Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

представник позивача [PERSON] адвокат Опаленик М.Ю. звернувся в суд із позовом до [PERSON] , де третя особа служба у справах дітей Перечинської міської ради, в якому просить розірвати шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований 25 вересня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 35, а також визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що 25 вересня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що зроблено актовий запис № 35. Від даного шлюбу вони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , який станом на теперішній час за своїм бажанням фактично проживає разом з матір`ю, що влаштовує обидві сторони. Однак, офіційно зареєстрований шлюб між сторонами має формальний характер, разом вони не проживають, у їх стосунках вже немає спільної участі у вирішенні різних сімейних питань. Причиною розпаду сім`ї стало відчуження сторін одне від одного, яке виникло на підставі кардинальної різниці в поглядах на сімейне життя, а також суттєві розбіжності в характерах, які не дають можливість зберегти сім`ю. Позивач виховує сина належним чином, зокрема проводить з ним час, купує всі необхідні речі, ліки та їжу. Також позивач має постійне місце проживання, працює, отримує стабільний дохід та має достатні можливості забезпечити дитині повноцінні умови для фізичного та духовного розвитку і виховання, спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно. Після фактичного припинення шлюбних відносин дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, тоді як відповідач проживає окремо від них. З огляду на вищевикладене, просить позов задовольнити. Ухвалою судді Перечинського районного суду від 30 січня 2023 року прийнято подану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, відтак призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. Крім цього, залучено орган службу у справах дітей Перечинської міської ради Закарпатської області до участі у даній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, та зобов`язано виконати вимоги ч. 5 ст. 19 СК України. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Опаленик М.Ю. не з`явилися, однак останній подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.\~ Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання також не з`явився, однак подав заяву, посвідчену приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Колотуха Л.С., зареєстровану в реєстрі за № 72, згідно якої не має будь-якого заперечення стосовно розірвання шлюбу та визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] ; приймати участи у судовому засіданні з приводу розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини не бажає (а. с. 62).\~ У підготовче судове засідання представник служби у справах дітей Перечинської міської ради Закарпатської області як третьої особи не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, проти задоволення таких не заперечує та надала висновок органу опіки та піклування, затверджений рішенням виконавчого комітету № 32 від 24 лютого 2023 року. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 25 вересня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 35 (а. с. 9). Від даного шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] \~ (а. с. 12). Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося через різні характери, та протилежні погляди на сімейне життя. Питання розірвання шлюбу сторонами обдумане, відповідач позовні вимоги визнав, тому строк для примирення подружжю не надавався. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них та інтересам їх дитини, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Що стосується визначення місця проживання дитини подружжя [PERSON] , то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, порядок визнання місця проживання фізичної особи передбачений ст. 29 ЦК України. Як вбачається з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Із висновку органу опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету вказаної міської ради від 24 лютого 2023 року № 32, вбачається, що уповноважений орган вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою її проживання та реєстрації: [ADDRESS] (а. с. 67-69). Враховуючи вищенаведене та те, що син [PERSON] та [PERSON] неповнолітній [PERSON] проживає із своєю матір`ю, яка просить визначити місце проживання такого разом з нею, проти чого не заперечує у своєму висновку органу опіки та піклування, а також батько дитини, тому у цій частині позовна вимога також може бути задоволена судом. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 11244738 (платіж № 54477460) від 11 січня 2023 року та квитанції\~ про платіж № 1139261109 від 24 січня 2023 року позивачем за позовними вимогами про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини сплачено по 1073,60 грн, що в сумі становить 2 147,20 грн, судового збору (а. с. 16, 47). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 цього Кодексу у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, [PERSON] з державного бюджету слід повернути 1 073,60 грн (2 147,20 грн х 50%), а інші 50% судового збору стягнути на її користь з [PERSON] , що відповідає положенням ст. 141, 142 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved