Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду до [PERSON] про визнання його особистою приватною власністю приміщення магазину та земельну ділянку під магазином. Ухвалою суду від 25 лютого 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до слухання у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою суду від 26 жовтня 2022 року закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду. Позивач, уточнивши позовні вимоги, просить встановити дату фактичного припинення шлюбних відносин та визнати його особистою приватною власністю приміщення магазину площею 49,9 кв.м. та земельну ділянку під магазином площею 0,1719 га., які розташовані в [ADDRESS] . В обгрунтування позову вказує, що 05.10.1996 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON] . 29.10.1999 року його батько [PERSON] подарував йому по Договору дарування приміщення магазину « [INFO] » в селі Жванець Кам`янець-Подільського району Хмельницької області площею 325,8 кв.м. 04.10.2000 року між ним та КВЗП «Жванець» укладено Договір купівлі-продажу приміщення магазину площею 49,4 кв.м., яке було приєднано до магазину « [INFO] ». 24.05.2001 року між ним та Жванецькою сільською радою укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки під обома приміщеннями магазину « [INFO] ». 09.07.2001 року був зроблений актовий запис № 255 в Книзі реєстрації розірвань шлюбів про розірвання шлюбу між ним та [PERSON] 13.05.2022 року після усної домовленості про розподіл майна з відповідачкою вони обмінялися заявами, що у зв`язку із розлученням, не мають один до одного жодних майнових та фінансових претензій, оскільки усе майно, що було оформлено на нього залишилось за ним, а усе майно, що було оформлено за [PERSON] , залишалось за нею. 20.08.2020 року земельній ділянці загальною площею 0,1719 га, за адресою: [ADDRESS] , було присвоєно кадастровий номер 6822482700:01:001:0186. 04.10.2021 року приміщення магазину « [INFO] » загальною площею 325,8 кв.м. було об`єднано з приміщенням магазину загальною площею 49,4 кв.м. в новоутворений об`єкт нерухомого майна загальною площею 375,2 кв.м. 21.10.2021 року новоутвореному об`єкту нерухомого майна, загальною площею 375,2 кв.м. було присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . 02.11.2021 року було зареєстровано об`єкт нерухомого майна загальною площею 375,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та присвоєно реєстраційний номер 2496647568020. 20.12.2021 року земельну ділянку загальною площею 0,1719 га з кадастровим номером 6822482700:01:001:0186 було зареєстровано, як об`єкт нерухомого майна та присвоєно реєстраційний номер 25426490682003. В грудні 2021 року, під час продажу об`єкту нерухомого майна, реєстраційний номер 2496647568020 загальною площею 375,2 кв.м. та об`єкту нерухомого майна, реєстраційний номер 25426490682003 загальною площею 0,1719 га, нотаріус встановив, що приміщення площею 49,4 кв.м., що є частиною об`єкту нерухомого майна 2496647568020 та земельна ділянка площею 0,1719 га були придбані під час шлюбу та потребує згоди на продаж цих об`єктів від [PERSON] , а заяву [PERSON] від 13.05.2002 року нотаріус не прийняв. Він зв`язався із [PERSON] щодо згоди її на продаж майна у нотаріуса. [PERSON] не заперечувала проти продажу та повідомила, що перебуває у ФРН , натомість, пізніше заявила, що не бачить своєї вигоди, а майно, яке продається, було куплене за її гроші та поставила вимогу: спочатку їй сплатити 20 000 доларів, а потім вона зробить необхідний дозвіл. І тому, щоб уникнути судової тяжби, він запропонував, що заплатить їй кошти за 25 кв.м., пропорційно від загальної суми продажу, на що вона не погодилась та заявила, що згідна судитися. З такими діями [PERSON] він погодитись не може і вважає, що має право особистої приватної власності на приміщення магазину площею 49,9 кв.м., яке є частиною об`єкта нерухомого майна та земельну ділянку, як об`єкт нерухомого майна загальною площею 0,1719 га. з слідуючих підстав. Приблизно з середини 1998 року їх шлюбні стосунки з [PERSON] почали руйнуватись і наприкінці 1998 року він переїхав до м.Шепетівки Хмельницької області та 17.02.1999 року зареєстрував своє місце проживання, про що є відмітка у паспорті, а після закінчення навчання, 18.02.2000 року влаштувався на роботу. Незважаючи на те, що [PERSON] не працювала, не навчалась і не мала інших поважних причин, вона відмовилась від переїзду разом з ним і постійно проживала у м.Кам`янці-Подільському. З часу його переїзду кожен із них вів свої особисті справи та жив окремим власним життям, без будь-яких шлюбних обов`язків. Доказом цих тверджень є той факт, що [PERSON] 09.12.1999 року зверталась до Хмельницького міського суду із заявою про розірвання шлюбу. Ї з часу подачі [PERSON] позовної заяви до суду іх шлюбні відносини не були відновлені, отже є підстави стверджувати, що з 09.12.1999 року їх шлюбні відносини були припинені, оскільки [PERSON] публічно заявила про те, що вона незгодна і не бажає бути його дружиною, вони проживали окремо, спільного господарства не вели, не мали спільного сімейного бюджету, грошових збережень, житла та спільних дітей. Їх відносини ще більше погіршились, що призвело до взаємної згоди на розірвання шлюбу у відділі РАГС. Щодо купівлі приміщення 49,4 кв.м., він купив його за свої особисті кошти, які виручив від оренди, подарованого його батьком , приміщення магазину « [INFO] ». Вказує, що вся будівля перебувала у його приватній власності і зібравши певну кількість грошей від оренди подарованого йому приміщення, він звернувся до Жванецької сільської ради з пропозицією продати йому земельну ділянку, виділену для обслуговування магазину, яку, на той час, орендував [PERSON] 07.04.2001 року Жванецька сільська рада прийняла рішення про продаж земельної ділянки площею 0,1719 для обслуговування кафе та виробничої бази. 24.05.2001 року 2001 року між ними був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1719 га за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.2.2 Договору зазначений порядок оплати та був складений графік здійснення платежів за придбану земельну ділянку, який є невід`ємною частиною договору, а п.6 Договору встановлено порядок переходу права власності, яке набувається тільки після повного розрахунку та отримання Державного акту на право приватної власності на землю. Перший платіж, згідно графіку, за земельну ділянку він здійснив 24.06.2001 року, тоді коли вже була подана заява про розірвання шлюбу між ним та [PERSON] . Інші платежі здійснювались, відповідно до графіку проплат, вже після розлучення, таким чином, вважає, що право власності на земельну ділянку він отримав після розлучення та після повної сплати коштів, а саме 26.12.2001 року, коли був виданий Державний акт на право приватної власності на землю. Просить суд визнати 09.12.1999 року, як дату, з якої фактично припинено шлюбні відносини між ним та [PERSON] , визнати за ним право особистої приватної власності на приміщення магазину площею 49,4 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке є складовою частиною об`єкту нерухомого майна за номером 2496647568020 та визнати за ним право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0,1719 га за адресою: [ADDRESS] , яка є об`єктом нерухомого майна за номером 25426490682003. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] звернувся до суду із відзивом на позовну заяву [PERSON] та запереченнями на відповідь на відзив на позовну заяву, вказуючи, що відповідачка не визнає позовних вимог [PERSON] і вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вказані об`єкти нерухомого майна були придбані 04.10.2000 року та 24.05.2001 року, під час шлюбу, а шлюб між сторонами був розірваний лише 09.07.2001 року і таке майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя. Факт реєстрації спірного майна за позивачем не відіграє правового значення та не змінює правовий режим речі. Позивач стверджує, що право власності на спірну земельну ділянку в нього виникло після повної оплати вартості земельної ділянки та отримання Державного акта на право приватної власності на землю, тобто 26.12.2001 року, коли шлюб між сторонами уже був розірваний, однак таке твердження позивача є хибним, оскільки в п.1.1 Договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 24.05.2001 року вказано: Продавець, на підставі рішення Жванецької сільської ради за № 5 від 07 квітня 2001 року, передає за плату, а покупець приймає у власність і оплачує, з розстрочкою платежу до кінця 2001 року., земельну ділянку. Тобто, відповідний договір купівлі-продажу є реальним і право власності на земельну ділянку за ним виникло з моменту укладення нотаріально посвідченого договору, а не з моменту повної сплати вартості відповідної земельної ділянки. Таким чином, сторони набули її за час перебування в шлюбі і відповідачка теж є співвласником спірної земельної ділянки. Твердження позивача, що придбання спірного майна було здійснене за кошти, які належали йому на праві особистої власності, аргументуючи тим, що він здавав в оренду подароване йому батьком комерційне приміщення магазину « [INFO] » загальною площею 325,8 кв.м. і за отримані кошти придбав спірне приміщення та спірну земельну ділянку, є неправдивими і не підтверджуються жодними доказами. На час придбання спірного майна сторони перебували у шлюбі, який тривав майже 5 років і відповідачка намагалася налагодити їхнє спільне господарство і життя, здавала в оренду торгівельне місце на території Контейнерної площадки Торгівельного комплексу на ринку м.Одеси і отримувала кошти за це, гроші йшли у спільний сімейний бюджет, вона будувала плани на майбутнє та хотіла створити хорошу сім`ю, а її позовна заява до суду 09.12.1999 року про розірвання шлюбу була лише результатом відчаю від сварок та бійок зі сторонни позивача. Вона забрала свою заяву із суду, оскільки вони продовжували підтримувати сімейно-шлюбні відносини і припинили ці відносини фактично та юридично 09.07.2001 року. Твердження позивача, що їх шлюбні відносини припинилися 09.12.1999 року є неправдивими, оскільки також не підтверджуються ніякими доказами, а тягар доказування у справах цієї категорії покладенр на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що дійсно орендував приміщення магазину у [PERSON] і в той час знав про те, що [PERSON] є його дружиною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] це її донька, яка більше п`яти років перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . За період шлюбу усі гроші, що заробляла [PERSON] від оренди торгового місця в м.Одесі, вона віддавала своєму чоловіку. Разом вони придбали частину магазину та земельну ділянку під увесь магазин. Позивач [PERSON] в судовому засіданні уточнений позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні проти уточненного позову заперечує та просить у його задоволенні відмовити. Заслухав позивача, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. З 05.10.1996 року по 09.07.2001 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, актовий запис № 255, серії [NUMBER] від 17.05.2006 року. Відповідно до Договору дарування від 29.10.1999 року батько позивача [PERSON] [PERSON] подарував тому приміщення магазину « [INFO] » в селі Жванець Кам`янець-Подільського району Хмельницької області площею 325,8 кв.м., що підтверджується вказаним Договором дарування від 29.10.1999 року, Серії АВЕ № 017193, зареєстрованого в реєстрі за № 1-3443. Відповідно до Договору купівлі-продажу від 04.10.2000 року, укладеного між КВЗП «Жванець» та [PERSON] , останній купив приміщення магазину площею 49,4 кв.м., розташоване по [ADDRESS] , яке було приєднано до магазину « [INFO] », що підтверджується Договором купівлі-продажу від 04.10.2000 року, Серії АВН № 956301, зареєстрованого в реєстрі за № 2804 . Відповідно до Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.05.2001 року Жванецька сільська рада на підставі рішення Жванецької сільської ради за № 5 від 07.04.2001 року передає за плату, а приватний підприємець [PERSON] приймає у власність і оплачує, розстрочкою платежу до кінця дві тисячі першого року, земельну ділянку з усіма обмеженнями і сервітутами за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 1719 кв.м., що підтверджується Договором купівлі-продажу від 24.05.2001 року, Серії АЕА № 186151, зареєстрованого в реєстрі за № 1691. 04.10.2021 року приміщення магазину « [INFO] » загальною площею 325,8 кв.м. було об`єднано з приміщенням магазину загальною площею 49,4 кв.м. в новоутворений об`єкт нерухомого майна загальною площею 375,2 кв.м. 21.10.2021 року новоутвореному об`єкту нерухомого майна, загальною площею 375,2 кв.м. було присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . 02.11.2021 року було зареєстровано об`єкт нерухомого майна загальною площею 375,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та присвоєно реєстраційний номер 2496647568020, що підтверджується матеріалами справи. 20.12.2021 року земельну ділянку загальною площею 0,1719 га з кадастровим номером 6822482700:01:001:0186 було зареєстровано, як об`єкт нерухомого майна та присвоєно реєстраційний номер 25426490682003, що підтверджується матеріалами справи. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до Постанови ВС від 22.01.2020 року у справі № 711/2302/18, в якій зазначено, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість)лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного із подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишається непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Надані позивачем докази, а саме: Заява [PERSON] від 13 травня 2002 року про те, що вона не має до [PERSON] ніяких майнових та фінансових претензій, копія позовної заяви [PERSON] про розірвання шлюбу від 09.12.1999 року, копія трудової книжки [PERSON] , документи про реєстрацію права власності на приміщення магазину та на земельну ділянку і надання земельній ділянці кадастрового номеру вже після розірвання шлюбу, не є належними та допустимими доказами по справі і оскільки тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції належності спірного майна до спільної сумісної власності подружжя , покладається на того з подружжя, який її спростовує , тому, вказані докази, надані позивачем, не доводять припинення фактичних шлюбних відносин і ведення спільного господарства сторонами, а також не доводять того, що спірне майно було придбане за особисті кошти позивача. Крім того, свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили у суді факт того, що подружжя придбавало майно за спільні кошти. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] , оскільки спірне майно, яке було придбане під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] , належить подружжю на праві спільної сумісної власності, оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів, що купив частину магазина та земельну ділянку під магазин за свої особисті кошти або кошти, виручені від підприємницької діяльності, тому, надані позивачем докази не спростовують презумпцію належності цього майна до спільної сумісної власності подружжя. Вказані висновки суду узгоджуютьтся з правовими позиціями, викладенеми у Постанові ВС України від 16.12.2015 року у справі № 6-2641 цс 15, Постанові ВС від 05.09.2018 року у справі № 522/24628/16-ц, Постанові ВС від 22.01.2020 року у справі № 711/2302/18. Відповідно до ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та ст.ст. 57, 60 СК України, ст.ст. 263-265 ЦПК України

Outcome: approved