Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-15 00:00:00

Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» (далі Банк, кредитор, позивач) через свого представника [PERSON] звернулись до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] (далі позичальник, відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи підставність позову тим, що 21.09.2018 між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Договір про надання банківських послуг у сфері страхування № 014/0828/82/0322187 від 21.09.2018, відповідно до якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредитні кошти на умовах Кредитного договору в розмірі 75 199,65 гривень, строком до 21.09.2024, процентна ставка - 38,30 % річних, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначенні договором. 13.04.2020 між сторонами було укладено Додаткову угоду до кредитного договору №014/0828/82/0322187, відповідно до якої було збільшено строк кредитування на 23 календарні місяці, до 21.08.2026 та тимчасово на період з 21.04.2020 до 20.10.2020 сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті суми кредиту та замінити строк його сплати відповідно до Графіку повернення кредиту та сплати інших платежів. Банк свої\~зобов`язання за\~договором виконав, надавши Відповідачу кредитні кошти, однак відповідач всупереч взятих на себе зобов`язань станом на 20.09.2022 допустив заборгованість перед Банком, яка становить 79 623,34 грн., з яких: заборгованості за кредитом у розмірі 71\~545,18 грн.; заборгованість за відсотками у сумі 8\~078,16 грн., які у добровільному порядку не погашає, що послугувало підставою звернення до суду із даним позовом. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. Ухвалою суду від 12.12.2022 відкрито провадження за позовною заявою, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явилась, у заяві, що адресувала суду, просила про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач, будучи повідомленим у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, заяв та клопотань щодо поважності причин неявки чи розгляду справи у його відсутність до суду не направив, судовий виклики повернуто повторно до суду за відомостями Укрпошти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». За змістом пунктів 992, 993 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270, ч.2, 4, 6, 7, 8 ст. 128 ЦПК України, у разі якщо судове повідомлення направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною чи встановленою судом інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, і повернуто відділом поштового зв`язку з посиланням на відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, відмовою адресата від одержання, тощо, то вважається що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. За таких обставин, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомленим. У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності сторін спору на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, про що було постановлено ухвалу 16.03.2023. Ураховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив, що 21.09.2018 між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Договір про надання банківських послуг у сфері страхування № 014/0828/82/0322187, відповідно до якого кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався використовувати його за цільовим призначенням, повернути основну суму кредиту, а також виконувати інші обов`язки передбачені договором. Сторонами у Договору було узгоджено суму кредиту в розмірі 75199,65 гривень, мету на придбання товарів та задоволення особистих потреб 12208,16 грн.; сплату страхового платежу в розмірі 7399,65 грн.; на погашення заборгованості позичальника перед кредитором в розмірі в розмірі 55591,84 грн. за кредитним договором №014/0828/82/0299237 від 30.01.2018; строк кредиту 72 місяці, дату повного погашення кредиту - 21.09.2024, процентну ставку - 38,30 % річних, суму щомісячного платежу у розмірі 2680 грн. Сторонами було узгоджено Графік погашення кредиту, розрахунок загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (а.с.8-10). Факт передачі грошових коштів позивачем відповідачеві підтверджується випискою по рахунку [PERSON] за період з 21.09.2018 21.09.2018 (а.с.7), відповідно до якої 21.09.2018 здійснено перерахування грошових коштів на рахунок № [NUMBER] відкритий на ім`я відповідача у розмірі 75\~199, 65 грн. Виписка по рахунку згідно Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 №578/5, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом щодо передачі відповідачеві грошових коштів та користування ними. 13.04.2020 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №014/0828/82/0322187/81-1/33433 до Договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014//0828/82/0322187 від 21.09.2018 (а.с.13-21), відповідно до якої з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України сторони досягли згоди щодо строку кредитування збільшивши його на 23 календарних місяці, у зв`язку із чим визначили дату остаточного погашення кредиту 21.08.2026, строк кредиту у 95 місяців; тимчасово на період з 21.04.2020 по 20.10.2020 сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті суми кредиту та змінити строк його сплати відповідно до Графіку повернення кредиту та сплати інших платежів. Сторонами погодили Графік погашення кредиту та узгодили сукупну вартість кредиту із урахуванням Додаткової угоди від 13.04.2020. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором наданої позивачем на підтвердження обставин зазначених у позові, станом на 20.09.2022 відповідач допустив заборгованість перед банком за кредитним договором в розмірі 79 623,34 грн., з яких: заборгованості за кредитом у розмірі 71 545,18 грн.; заборгованість за відсотками у сумі 8 078,16 грн. На адресу Позичальника банком було направлено вимогу про дострокове виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором за вих. № 114/5-К-256628 від 23.09.2022 (а.с.24,25), утім вони залишені без належного реагування. Також судом встановлено із статуту АК «Райффайзен Банк», затвердженого загальними зборами акціонерів, Протокол №3б-63 від 16.12.2021, що Протоколом загальних зборів акціонерів №3б-62 від 23.04.2021 було прийнято рішення про зміну найменування Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», який є правонаступником за всіма правами та обов`язками першого. Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611\~ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.\~614\~ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, про що визначено в статті 209 ЦПК України. Зі статті 213\~ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпція щодо фактів. Суд звертає увагу, що відповідач був обізнаний з розглядом цивільної справи, повідомлявся в установленому порядку про її розгляд, але жодним чином не висловив своєї позиції за вимогами до нього банку про стягнення кредитної заборгованості, не заперечив наявної заборгованості, укладення договору з позивачем, отримання кредитних коштів на картковий рахунок, розміру нарахованої заборгованості, у тому числі процентів. Відповідач в межах визначеного судом строку відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України), не подав, як і жодних доказів на спростування використання кредитних коштів, тощо. Водночас суд враховує, що якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами перед судом, що ним не було зроблено. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору із відповідачем, оскільки усі умови прямо передбачені у Договорі, Додатковій угоді, Графіку платежів, які безпосередньо підписані сторонами спору, також позивачем доведено порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов`язань за таким кредитним договором. Як було встановлено судом, в силу вимог ст.1050 ЦК України, з часу направлення досудової вимоги позивачем відповідачеві в односторонньому порядку було змінено строк кредитування, розмір заборгованості на час направлення вимоги відповідача складав перед Банком 79 623,34 грн. Суд погоджується із розрахунком заборгованості відповідача перед позивачем, який становить станом на 20.09.2022 у розмірі 79 623,34 грн., з яких: заборгованості за кредитом у розмірі 71 545,18 грн.; заборгованість за відсотками у сумі 8 078,16 грн., оскільки відповідачем на противагу дослідженим доказом інших не надано. За таких обставин та у контексті правових норм, що регулюють предмет даного спору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані, відтак підлягають до задоволення у повному обсязі. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується Главою 8 ЦПК України, а тому у разі задоволення позову, понесені позивачем витрати присуджує із відповідача на користь позивача.

Outcome: approved