Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

В січні 2019 року позивач [PERSON] , через свого представника [PERSON] зверулась до суду з позовом в якому просить: визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , інформацію поширену [PERSON] в мережі Інтернет на веб-сайті «[INFO]», та розміщену за посиланням [INFO]; - стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 50000 грн. 00 коп.; - судові витрати покласти на відповідача. Позов мотивований тим, що [INFO] в мережі інтернет на веб-сайті « [INFO] », власником та головним редактором якого є відповідач, було поширено статтю під назвою « [INFO] », що була розміщена за посиланням [INFO] . У даній статті відповідачем поширено недостовірну інформацію про [PERSON] . Поширення у вказаній статті відповідачем недостовірної інформації порушує особисте немайнове право позивача, а саме право на недоторканість часті, гідності та ділової репутації. Відповідач пише про позивача, яка є депутатом Верховної ради V скликання, а наразі є державним службовцем першого рангу, заступником керівника Головного контрольного департаменту Адміністрації Президента України, однак ця вказана інформація не відповідає дійсності, є не правдивою та порушує особисті немайнові права позивача. Вказує, що ніколи не намагалася отримати повну владу на свєю повнолітньою донькою, ніколи не намагался насильно підкорити свою доньку чи іншим незаконним чином впливати на неї. Зазначає, що відповідач в пудблікації приводить обставини нібито вчинених протиправних дій відносно доньки позивача [PERSON] , перелічуючи їх як незаконне позбавлення волі, протиправні дії відносно неї з медичними препаратами, фальсифікація документів, що є підставами для її розшуку, незаконні дії щодо визнання її недієздатною. Окрім того, в пудблікації приводяться обставини вчинення протиправних дій відносно адвокатів, що представляють інтереси [PERSON] , відповідач вказує, що відносно них вчиняються протиправні дії у вигляді пошкодження їх майна. Вказана інформація є недостовірною, оскільки позивач не вчиняла ніяких дій, які можуть характеризуватися як кримінальні правопорушення у вигляді незаконного позбавлення волі, викрадення чи незаконне введення в організм [PERSON] психотропних препаратів, не вчиняла ніяких дій, направлених на знищення або пошкодження майна адвокатів [PERSON] . Отже, вся інформація, яка звазначена в статті або не відповідає дійсності, або викладена не правдиво, тобто містить відомості про події і явища, яких не існувало, або відомості про яких не відповідають дісйності, і тому позивач вважає її недостовірною. Крім того, вважає, що позивачеві була завдана моральна шкода, тому що поширена відповідачем у статті описаної недостовірної інформації призвело до моральних переживань позивача. Також зазначення недостовірних фактів у статті, применшило і знівелювало її реальні здобутки на державній службі та як громадянки України із активною та патріотичною позицією. Через цю поведінку щодо неї та через приниження її особистих якостей, остання зазнала душевних страждань. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.01.2019 року у справі відкрито провадження за загальними правилами. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.07.2021 року позовну заяву залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 22.09.2021 року, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15.07.2021 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обґрунтування зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. У відзиві долученому до матеріалів справи, просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на доводи зазначені в ньому. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснив, що досить давно знайомий з позивачем та її сім`єю. Зазначив, що разом з сім`єю [PERSON] намагаються врятувати доньку позивача та гадає, що остання вживає психотропні речовини. Вказав, що чоловік доньки, в розшуку, оскільки являється шахраєм. Вислухавши учасників процесу, допитавши свідків, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що [INFO] у мережі інтернет на веб-сайті « [INFO] » за посиланням [INFO] була опублікована стаття під назвою «[INFO]», у якій, зокрема, містилась інформація такого змісту: «Чтобы пололучить полную власть над взрослой дочерью, мать, депутат ВР V созыва, а ныне вьысокопоставленный чиновник, уже пятьый год воюет в судах за право признать ее недееспособной. . . » «…Смотрите: за арестом следует похищение, девушку держат в бетонном бункере, накачивая неизвестными