочка; заявою на отримання послуг від 29.12.2021 року; договором про надання послуг від 29.12.2021 року; квитанціями про батьківську плату в ДНЗ «Мася» з грудня 2021 року по червень 2022 року (платежі за лютий - червень здійснені авансом на початку лютого, з метою резервування місця за дитиною). Відповідно до довідки від 18.02.2022 року № б/н [PERSON] , дійсно відвідує приватний дитячий садочок «Мася» з 29.12.2021 року. За результатами вивчення життєвих обставин сім`ї, в період навчання з 29.12.2021 року по сьогоднішній день [PERSON] , батько [PERSON] , не реалізував його права та обов`язки щодо освіти та розвитку дитини, визначених у ст. 55 ЗУ «Про освіту». В повній мірі свої права та обов`язки щодо розвитку дитини в сім`ї, як особистості реалізує лише мати [PERSON] . На підтвердження проживання дитини з матір`ю у м. Києві є довідка від сімейного лікаря від 15.11.2021 року про стан здоров`я дитини та довідки медичного центру «АМЕДА» про звернення за консультацією до педіатра 16.11.2021 року та 22.11.2021 року, результати лабораторних досліджень медичної лабораторії Діла від 11.12.2021 року. На день народження [PERSON] мати [INFO] замовляла святкування в закладі «PAPASHON», який розташований у м. Києві, що підтверджується роздруківкою замовлення № 020151. Згідно акту від 08.08.2022 року обстеження умов проживання, затвердженого службою у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, комісією здійснено обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що житло розміщене на 5 поверсі 13-ти поверхового будинку, складається з 3-х кімнат, загальна площа 89 м.кв. Умови проживання добрі, необхідні меблі та побутова техніка є в наявності. В квартирі прибрано. Дитині виділено місце в кімнаті з мамою. Для дитини в наявності окреме спальне ліжко, сезонний одяг, іграшки. Забезпечено відвідування приватного дитячого садочку МАСЯ. Разом з цим встановлено, що за цією адресою проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Стосунки, традиції в сім`ї добрі, мама прикладає зусиль для повернення дитини додому, яка наразі проживає з батьком у м. Вінниця. За результатом обстеження комісією вирішено, що за вказаною адресою створені належні умови для розвитку та навчання дитини. Позивач має позитивну характеристику за місцем проживання, шкідливих звичок не має, не перебуває на диспансерному обліку КНП КМНКЛ «Соціотерапія», за медичною допомогою до лікаря-нарколога не зверталася, та на обліку в КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка» лікаря-психіатра не перебуває та за допомогою не зверталася. Позивач до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалась, на превентивних обліках органів поліції не перебуває. Позивач [PERSON] є суб`єктом господарської діяльності (ФОП) та інструктором з ТЕТА-ХЕЛІНГУ (психологічний метод роботи з підсвідомістю), має стабільний дохід, що підтверджується відповідними сертифікатами та випискою ФОП. Відповідач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем з 15.02.2023 року, а тому суд критично оцінює його пояснення щодо доходу розмірі 80-100 тисяч гривень щомісячно. Відповідач [PERSON] згідно довідки Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради від 14.09.2022 року № 074/06/2-1651 станом на 12.09.2022 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки мікрорайону «Покровська» від 19.10.2022 року № 136, наданої [PERSON] , яка видана на підставі акту обстеження фактичного проживання від 19.10.2022 року № 2 про те, що в кв. [ADDRESS] фактично проживає [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з нею проживав з червня 2019 року по січень 2020 року її син [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки мікрорайону «Покровська» від 19.10.2022 року № 135, наданої відповідачем [PERSON] , яка видана на підставі акту обстеження фактичного проживання від 19.10.2022 року № 135 про те, що в кв. [ADDRESS] фактично проживає [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з нею проживав з грудня 2020 року по листопад 2021 року її син [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки КЗ «Заклад дошкільної освіти № 37 Вінницької міської ради» № 05-01-16/05 від 17.08.2022 року [PERSON] , [INFO] відвідує даний заклад санаторного типу з 28.10.2021 року по теперішній час. Мати [PERSON] не бере участі у вихованні, не цікавиться розвитком дитини в садочку. Батько [PERSON] приймає активну участь у вихованні дитини, відповідально ставиться до батьківських обов`язків, створює належні умови для розвитку дитини. Водночас згідно довідки цього ж закладу № 05-01-16/06 від 04.10.2022 року [PERSON] відвідував заклад з 22.02.2022 р. по 24.02.2022 р. Як вбачається із постанови про закриття кримінального провадження від 09.09.2022 року, 11.08.2022 року до Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області із заявою звернулася [PERSON] , про те, що близько 20:15 год. 11.08.2022 року, особа на ім`я [PERSON] спричинив їй тілесні ушкодження перебуваючи за адресою: [ADDRESS] . Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12022025010000428 від 12.08.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.09.2022 року (справа № 127/21354/22) закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення в зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Вінницького апеляційного суду від 19.10.2022 року апеляційну скаргу представника [PERSON] - адвоката Калачик Наталії Михайлівни задоволено частково. Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2022 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення, яким визнати [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Вирішено питання про судові витрати. Відповідно до висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 13.12.2022 року № 01/00/011/167803, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за доцільне визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), на яку послався заявник в касаційній скарзі, зроблено висновок про те, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України», а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. В постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18),на яку також послався заявник на обґрунтування підстави касаційного оскарження судового рішення, вказано, що поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Найкращі інтереси дитини є предметом основного піклування батьків. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, суди попередніх інстанцій в контексті першочергового врахування саме інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, дотрималися норм матеріального права, зокрема, врахували, що батько самовільно забрав сина з дитячого садочка, та не надавав можливості зустрічатися та спілкуватися позивачці з сином, що суперечить сімейним цінностям, які полягають в повазі один до одного та як найкращому вихованні дитини, ураховуючи інтереси дитини, пояснення представників соціальних служб у судовому засіданні, які намагались здійснити заходи для поновлення стосунків між матір`ю та батьком дитини, між батьками та дитиною, а також той факт, що відповідач відмовляється від спільного відвідування та отримання психологічної допомоги з метою поновлення родинних стосунків. Доводи заявника про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно не прийняв до уваги та не врахував до кого із батьків дитина має більшу прихильність і не з`ясував думку самої дитини з приводу визначення місця її проживання є безпідставними, оскільки за положеннями зазначеної норми права , місце проживання дитини, яка не досягла 10 років визначається без врахуванні її думки. При цьому питання про заслуховування думки дитини було предметом оцінки апеляційного суду, який вірно дійшов до висновку, що з урахуванням встановлених судом обставин справи, ситуації, яка склалась у сім`ї та обстановці у якій перебуває дитина, вона не зможе об`єктивно, незалежно та вільно висловити свою думку. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору. Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) викладено висновок про те, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, встановлюють, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Вирішуючи спір, враховуючи наведені норми матеріального права, у повному обсязі, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Верховний Суд погоджується із таким висновками судів з огляду на таке. Позивач за зустрічним позовом стверджує, що дитина після розірвання шлюбу проживала разом з ним, доводячи даний факт письмовими поясненнями своєї матері [PERSON] , які не можуть бути об`єктивними та в силу приписів ст. 79 ЦПК України є недостовірними, оскільки остання є заінтересованою особою на стороні батька дитини та на час розгляду даної судової справи перебуває у конфліктних відносинах з [PERSON] . Судом встановлено, що дитина після початку війни виїхала за кордон разом з матірю [PERSON] , після повернення проживає з [PERSON] , який перешкоджає [PERSON] у реалізації її батьківськиїх прав. Судами встановлено, що [PERSON] не чинить [PERSON] будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченні з сином, а також у його вихованні. Суд визначаючи місце проживання дитини, надавши належну оцінку усім обставинам справи, а саме, тому, що і батьком і мамою створено належні умови для виховання та розвитку дитини, обоє з батьків приділяють увагу, підтримку та люблять дитину, виходить із найкращих інтересів дитини, встановив, що син після розлучення батьків проживає разом із матір`ю, а тому суд визначає місце проживання з нею. На час ухвалення рішення судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком, що призведе до зміни місця проживання дитини, буде мати більш позитивний вплив на дитину. При таких обставинах, суд враховує інтереси дитини, яка проживає в атмосфері любові, турботи, захисту, і змінювати місце її проживання вагомих підстав немає. Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Виходячи із обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, суд приходить висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю, з огляду на те, що батько, хоча й належним чином займається вихованням та утриманням дитини, однак, перешкоджаючи [PERSON] у спілкуванні із сином, позбавляє його як належної опіки і виховання з боку матері, так і порушує їх право на прямі контакти, що суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Представником позивача за первісним та відповідача за зустрічним позовами було заявлено, що остання протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду звернеться до суду із заявою про стягнення судових витрат. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України з відповідача за первісним та позивача за зустрічним позовами підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved