Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

в грудні 2022 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Дунь В.В. звернувся до суду із позовом до відповідача ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» про визнання майнових прав на квартиру. В обґрунтування позову зазначено, що 10.01.2015 року між [PERSON] та ТОВ «СБ ЛТД» було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого ТОВ «СБ ЛТД» зобов`язався передати (укласти основний договір) [PERSON] у власність квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язався сплатити її вартість. Між вказаними сторонами, 10.01.2015 року було укладено договір про забезпечення виконання зобов`язань № ОМ/2С-К163, відповідно до якого [PERSON] зобов`язався сплатити на користь ТОВ «СБ ЛТД» за вказаним вище попереднім договором купівлі-продажу квартири суму в розмірі 386328,70 грн. 23.01.2017 року ТОВ «СБ ЛТД» видало [PERSON] довідку про сплату, останнім, коштів в сумі 386328,68 грн. за договором про забезпечення виконання зобов`язань № ОМ/2С-К163. 22.01.2018 року між [PERSON] , ТОВ «СБ ЛТД» та ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» було укладено договір про заміну сторони у попередньому договорі купівлі-продажу квартири, за яким права та обов`язки ТОВ «СБ ЛТД» перейшли до ТОВ «Укрміськбуд Холдинг». 22.01.2018 року між [PERSON] , ТОВ «СБ ЛТД» та ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» було укладено договір про заміну сторони у зобов`язанні до договору про забезпечення виконання зобов`язання, за яким права та обов`язки ТОВ «СБ ЛТД» перейшли до ТОВ «Укрміськбуд Холдинг». 14.01.2021 року між ТОВ «Укрміськбуд Холдинг», [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким права та обов`язки [PERSON] перейшли до позивача. 14.01.2021 року між ТОВ «Укрміськбуд Холдинг», [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено угоду про відступлення права вимоги до договору про забезпечення виконання зобов`язань, за яким права та обов`язки [PERSON] перейшли до позивача. Останній зазначає, що стороною позивача були виконані зобов`язання за укладеними договорами. Однак, відповідач не виконав своїх зобов`язань перед позивачем, у власність квартиру не передав, та будинок не було введено в експлуатацію. На даний час будівництво житлового комплексу по [ADDRESS] зупинено, оскільки будівництво житлового комплексу проводилося без належних на те документів. Позивач зазначає, що у зв`язку з виконанням ним свого зобов`язання щодо сплати вартості квартири виникло майнове право вимоги та право на оформлення у власність вказаної квартири. З огляду на те, що квартира в будинку [ADDRESS] є повністю оплаченою позивачем, знаходиться в об`єкті новоствореного нерухомого майна (житловому будинку), після завершення будівництва та прийняття до експлуатації якого вказана квартира стане окремим майном, а тому до завершення будівництва об`єкту нерухомого майна, в якому знаходиться квартира, та прийняття його до експлуатації - позивачу належить не право власності на цю квартиру, а майнові права на неї, в тому числі право на оформлення у власність вказаної квартири після завершення будівництва та прийняття до експлуатації житлового будинку, в якому знаходиться квартира. З огляду на викладене, а також з метою захисту своїх прав позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить суд визнати за ним майнове право, в тому числі право на отримання в натурі та оформлення у власність після завершення будівництва, - на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.01.2023 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.02.2023 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання явку свого представника не забезпечив. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відзив на позов до суду не надходив. З огляду на викладене, а також з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 10.01.2015 року між [PERSON] та ТОВ «СБ ЛТД» було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого ТОВ «СБ ЛТД» зобов`язався передати (укласти основний договір) [PERSON] у власність квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язався сплатити її вартість. Між вказаними сторонами, 10.01.2015 року було укладено договір про забезпечення виконання зобов`язань № ОМ/2С-К163, відповідно до якого [PERSON] зобов`язався сплатити на користь ТОВ «СБ ЛТД» за вказаним вище попереднім договором купівлі-продажу квартири суму в розмірі 386328,70 грн. 23.01.2017 року ТОВ «СБ ЛТД» видало [PERSON] довідку про сплату, останнім, коштів в сумі 386328,68 грн. за договором про забезпечення виконання зобов`язань № ОМ/2С-К163. 22.01.2018 року між [PERSON] , ТОВ «СБ ЛТД» та ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» було укладено договір про заміну сторони у попередньому договорі купівлі-продажу квартири, за яким права та обов`язки ТОВ «СБ ЛТД» перейшли до ТОВ «Укрміськбуд Холдинг». 22.01.2018 року між [PERSON] , ТОВ «СБ ЛТД» та ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» було укладено договір про заміну сторони у зобов`язанні до договору про забезпечення виконання зобов`язання, за яким права та обов`язки ТОВ «СБ ЛТД» перейшли до ТОВ «Укрміськбуд Холдинг». 14.01.2021 року між ТОВ «Укрміськбуд Холдинг», [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким права та обов`язки [PERSON] перейшли до позивача. 14.01.2021 року між ТОВ «Укрміськбуд Холдинг», [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено угоду про відступлення права вимоги до договору про забезпечення виконання зобов`язань, за яким права та обов`язки [PERSON] перейшли до позивача. Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що стороною позивача доведено виконання зобов`язання за укладеними договорами. Однак, позивач вказує, що відповідач не виконав своїх зобов`язань перед позивачем, у власність квартиру не передав, та будинок не було введено в експлуатацію, на даний час будівництво житлового комплексу по [ADDRESS] зупинено, оскільки, будівництво житлового комплексу проводилося без належних на те документів. Наведені обставини стороною відповідача не спростовані, а також в ході розгляду справи стороною відповідача не надано суду доказів належного виконання товариством своїх зобов`язань за укладеними між сторонами договорами. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач вказує, що вартість квартири повністю сплачена до завершення будівництва об`єкту нерухомого майна, в якому знаходиться квартира, та прийняття його до експлуатації, а відтак його зобов`язання за договором виконані та йому належать майнові права на квартиру. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що частиною 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до правил ст. ст. 177, 190 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага; майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. У вказаній нормі зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Згідно із ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україна», а саме ст. 3 визначено поняття «майнових прав» як будь-яких прав, пов`язаних з майном, відмінних від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Судом встановлено, що позивачем виконані зобов`язання щодо оплати вартості квартири в будинку, який на даний час не прийнятий в експлуатацію, а тому позивач має майнові права на вказаного об`єкт. Доводи та обґрунтування позову стороною відповідача не спростовано, як і не надано доказів безпідставності позовних вимог. Враховуючи викладене, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості та достовірності, а також приймаючи до уваги те, що позивачем надано суду достатні та переконливі доказів, які в своїй сукупності підтверджують заявлені позовні вимоги, та стороною відповідача, останні, не спростовані, а тому суд, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов є обґрунтований та доведений, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 3863 грн. 30 коп.

Outcome: approved