Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

У грудні 2022 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 17.07.2007 року між\~АТ КБ\~«ПриватБанк» та\~ [PERSON] \~ був укладений кредитний договір № KRHTGA00150867, за яким одержав кредит у сумі 27 791,00 доларів США, на термін до 17.07.2027 року. У зв`язку із допущенням [PERSON] прострочення періодичних платежів за Кредитним договором 29.08.2012 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке на даний час не виконано боржником. У зв`язку з чим позивач просить суд в порядку\~ст. 625 ЦК України\~стягнути з [PERSON] заборгованість за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 у розмірі 2\~017, 92 доларів США та стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 30.12.2022 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання представник позивача не з`явився, заявою від 21.03.2023 року просив розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - kv.dp.court.gov.ua. Причину своєї неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що AT КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 17.07.2007 року уклали кредитний договір № KRHTGA001150867. Згідно договору AT КБ «Приват Банк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 27 791,00 Долар США, на термін до 17.07.2027 року, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с. 12-13). Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29.08.2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KRHTGA001150867 від 17.07.2007 року в розмірі 46\~279, 62 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки (а.с.6-7). З розрахунку вбачається, що станом на 23.02.2022 заборгованість за тілом кредиту становить 22\~400, 93 доларів США (а.с. 8). Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 625 ЦК України, зокрема врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають певні особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, свідчить про компенсаційний, а не штрафний зміст відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою відповідно до статті 549 ЦК України. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати і три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому в статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (зазначений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Результат правового аналізу положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). Судом встановлено, що позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних на кредитну заборгованість\~ 22\~400, 93 доларів США за період з 23.02.2019 по 23.02.2022, що згідно розрахунку складає 2\~017,92 доларів США (а.с. 8). Отже, з ухваленням рішення про стягнення боргу, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відповідно, кредитор має право на отримання компенсаційних виплат, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить (справа №373/2054/16). Таким чином, вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 2\~017,92 доларів США, нарахованої за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 року відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України, суд вважає обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2\~481, 00 грн.

Outcome: approved