Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-16 00:00:00

Позивач у січні 2019 року звернувся до суду із позовом, у якому просить усунути йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0370 га кадастровий номер 5622610100:00:006:0787, розташованої за адресою [ADDRESS] шляхом зобов`язання відповідачів звільнити її від рухомого майна у вигляді пластикових ящиків, шиферу, металевих і дерев`яних конструкцій та інших предметів; будівельних матеріалів у вигляді прибудови до частини будинку [ADDRESS] , які були використані в процесі її будівництва; усунути перешкоди у користуванні літньою кухнею-сараєм, позначеної в технічному паспорті під літерою Б-1, розташованої за адресою [ADDRESS] на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0370 га кадастровий номер 5622610100:00:006:0787 шляхом зобов`язання відповідачів звільнити її від всього рухомого майна, яке не складає її невід`ємних частин та забезпечити позивачу вільний доступ до неї. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є співвласником разом з дружиною [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0370 га кадастровий номер 5622610100:00:006:0787, розташованої за адресою [ADDRESS] . Вказує, що відповідачі незаконно зайняли частину його земельної ділянки шляхом незаконного будівництва прибудови до будинку. Зазначає, що у відповідачів відсутні документи, які б підтверджували завершення будівництва прибудови до житлового будинку на належній йому частині земельної ділянки, державна реєстрація права власності на неї не здійснена, то така прибудова не є власністю відповідачів, а являє собою лише будівельні матеріали. Крім цього вказує, що відповідачі незаконно користуються його надвірною будівлею літньою кухнею-сараєм, розмістивши в ній своє рухоме майно. Вважає, що такі дії створюють позивачу перешкоди в користуванні земельною ділянкою. У поданому суду відзиві відповідачі позов не визнають та вважають, що він не підлягає до задоволення, оскільки вимоги позивача про звільнення приміщення літньої кухні-сараю, позначеної в технічному паспорті під літерою Б-1 по [ADDRESS] від рухомого майна, яке не складає її невід`ємну частину, є безпідставною, так як між ними та попереднім власником житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] [PERSON] 04 квітня 2016 року було укладено договір про встановлення сервітуту №1, відповідно до якого Володілець надає Сервітарію право безоплатного та безстрокового користування кімнати у господарській будівлі літній кухні-сараю, що позначена літерою Б у технічному паспорті даного будинковолодіння, яка має окремий вхід з подвір`я за адресою [ADDRESS] . Вказаний договір підписаний сторонами. Щодо вимог звільнити земельну ділянку від будівельних матеріалів у вигляді прибудови до частини будинку [ADDRESS] з тих мотивів, що дане будівництво не зареєстроване належним чином. То відповідач вказує, що це не відповідає дійсності, оскільки спірна прибудова була побудована ще у 2009 році і є внесена до технічного паспорту, копію якого долучаємо до матеріалів справи. На той час позивач не був власником земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві. Адвокат Грозік І.І. додав, що наявність державної реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за відповідачами, включаючи і спірну прибудову не змінює її статусу самовільної і підлягає знесенню. Відповідачі та їх представник у судові засідання позов не визнали з підстав наведених у відзиві. Також додали, що дружина позивача зверталася до Здолбунівського районного суду із позовною заявою про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запису про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, в тому числі на спірну прибудову. Рішенням Здолбунівського районного суду від 01.04.2021 року позов було задоволено. Постановою Рівненського апеляційного суду від 27.01.2022 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Третя особа на стороні позивача [PERSON] підтримала позицію представника позивача, однак вказала, що рухомого майна у вигляді пластикових ящиків, шиферу, металевих і дерев`яних конструкцій та інших предметів немає. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів та їх представника, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог не предмет спору на стороні позивача, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до договорів купівлі-продажу від 07 серпня 2018 року, посвідчених приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Грабар О.А. [PERSON] набула права власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0370 га кадастровий номер 5622610100:00:006:0787, розташованої за адресою [ADDRESS] . Будь-яких обмежень чи обтяжень щодо використання вказаним нерухомим майном, які і прав третіх осіб на це майно не встановлено. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 01.03.1999 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] по частині кожному, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.04.2019 року №163385116 №163384650 Загальна площа будинку 123,2 кв.м, житлова - 70,6 кв.м. До загальної площі будинку внесено і площа спірної добудови, яка відповідно до технічного паспорту становить 9,0 кв.м. Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Разом з тим, відповідно до статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Відповідно до частин першої, другої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Згідно частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. При цьому, за положеннями частини четвертої цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Відповідно до вимог частини сьомої статті 376 ЦК України для задоволення позову у цій категорії справ (про знесення самочинно збудованого нерухомого майна) необхідна наявність таких фактів, як неможливість перебудови об`єкта або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови; у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову; знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності (постанова Верховного Суду від 31.05.2021 у справі №320/1889/17-ц). Розглядаючи позови про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкта та чи відмовляється ця особа від такої перебудови. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови (постанова Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 646/7646/16-ц. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року, справа № 725/5630/15-ц зробила висновок, що юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: 1) істотне відхилення від проєкту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; 2) неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проєкту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. Таким чином, знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. З урахуванням змісту вище наведеної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Відповідно до вимог частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою. Суд не бере до уваги доводи представника позивачки про те, що проведена відповідачами добудова унеможливлює використання частини земельної ділянки позивача, оскільки такі не підтверджені належними доказами. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається у позовній заяві, зокрема щодо створення перешкод в користуванні її земельною ділянкою, зменшення розміру прибудинкової території з зазначенням площі, а відтак порушення його права щодо користування та володіння належною йому частиною земельної ділянки, та співмірності таких порушень із тим способом захисту, який він обрав. Наявність самої добудови, речове право на яку зареєстроване належним чином, не є підставою для задоволення вимог позивача про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення її від будівельних матеріалів у вигляді добудови до житлового будинку, оскільки цьому крайньому заходу передує виконання пункту першого частини сьомої статті 376 ЦК України. Європейський суд з прав людини у справі "Іванова і Черкезов проти Болгарії" (№ 46577/15) від 21 квітня 2016 року, підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Щодо усунення перешкоди у користуванні літньою кухнею-сараєм, позначеної в технічному паспорті під літерою Б-1, розташованої за адресою [ADDRESS] на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0370 га кадастровий номер 5622610100:00:006:0787 шляхом зобов`язання відповідачів звільнити її від всього рухомого майна, яке не складає її невід`ємних частин та забезпечити позивачу вільний доступ до неї, то слід зазначити наступне. Матеріали справи містять усі належні та допустимі докази, які підтверджують те, що спірна літня кухня-сарай відноситься до надвірних будівель житлового будинку [ADDRESS] і належить на праві власності [PERSON] . Суд не бере до уваги покликання відповідачів на наявний договір сервітуту від 04.04.2016 року, так як не проведено державну реєстрацію вказаного договору, що і не заперечується сторонами по справі. Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України. У ч.1 ст.401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені в інший спосіб. Відповідно до ч.1 ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Згідно із ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено перелік речових прав, похідних від права власності : право користування (сервітут), інші речові права відповідно до закону. За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial