Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Нересян А.С. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Солом"янського районного суду м. Києва від 28.09.2018 року був розірваний. В період перебування у шлюбі у сторін народився син- [PERSON] , [INFO] . Однак, між сторонами почались непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина. Намагання позивача мирним шляхом врегулювати спір призводять лише до нових конфліктів,так як відповідачка небажає його присутності та штучно створює перешкоди у спілкуванні з сином. Весь цей час позивач намагався налагодити нормальний зв`язок із дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні, розвитку її здібностей та забезпечувати її всім необхідним. Відтак, вважає свої права порушеними та просить суд зобов`язати відповідачку не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином, та визначити наступні способи його участі у вихованні дитини, а саме: визначити спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] наступним чином: друга, четверта субота з 11-00год. до неділі18-00 год; половина осінніх, зимових та весняних канікул; 30 днів влітку під час відпустки батька; день народження дитини проводити разом, або по пів дня або наступний за цим днем, за домовленістю з матір"ю дитини; у день народження батька (05 березня) з 09-00 год. до 21-00 год. Відповідно до Розпорядження Святошинського районного суду м. Києва № 44 від 02.05.2022 р., у зв`язку з перебуванням судді ВойтенкоЮ.В. на лікарняному, зазначене вище цивільне провадження шляхом повторного автоматичного розподілу було передано до провадження судді Шум Л.М. Ухвалою суду від 04.05.2022 року зазначену вище справу прийнято у провадження судді Шум Л.М. 18.02.2022 року від Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов висновок за №107-40/993, в якому зазначено, що батько дитини, громадянин [PERSON] , проживає в орендованому помешканні за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання батька для перебування дитини створені належним чином, про що працівники служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради склали відповідний акт від 19.08.2021. За інформацією Центру надання соціальних послуг Вишневої міської ради Бучанського району Київської області від 01.12.2021 та відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї/особи громадянин [PERSON] здатний забезпечувати потреби дитини. Громадянин [PERSON] вважає, що громадянка [PERSON] перешкоджає йому бачитись та спілкуватися з сином, не виконує розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 10.09.2019 «Про визначення способів участі у вихованні дитини громадянина [PERSON] ». З цього приводу він неодноразово звертався до правоохоронних органів у телефонному режимі. Громадянка [PERSON] разом із сином проживають в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання неповнолітнього [PERSON] створені належним чином, про що працівники служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Служба) склали відповідний акт від 06.08.2021. За інформацією Святошинського районного в місті Києві центру соціальних служб від 20.09.2021 та відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї/особи, родина громадянки [PERSON] перебуває з складних життєвих обставинах, чинником яких є спір між батьком та матір`ю щодо визначення способів їх участі у вихованні сина [PERSON] , [INFO] . Батьківський потенціал матері дитини належний. Відповідно до інформації комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Святошинського району м. Києва неповнолітній [PERSON] , 2007 року народження, на диспансерному обліку не перебуває. Догляд за дитиною та рекомендації лікаря мати виконує в повному обсязі. Відповідно до характеристики із середньої загальноосвітньої школи № 235 ім. В`ячеслава Чорновола Святошинського району м. Києва, в якій навчається неповнолітній [PERSON] , учень характеризуються позитивно, бере активну участь у житті класу. Мати учня, громадянка [PERSON] , цікавиться навчанням [PERSON] , допомагає йому у виконанні домашніх завдань. Батько, громадянин [PERSON] , не підтримує зв`язок із класним керівником. Неповнолітній [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації 27.10.2021 повідомив, що не хоче бачитись із батьком, оскільки той постійно вживає нецензурну лексику, обзиває та ображає його. З метою з`ясування дитячо-батьківських відносин та можливого вчинення домашнього насильства стосовно дитини або у присутності дитини батькам було запропоновано пройти неповнолітньому [PERSON] відповідну роботу з психологом Святошинського районного в місті Києві центру соціальних служб. За інформацією Святошинського районного в місті Києві центру соціальних служб від 27.01.2022, психологом Центру проведено ряд зустрічей з неповнолітнім [PERSON] без присутності батьків, під час яких хлопець неодноразово висловлював своє категоричне небажання спілкуватися з батьком як особисто, так і в телефонному режимі, пояснюючи це своїм небажанням чути від батька образливі твердження. На пропозицію психолога залишити можливість батьку в подальшому спілкуватися з хлопцем та налагодити стосунки між ними [PERSON] категорично відмовився. Громадянин [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини повідомив, що ніколи не ухилявся від батьківських обов`язків та хоче брати участь у вихованні та житті неповнолітнього сина [PERSON] , але мати зі своїм теперішнім чоловіком негативно налаштовують дитину проти нього. Громадянка [PERSON] на засіданні комісії повідомила, що ніколи не перешкоджала батькові у здійсненні його права щодо участі у вихованні сина та не забороняє сину бачитись із ним. Оскільки [PERSON] є неповнолітнім, рішення щодо його зустрічей з батьком він вирішує самостійно. Враховуючи викладене, беручи до уваги вік та думку дитини та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає, що спілкування та зустрічі дитини з батьком мають відбуватись за згодою неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 05.10.2022 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового засідання. В судове засідання представник позивача [PERSON] - адвокат Нересян А.С. не з"явився, надав до суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутність та задовольнити позов. Відповідачка в судове засідання не з"явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Третя особа в судове засідання не з"явилася, надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність та просила суд винести рішення із врахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що рішення Солом"янського районного суду м. Києва від 28.09.2018 року шлюб між сторонами був розірваний(ас.9). Судом встановлено, що в період перебування у шлюбі у сторін народився син- [PERSON] , [INFO] (ас.9). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Святошинської РДА в м. Києві від 09.12.2019 року за №107-40/993 громадянка [PERSON] на засіданні комісії повідомила, що ніколи не перешкоджала батькові у здійсненні його права щодо участі у вихованні сина та не забороняє сину бачитись із ним. Оскільки [PERSON] є неповнолітнім, рішення щодо його зустрічей з батьком він вирішує самостійно. Враховуючи викладене, беручи до уваги вік та думку дитини та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає, що спілкування та зустрічі дитини з батьком мають відбуватись за згодою неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За приписами ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386(ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України на батьків покладені рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Право батька, матері та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом, закріплено положеннями ст. 153 СК України. При цьому, у відповідності до положень ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно дост. 1 Закону України "Про охорону дитинства"контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України передбачено порядок вирішення органом опіки та піклування спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Так, за її змістом орган опіки та піклування за заявою матері, батька дитини визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч. 1 ст. 159 СК України). В такому випадку, як визначено приписами ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Відтак, правовий аналіз вказаних вище положень законодавства дає підстави для висновку, що участь суду при вирішенні питання щодо способу участі батька у вихованні дітей є необхідною у випадку наявності перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, яка створюється одним з батьків іншому, зокрема, у випадку ухилення від виконання рішення органу опіки та піклування. Згідно з ч. 2 ст. 159 СК України, під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Разом з тим, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відтак, обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст.12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до положеньст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Тому при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, які полягають зокрема в забезпеченні її розвитку у стійкому середовищі. А встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Позивач, будучи батьком дитини прагне спілкування із нею, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком. Окрім наведеного, суд вважає, що реалізація одним із батьків свого права на спілкування з дитиною у будь-якому разі не повинна перешкоджати нормальному розвиткові дитини. Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із неповнолітнім сином у спосіб, визначений висновком органу опіки та піклування Солом`янської РДА у м. Києві від 18.02.2022 року, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, не встановлено, а тому враховуючи інтереси дитини, вік дитини, стан дитини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Більш того, суд роз`яснює сторонам, що з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини. Враховуючи викладене,

Outcome: partial