Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

26.05.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», в особі генерального директора Іжаковського О.В. (а.с. 62-65), через пошту звернулося до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №500976098 від 22.04.2015 року, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі ПАТ «Альфа-Банк») та відповідачем, у розмірі 21900,75 грн, обґрунтовуючи позов тим, що відповідачем порушено договірні зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків, а також виконання інших зобов`язань у повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. 29.01.2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та позивачем укладено Договір відступлення прав вимоги №29-01/19/2, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №500976098 від 22.04.2015 року. Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 15.07.2021 року стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором №500976098 від 22.04.2015 року у розмірі 21900,75 грн; понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2270,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн (а.с. 99-104). 28.09.2021 року [PERSON] подала до суду заяву про перегляд заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 15.07.2021 року (а.с. 125-131). Генеральний директор ТОВ «Вердикт Капітал» Іжаковський О.В. подав до суду заперечення на заяву про перегляд заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 15.07.2021 року (а.с. 147-153). Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 03.11.2021 року заяву [PERSON] про скасування заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 15.07.2021 року у цивільній справі №619/2620/21 за позовом ТОВ «Вердикт Капітал» до [PERSON] задоволено. Призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 174-176). Розпорядженням Голови Верховного Суду №10/0/9-22 від 16.03.2022 року Котелевському районному суду Полтавської області визначено територіальну підсудність справ Дергачівського районного суду Харківської області. Відповідно до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідне рішення є підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Котелевського районного суду Полтавської області від 08.09.2022 року справа №619/2620/21 передана головуючому судді Жорняку О.М. (а.с. 196). У зв`язку із відновленням територіальної підсудності Дергачівського районного суду Харківської області, рішенням Голови Верховного Суду від 22.11.2022 року судді Жорняку О.М. достроково припинено відрядження до Котелевського районного суду Полтавської області з 23.11.2022 року (а.с. 211). Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Котелевського районного суду Полтавської області справа №619/2620/21 надійшла на розгляд судді Шолудько А.В. (а.с. 216). Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області Шолудько А.В. від 02.02.2023 року справу 619/2620/21 прийнято до свого провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 217). Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.219, 220, 223, 224). Представник [PERSON] 22.03.2023 подав до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі представника позивача (а.с. 234). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином (а.с. 221, 233), про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подала. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд вирішив можливим розглянути справу у спрощеному позовному провадженні за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у справі доказів і письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи. З матеріалів справи, наявних у ній доказів та письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи, суд приходить до переконання, що позов необхідно задовольнити частково, з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 22.04.2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №500976098 (надалі кредитний договір), за яким банк надав позичальникові кредит, а позичальник прийняв кредит на наступних умовах: сума кредиту 7488,06 грн, процентна ставка за користування кредитом 15,99% річних, дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісії 23.04.2020 року. Кредит надається позичальнику, шляхом безготівкового перерахування для погашення заборгованості за кредитним договором №500513622 від 03.09.2014 року на рахунок [NUMBER] , що відкритий позичальнику у ПАТ Альфа-Банк» суми грошових коштів в розмір 7488,06 грн. Платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до Графіку платежів, який є Додатком №1 до цього договору та його невід`ємною частиною. Пункт 2.8. Розділу №1 кредитного договору передбачає, комісійну нагороду банку: 2.8.1 за управління кредитом - за період з 1-го місяця користування Кредитом по 60-й місяць користування Кредитом - 1,89 % від суми кредиту; Комісійна винагорода, що казана в цьому підпункті розраховується від суми кредиту, зазначеної в п. 2.1. Розділу №1 цього Договору та сплачується Позичальником щомісячно за кожний місяць користування кредитом відповідно до Графіку платежів, який є додатком №1 до договору та його невід`ємною частиною. Зазначена в цьому підпункті комісійна винагорода нараховується починаючи з дня надання кредиту або першого дня періоду, який передбачає сплату комісій за управління кредитом, по дату остаточного повернення Позичальником кредиту, що вказана в п. 2.3. Розділу № 1 цього Договору. В будь-якому випадку сплата Позичальником комісійної винагороди за управління кредитними грошовими коштами за останній місяць користування Позичальником кредитом здійснюється не пізніше дати остаточного повернення кредиту за цим Договором; 2.8.2 за виконання операцій переказу коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування (надалі - ПТКС) агентів Банку - становить 1,8% від суми переказу, без ПДВ Комісійна винагорода, що вказана в цьому підпункті, сплачується позичальником кожного разу під час здійснення будь-яких платежі за цим Договором із використанням ПТКС; 2.8.3 за прийняття готівкових коштів з перерахунком для зарахування на Рахунок в касах Банку у випадку, якщо сума платежу становить до 4000 грн (включно) - 35 грн. Комісійна винагорода, що вказана в цьому підпункті сплачується Позичальником за здійснення розрахункового-обслуговування Позичальника в операційних касах Банку; 2.8.4 за переказ коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування ПАТ «Альфа- Банк (банкомат з функцією cash-in) у випадку, якщо сума платежу становить до 4000 грн. (включно) - 15 грн.; 2.8.5 за надання кредиту становить ___ комісійна винагорода, що вказана в цьому підпункті сплачується позичальником одноразово при наданні кредиту, в порядку передбаченому п. 2.4 Розділ №1 цього договору. Відповідно до п. 3 Розділу №1 кредитного договору, всі відносини між позивачем та банком, що виникають на підставі цього договору врегульовуються Розділом №2 «Загальними умовами кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими Розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» №2909 від 08.09.2014 р. Вказані в цьому пункті Загальними умовами кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», є невід`ємною частиною цього договору, що не вказані в Розділі №1 цього договору, та визначають інші істотні умови цього договору. Згідно з п. 4 Розділу №1 кредитного договору, позичальник зобов`язується у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та /або комісій, якщо сплата комісій передбачена Розділом №1 цього договору та/або інших платежів за договором, сплата яких передбачена цим договором (далі прострочений платежу) сплатити банку штраф у розмірі 50,00 грн. за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу. При цьому у випадку, якщо прострочення платежу триває 5 (п`ять) і більше календарних днів, додатково до штрафу, позичальник зобов`язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 150 грн за кожний випадок допущеного прострочення платежу. Всі інші умови сплати штрафних санкцій за цим договором, визначені сторонами у Розділі №2 цього договору (а.с. 12). Позивач надав Додаток №1 до кредитного договору №500976098 від 22.04.2015 року на підтвердження Графіку платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем на суму кредиту 7488,06 грн., термін користування кредитом 60 місяців, номінальна процентна ставка (річних) 15,99 %, інші послуги банку 141,52 грн. на місяць. Однак, вказаний додаток відображений не в повному обсязі, остання дата платежу встановлена 23.05.2019 року, у Додатку №1 відсутній розділ реквізитів та підпису сторін (а.с. 13). Розділ №2 «Загальних умов кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» в матеріалах справи відсутній та не був наданий позивачем під час розгляду справи. 28.01.2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» укладено Договір факторингу №2019-1АБ/ВЕСТА, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА», а ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором №500976098 від 22.04.2015 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , що також підтверджується копією платіжного доручення №97 від 28.01.2019 року, витягом з додатку №1-1 до договору (а.с. 21-33, 47-50, 82, 90). ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» 29.01.2019 року уклали договір відступлення прав вимоги №29-01/19/2, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги, в тому числі за кредитним договором №500976098 від 22.04.2015 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , що також підтверджується копією платіжного доручення №52 від 09.12.2019 року витягом з додатку №1-1 до договору (а.с. 34-46, 81, 83-85). На підтвердження позовних вимог позивачем також надано розрахунок заборгованості станом на 18.05.2021 року, розрахунок 3% річних за період з 18.05.2018 року по 18.05.2021 року на суму 674,54 грн. та розрахунок втрат від інфляційних збитків за період з 18.05.2018 року по 18.05.2021 року на суму 1527,83 грн., що нараховувались на суму заборгованості по тілу кредиту (7488,06 грн) (а.с. 17-20). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Будь-яких застережень про неможливість заміни кредитора у зобов`язанні кредитний договір не містить. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пункт 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року №254 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно з п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Однак, [PERSON] у заяві про перегляд заочного рішення не заперечувала про укладання кредитного договору №500976098 від 22.04.2015 року, про факт отримання кредитних коштів, лише зазначила про неприйняття, як належний та допустимий доказ, розрахунок заборгованості за договором, оскільки він є по суті калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх позовних вимог. У справі відсутні належні та допустимі докази наявності заборгованості по пені в сумі 4937,96 грн., період та порядок їх нарахування, а також заборгованості за відсотками на суму 7272,36 грн., період та порядок їх нарахування, так як наданий додаток №1 до кредитного договору №500976098 від 22.04.2015 року «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки» не є належним доказом, який підтверджує факт погодження між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] порядку повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інші платежі за кредитним договором. Згідно з положеннями статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 Цивільного кодексу України. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу (тіло кредиту) та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідачем не спростовано подані позивачем розрахунки 3% річних на суму 674,54 грн. та розрахунок втрат від інфляційних збитків на суму 1527,83 грн., суд не має підстав піддавати їх сумніву. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України). [PERSON] у заяві про перегляд заочного рішення, вважає, що позивач звернувся до суду із позовною заявою після спливу строку позовної давності. Враховуючи п. 2.3 кредитного договору щодо встановленої дати повернення кредиту, й відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг трирічного та однорічного строку позовної давності починається з 24.04.2020 року, позивач звернувся до суду з позовом про захист свого цивільного права 26.05.2021 року. Щодо правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Належних та допустимих доказів, у розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України на підтвердження виконання взятих на себе за кредитним договором зобов`язань, а саме повернення суми кредиту 7488,06 грн. відповідач не надав. На підставі викладеного, суд вважає, що позов ТОВ «Вердикт Капітал» необхідно задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору в сумі 9690,43 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом (тіло кредиту) 7488,06 грн.; трьох процентів річних від простроченої суми (тіло кредиту) 674,54 грн. інфляційних втрат на суму боргу (тіло кредиту) - 1527,83 грн. Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження обґрунтованості витрат, понесених на професійну правничу допомогу в суді, позивач додав прайс-лист Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс», договір №05-03/2021 про надання правової допомоги від 05.03.2021 року; платіжне доручення №195390019 від 02.04.2021 року; заявку на надання юридичної допомоги №11 від 08.03.2021 року; витяг з Акта №1 про надання юридичної допомоги №1 від 23.03.2021 року (а.с. 66-72а). Відповідач [PERSON] зазначила, що зазначені витрати на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн. час, витрачений на надання відповідних юридичних послуг не відповідає їхній складності, а тому розмір оплати за надання таких послуг безпідставно завищено. Відповідно до витягу з акта №1 про надання юридичної допомоги від 29.03.2021 року, Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» надало ТОВ «Вердикт Капітал» наступні послуги: надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу в позасудовому порядку за 1 годину 1500,00 грн.; надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу в судовому порядку за 1 годину 1500,00 грн.; надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти за 3 години 9000,00 грн.; складання позовної заяви про стягнення боргу за 4 години 8000,00 грн. (а.с. 72а). Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шість статті 137 ЦПК України). Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України. Таким чином, ураховуючи наведені положення процесуального законодавства та беручи до уваги підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем факт надання Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» професійної правничої допомоги позивачу, суд дійшов висновку, що витрати ТОВ «Вердикт Капітал» на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача. Згідно з ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, виходячи із змісту вище зазначеної норми з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Вердикт Капітал» необхідно стягти судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1004,41 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8849,41 грн., а всього 9853,82 грн.

Outcome: partial