препаратами... Когда ей удается вырваться, ее несколько раз обьявляют в розыск, пытаются признать сумасшедшей. У адвокатов, выступающих на стороне героини, взрываются и горят машины... А самое нелепое то, что «главной злодейкой» и движущей силой зтой истории выступает… мать героини! Которая не просто родительница, а еще и депутат Рады от Партии регионов в прошлом, а ныне - высокопоставленный чиновник, сотрудница Администрации президента. . . » «.. . В начале августа 2013 года . . . неожиданно в гости наведалась и мать…в компании нотариуса. И с порога потребовала у дочери подписать генеральную доверенность на управление имуществом (двумя квартирами, которые были зарегистрированы на девушку). [PERSON] отказалась, нотариус, пожав плечами, ушел. Однако тут же в квартире возникли некие, как это принято говорить, «молодые люди спортивного вида». Как рассказывала [PERSON] , отдав им распоряжения, [PERSON] заявила дочери: «Ты отсюда не выйдешь. Или подпишешь доверенность, или тебя прямо отсюда увезут в сумасшедший дом. . . » «… Под таким прессом [PERSON] согласилась подписать любые документи. Нотариуса вернули, генеральная доверенность была оформлена, но пленницу не спешили выпускать. В квартире остался один «спортсмен», второй дежурил снаружи, на лестничной площадке. По телефону [PERSON] связалась с [PERSON] , тот вызвал милицию. Но когда милицейский наряд позвонил в квартиру, двери стражам порядка открыла [PERSON] . Показала корочку народного депутата, сказала: «У нас все в порядке», и наряд уехал. Вскоре квартиру покинула и мать девушки, та осталась вдвоем со «спортсменом»... и прожила так целый месяц! «Это квартира-студио, одно большое помещение, без перегородок и стен. Я спала на кровати, и тут же, на диване, ночевал какой-то чужой мужчина», - вспоминала [PERSON] ...» «... Однако сдаваться девушка не собиралась, о чем прямо заявляла матери с отцом. И тогда через несколько дней после начала «заключения» произошло нечто дикое. «Меня поймали, скрутили, сделали внутримышечный укол, и я бьла в заторможенном состоянии, - рассказывает [PERSON] . - На "следующий день в квартиру пришел некий молодой человек...» Это был врач-психиатр [PERSON] , специализирующийся на алкогольних и наркотических зависимостях. Он прямо заявил девушке, что ей не по силам - тягаться с родителями: у них больше денег и прочих ресурсов, и если они решили «сделать дурочку» из собственной дочери, то уж точно сделают. Поэтому для самой [PERSON] будет лучше подчиниться их требованиям...» «... Человек, арендовавший помещение (один из тех, кого впоследствии : осудили за похищение), в своих показаннях говорил, что подержать у себя девушку его попросил приятель, который пояснил, что «его знакомая из Верховной Рады Украины попросила подержать ее дочку, поскольку дочка является наркоманкой и ей необходимо лечение, которое добровольно проходить не желает, за что мать этой девушки даст ему награду в сумме 5000 долларов США». Это, подчеркиваю, не просто сплетня, а цитата из обвинительного приговора. Второй обвиняемый заявил в суде, что именно [PERSON] обратилась к нему с просьбой организовать похищение дочери, потому что та, мол, психически больная наркоманка, которую надо лечить. ... И еще одна интересная деталь: хотя похитители в своих показаниях прямо називали заказника похищения, имя [PERSON] фигурирует в протоколах допросов, никаких мер в отношении матери не принято «... [PERSON] с [PERSON] обратились в полицию с требованием возбудить уголовное производство о фальсификации медицинского заключения на том основании, что доктор [INFO] ». Тот в свою очередь пояснил, что ему позвонила некая дама, представившаяся администратором клиники « Борис », и предложила ему выехать на дом для консультации. А уже в квартире [PERSON] он получил бланк клиники с печатью... догадайтесь, от кого? Разумеется , от [PERSON]...» «...Адвокатам семьи [PERSON] тоже приходитея несладко. И если бы только их «бомбили» разнообразными заявлениями в правоохранительные органи, обвиняя В «создании преступной группы», «давлении на суд» и прочих грехах! Нет, все гараздо серьезнее. Так, в феврале 2016 года после одного из судебных заседаний [PERSON] швырнула в лицо адвокату [PERSON] какой-то белый порошок, визвавший химический ожог лица, который квалифицировали как легкие телесные повреждения. А 16 сентября того же года сгорела машина адвоката [PERSON], и тоже открыто уголовное дело, по которому нет никаких результатов. Скажете, что машину могли поджечь неизвестные хулиганы? Тогда как обгяснить то, что ровно через неделю точно так же сгорает автомобиль адвоката [PERSON], который тоже занимался делами семьи [PERSON]? Совпадение?...» «...Между тем в деле о нападении в суде десятки свидетелей видели, как [PERSON] задержал адвоката [PERSON] в коридоре Апелляционного суда Киева, а [PERSON] бросила ему в лицо едкий порошок. Почему же зависло столь очевидное дело? Не потому ли, что следствие боится связываться с заместителем начальника Главного контрольного департамента Администрации президента Украины?. . .» Відповідач обставину розміщення вказаної інформації у мережі інтернет не спростував. Таким чином, предметом спору по даній справі є поширення відповідачем вказаної інформації у мережі інтернет на веб-сайті « [INFO] » за посиланням [INFO]. Згідно відповіді від 04.03.2020 року № 041 на ухвалу суду від 19.02.2020 року, вбачається, що доменне ім`я « [INFO] » делеговано відповідно до свідоцтва про знак для товарів та послуг № [NUMBER] . Анкетні дані, що були надані реєстратором при реєстрації домменого імені « [INFO] »: « [INFO] », поштова адресса: [ADDRESS] ». Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 10 Європейської Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Приписами ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе та членів своєї сім`ї. Відповідно до вимог ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно з вимогами ч. ч. 1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Таким чином, за змістом зазначених правових норм, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав. Як роз`яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суди повинні при розгляді справ зазначеної категорії мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. У пункті 18 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України також роз`яснено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Із досліджених судом у судовому засіданні матеріалів справи, вбачається, що оспорювана інформація, дійсно була поширена у мережі інтернет на веб-сайті « [INFO] » за посиланням [INFO] власником якого є, з огляду на відповідь реєстратора доменних імен від 04.03.2020 року, саме відповідач [PERSON] . Відповідач обставину розміщення вказаної інформації у мережі інтернет не спростував. Як роз`яснено у п. п. 1, 19 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. У своєму рішенні у справі «Лінгенс проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так само, відповідно до вимог ч. ч.1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У своєму рішенні у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії» ЄСПЛ наголосив, що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене, та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: факти, що вважаються загальновідомими; підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; посилання на незалежне дослідження. Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери, спорту чи в будь-якій іншій галузі). Право на недоторканість ділової репутації та честі і гідності публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких політичних лідерів. Вимогами ч. 2 ст. 302 ЦК України передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Як роз`яснено у п. п. 4. 5 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року за № 1, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь /поведінки/ загальноприйнятим уявленням про добро та зло. Фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також, на спростування цієї інформації. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Аналогічна позиція висловлена в правовому висновку, що викладений у постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639цс17. У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави стверджувати про існування презумпції неправдивості відомостей, які завдають шкоди честі, гідності та діловій репутації, а тому обов`язок доведення правдивості такої інформації покладається на особу, яка таку інформацію поширила. Таким чином, перед тим як поширити непідтверджену інформацію негативного змісту щодо особи потрібно вжити певних заходів, щоб перевірити достовірність інформації, яка підлягала розголошенню, та не допустити порушення прав, свобод і законних інтересів. В даному випадку вказану статтю викладено доступною для розуміння пересічним громадянином мовою, а її формулювання вочевидь носять не оціночний, а негативно стверджувальний та принизливий характер по відношенню до позивача. Адже така інформація про позивача не містить в собі сатири, алегорії чи гіпербол тощо, вона не є припущенням чи критикою діяльності позивача, її можна перевірити на достовірність. Зокрема, зі змісту розміщеної відповідачем статті слідує, що позивачем вчинено та продовжують вчинятися ряд діянь, по відношенню [PERSON] та її адвокатів, які мають всі ознаки протиправних та суспільно небезпечних, і за які чинним законодавством передбачена, в тому числі, кримінальна відповідальність. Відтак, суд дійшов до переконання, що поширена відповідачем та оспорювана позивачем інформація є фактичним твердженням, та не підпадає під ознаки оціночних суджень, а дані висловлення відповідача виражені у посиланні на відповідні конкретні факти та події. Одночасно із цим, відповідачем в ході розгляду справи суду не було надано будь-яких достатніх, належних та допустимих доказів, які підтверджували б достовірність оспорюваної інформації, що ним була розповсюджена у мережі інтернет на веб-сайті «[INFO]» стосовно особи позивача. Посилання відповідача на вирок суду від 19.12.2014 року у справі №754/13837/14-к та вирок суду від22.12.2016 року у справі № 754/6702/16-к, у яких вказано, що допитані в судовому засіданні обвинувачені пояснили, що організатором злочину є [PERSON] , суд оцінює критично, оскільки, вищезназначеними вироками суду не встановлено, що організатором злочу є саме [PERSON] . Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином, під час розгляду даної справи судом встановлено, що: відповідачем було здійснено поширення вказаної інформації через веб-сайт «[INFO]», що мало наслідком доведення останньої до відома невстановленого широкого кола осіб; поширена інформація безпосередньо стосується особи позивача; поширена інформація має всі ознаки недостовірної та негативної, і це не було спростовано відповідачем; поширення інформації через своє змістовне навантаження завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача, оскільки в ній містяться відомості про події та факти, які не відповідають дійсності. З огляду на наведене, суд визнає поширену в інтернет мережі [INFO] [PERSON] на веб-сайті « [INFO] » за посиланням [INFO] , статтю під назвою « [INFO] », у якій, зокрема, містилась інформація такого змісту: «Чтобы пололучить полную власть над взрослой дочерью, мать, депутат ВР V созыва, а ныне вьысокопоставленный чиновник, уже пятьый год воюет в судах за право признать ее недееспособной. . . »; «…Смотрите: за арестом следует похищение, девушку держат в бетонном бункере, накачивая неизвестными препаратами... Когда ей удается вырваться, ее несколько раз обьявляют в розыск, пытаются признать сумасшедшей. У адвокатов, выступающих на стороне героини, взрываются и горят машины... А самое нелепое то, что «главной злодейкой» и движущей силой зтой истории выступает… мать героини! Которая не просто родительница, а еще и депутат Рады от Партии регионов в прошлом, а ныне - высокопоставленный чиновник, сотрудница Администрации президента. . . »; «.. . В начале августа 2013 года . . . неожиданно в гости наведалась и мать…в компании нотариуса. И с порога потребовала у дочери подписать генеральную доверенность на управление имуществом (двумя квартирами, которые были зарегистрированы на девушку). [PERSON] отказалась, нотариус, пожав плечами, ушел. Однако тут же в квартире возникли некие, как это принято говорить, «молодые люди спортивного вида». Как рассказывала [PERSON] , отдав им распоряжения, [PERSON] заявила дочери: «Ты отсюда не выйдешь. Или подпишешь доверенность, или тебя прямо отсюда увезут в сумасшедший дом. . . »; «… Под таким прессом [PERSON] согласилась подписать любые документи. Нотариуса вернули, генеральная доверенность была оформлена, но пленницу не спешили выпускать. В квартире остался один «спортсмен», второй дежурил снаружи, на лестничной площадке. По телефону [PERSON] связалась с [PERSON] , тот вызвал милицию. Но когда милицейский наряд позвонил в квартиру, двери стражам порядка открыла [PERSON] . Показала корочку народного депутата, сказала: «У нас все в порядке», и наряд уехал. Вскоре квартиру покинула и мать девушки, та осталась вдвоем со «спортсменом»... и прожила так целый месяц! «Это квартира-студио, одно большое помещение, без перегородок и стен. Я спала на кровати, и тут же, на диване, ночевал какой-то чужой мужчина», - вспоминала [PERSON] ...»; «... Однако сдаваться девушка не собиралась, о чем прямо заявляла матери с отцом. И тогда через несколько дней после начала «заключения» произошло нечто дикое. «Меня поймали, скрутили, сделали внутримышечный укол, и я бьла в заторможенном состоянии, - рассказывает [PERSON] . - На "следующий день в квартиру пришел некий молодой человек...»; Это был врач-психиатр [PERSON] , специализирующийся на алкогольних и наркотических зависимостях. Он прямо заявил девушке, что ей не по силам - тягаться с родителями: у них больше денег и прочих ресурсов, и если они решили «сделать дурочку» из собственной дочери, то уж точно сделают. Поэтому для самой [PERSON] будет лучше подчиниться их требованиям...»; «... Человек, арендовавший помещение (один из тех, кого впоследствии : осудили за похищение), в своих показаннях говорил, что подержать у себя девушку его попросил приятель, который пояснил, что «его знакомая из Верховной Рады Украины попросила подержать ее дочку, поскольку дочка является наркоманкой и ей необходимо лечение, которое добровольно проходить не желает, за что мать этой девушки даст ему награду в сумме 5000 долларов США». Это, подчеркиваю, не просто сплетня, а цитата из обвинительного приговора. Второй обвиняемый заявил в суде, что именно [PERSON] обратилась к нему с просьбой организовать похищение дочери, потому что та, мол, психически больная наркоманка, которую надо лечить. ... И еще одна интересная деталь: хотя похитители в своих показаниях прямо називали заказника похищения, имя [PERSON] фигурирует в протоколах допросов, никаких мер в отношении матери не принято; «... [PERSON] с [PERSON] обратились в полицию с требованием возбудить уголовное производство о фальсификации медицинского заключения на том основании, что доктор [INFO] ». Тот в свою очередь пояснил, что ему позвонила некая дама, представившаяся администратором клиники « Борис », и предложила ему выехать на дом для консультации. А уже в квартире [PERSON] он получил бланк клиники с печатью... догадайтесь, от кого? Разумеется , от [PERSON]...»; «...Адвокатам семьи [PERSON] тоже приходитея несладко. И если бы только их «бомбили» разнообразными заявлениями в правоохранительные органи, обвиняя В «создании преступной группы», «давлении на суд» и прочих грехах! Нет, все гараздо серьезнее. Так, в феврале 2016 года после одного из судебных заседаний [PERSON] швырнула в лицо адвокату [PERSON] какой-то белый порошок, визвавший химический ожог лица, который квалифицировали как легкие телесные повреждения. А 16 сентября того же года сгорела машина адвоката [PERSON], и тоже открыто уголовное дело, по которому нет никаких результатов. Скажете, что машину могли поджечь неизвестные хулиганы? Тогда как обгяснить то, что ровно через неделю точно так же сгорает автомобиль адвоката [PERSON], который тоже занимался делами семьи [PERSON]? Совпадение?...»; «...Между тем в деле о нападении в суде десятки свидетелей видели, как [PERSON] задержал адвоката [PERSON] в коридоре Апелляционного суда Киева, а [PERSON] бросила ему в лицо едкий порошок. Почему же зависло столь очевидное дело? Не потому ли, что следствие боится связываться с заместителем начальника Главного контрольного департамента Администрации президента Украины?. . .» такою, що є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Відповідно до ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. П. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року роз`яснено, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як слідує із роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 р. №4 (із наступними змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У відповідності до роз`яснень п. 5 та п. 9 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Беручи до уваги встановлені у судовому засіданні обставини, суд вважає, що діями відповідача [PERSON] заподіяно моральну шкоду, оскільки поширення відповідачем у своїй статті описаної недостовірної інформації призвело до моральних страждань позивача, а також применшило і зневелювало її здобутки на державній службі та як громадянки України із активною та патріотичною позицією. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує в сукупності негативні наслідки, які настали для позивача, характер та обсяг її страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнала позивач, ступінь вини відповідача, її майновий стан, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає за можливе позовні вимоги у частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково та для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди стягнути із відповідача у її користь 10000, 00 гривень. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача понесені позивачем судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial