Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.10.2012 між [PERSON] та [PERSON] було укладеного Договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:62:509:0066, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Право власності продавця - [PERSON] посвідчувалося Державним актом на власності на земельну ділянку серії КВ № 132373, виданого 24.07.2009, згідно з рішенням Київради від 28 травня 2009 року № 608/1684, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 08- 7- 02838. Позивачу стало відомо, що 17.06.2021 право власності на земельну ділянку 8000000000:62:509:0066 було зареєстровано за [PERSON] відповідно до Договору купівлі-продажу земельної ділянки укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Право власності продавця - [PERSON] посвідчувався Державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ № 132373, виданого управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації). Акт зареєстровано в реєстрі в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 24/07-02 від 24.07.2009. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. 07.07.2021 було посвідчено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого право власності на земельну ділянку 8000000000:62:509:0066 було зареєстровано за [PERSON] . У зв`язку з тим, що спірна земельна ділянка з 17.10.2012 належала [PERSON] він звернувся до суду про визнання недійсним Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.06.2021 та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.07.2021. Однак рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 16.02.2022 в задоволенні позову відмовлено, оскільки позивач не був стороною оспорюваних договорів. Просить витребувати із незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:62:509:0066 на його користь та стягнути з [PERSON] на його користь судовий збір. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.10.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.10.2022 в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: [PERSON] , [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння - накладено арешт на земельну ділянку за кадастровим номером 8000000000:62:509:0066, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.10.2022 витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка Сергія Анатолійовича належним чином засвідчені копії документів, що зберігаються у справах нотаріуса щодо вчиненої 19.06.2021 нотаріальної дії, а саме договору купівлі-продажу земельної ділянки № 8000000000:62:509:0066 на користь [PERSON] , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 58821435 від 17.06.2021 та копії документів, що стали підставою для вчинення такої дії, та витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олени Володимирівни належним чином засвідчені копії документів, що зберігаються у справах нотаріуса щодо: вчиненої 07.07.2021 нотаріальної дії, а саме договору купівлі-продажу земельної ділянки № 8000000000:62:509:0066 на користь [PERSON] , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59155051 від 07.07.2021 та копії документів, що стали підставою для вчинення такої дії. Від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олени Володимирівни 20.12.2022 до суду надійшло належним чином завірені копії документів. Представник позивача [PERSON] - адвокат Бакулін О.Ю. в судове засідання 09.03.2023 не з'явився. Подав до суду заяву з проханням слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання 09.03.2023 не з'явилась. Про день, місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду повернувся конверт з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Поштова кореспонденція направлялась за адресою зазначеною в позовній заяві, яка є адресою реєстрації та проживання відповідача, що підтверджується відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА ( [ADDRESS] ). Третя особа [PERSON] в судове засідання 09.03.2023 не з'явилась. Про день, місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду повернувся конверт з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Поштова кореспонденція направлялась за адресою зазначеною в позовній заяв ( [ADDRESS] ). Третя особа [PERSON] в судове засідання 09.03.2023 не з'явилась. Про день, місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду повернувся конверт з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Поштова кореспонденція направлялась за адресою зазначеною в позовній заяв ( [ADDRESS] ). Відповідачем та третіми особами у встановлений законом строк до суду не подано заяв/клопотань або пояснень щодо предмету спору та не подано відзиву на позовну заяву. Отже суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідачів, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. 17.10.2012 між [PERSON] та [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] на підставі довіреності, було укладеного Договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:62:509:0066, яка розташована за адресою [ADDRESS] , та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В., зареєстрований у реєстрі за № 2060. Відповідно до п 1.5. Договору купівлі-продажу від 17.10.2012 земельна ділянка, що продається належить продавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 132373, виданого 24.07.2009 згідно з рішенням Київської міської ради від 28 травня 2009 року № 608/1664, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 08-7-02838. 17.06.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого право власності на земельну ділянку 8000000000:62:509:0066 було зареєстровано за [PERSON] , та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. Відповідно до п 1.2. Договору купівлі-продажу від 17.06.2021 земельна ділянка, що продається належить продавцю на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 132373, виданого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), Акт зареєстровано в реєстрі в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 24/07-02 від 24.07.2009 07.07.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого право власності на земельну ділянку 8000000000:62:509:0066 яка було зареєстровано за [PERSON] , та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. Відповідно до п.2. Договору купівлі-продажу від 07.07.2021 земельна ділянка, що продається належить продавцю на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого Михайленко С.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 17.06.2021 за реєстровим номером № 1297, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Михайленком С.А. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 17.06.2021, номер запису про право власності: 42568625, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2388673980000, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності , індексний номер витягу: 264793305, виданий Михайленком С.А. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 07.07.2021 16.02.2022 рішенням Деснянського районного суду м. Києва по справі № 754/10658/21 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 19.06.2021 приватним нотаріусом Михайленко С.А. - залишено без задоволення, оскільки позивач не був стороною оспорюваних договорів. Відповідно до Заяви, яка засвідчена консулом Генерального консульства України в Барселоні Негодою А.А., зареєстрована в реєстрі за №570/4-033 від 05.01.2022, зазначено, що [PERSON] з моменту продажу земельної ділянки за кадастровим номером 8000000000:62:509:0066, яка розташована за адресою [ADDRESS] на користь [PERSON] за Договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченої 17.10.2021 [PERSON] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстрованим №2260, не укладала будь-яких договорів предметом яких є вказана земельна ділянка. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. За положеннями статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Разом з тим відповідно до положень статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно зі статтею 388 цього кодексу майно не може бути витребуване в нього. Згідно з положеннями статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що у позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України. Під час розгляду спорів про витребування майна суди мають установити всі юридичні факти, визначені статями 387 та 388 ЦК України, зокрема чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо. У разі встановлення, що відповідач є добросовісним набувачем, суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17. Задоволення вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16. Отже судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:62:509:0066, яка розташована за адресою [ADDRESS] , з 17.10.2012 належить на праві приватної власті [PERSON] , яку він придбав у [PERSON] . В подальшому вищезазначена земельна ділянка за вiдсутністю правової підстави була перепродана, новим власником якої стала [PERSON] , яка в свою чергу перепродала земельну ділянку [PERSON] . У цій справі земельна ділянка вибула з володіння [PERSON] поза його волею, без укладення ним у встановленому законом порядку договору про розпорядження своєю власністю, що є підставою для витребування земельної ділянки від останнього набувача - [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що вимоги [PERSON] про витребування спірної земельної ділянки на його користь від [PERSON] підлягають задоволенню. Також слід зазначити, що [PERSON] не позбавлена можливості відновити свої права на підставі статті 661 ЦК України шляхом пред`явлення майнових вимог до продавця спірної земельної ділянки. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки є обґрунтованим та доведеними. Відповідно до статті 133, 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено повністю судові втирати в розмірі 9600,36грн покладається на відповідача.

Outcome: approved