Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати недостовірною та такою, що порушує її право на повагу до її гідності, честі та недоторканності ділової репутації інформацію, розповсюджену відповідачами в присутності працівників магазину мережі Близенько» на [ADDRESS] та у письмовій заяві, адресованій директору мережі магазинів «Близенько» у м. Львові щодо ніби-то її захворювання туберкульозом; зобов`язати відповідачів спростувати поширену ними недостовірну інформацію шляхом озвученння спростування у присутності колективу магазину «Близенько», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та направлення письмової заяви на ім`я директора мережі магазину «Близенько» у м. Львові; стягнути з відповідачів солідарно моральну шкоду у розмірі 100\~000 грн та сплачений судовий збір у розмірі 2\~481,00 грн та 992,40 грн і витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15\~000 грн. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що відповідачі у справі є її сусідами. В ході конфлікту між нею та відповідачами, який мав місце 24.07.2022 року, відповідачі погрожували прийти за місцем її роботи та домогтись її звільнення. 25.07.2022 року о 08.05 год. відповідачі прибули за місцем її роботи у магазин « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] та стверджуючи у присутності працівників магазину та відвідувачів, що вона та її сім`я хворіє відкритою формою туберкульозу, а також образливо висловлюючись щодо неї з приводу проживання із чоловіком без реєстрації шлюбу, образили її честь, гідність та ділову репутацію. Крім того, відповідачі також звернулись із письмовою заявою до головного офісу мережі магазинів «Близенько», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якій стверджували, що вона та члени її сім`ї хворіють відкритою формою туберкульозу та вимагали її звільнення з роботи, що суперечить прийнятим у суспільстві принципам етики та моралі. Для спростування неправдивої інформації та підтвердження свого права на допуск до роботи змушена була додатково здавати відповідні аналізи у медзакладі. Позивач вказує, що внаслідок поширення відповідачами недостовірної інформації щодо стану її здоров`я завдано шкоди її немайновим правам, зокрема створено негативну оцінку її особи в очах оточуючих, чим порушено її честь, гідність, ділову репутацію та завдано моральну шкоду. Просить позов задоволити. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 12.10.2022 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та позивачу роз`яснено порядок та строк усунення недоліків позову. 24.10.2022 року на виконання ухвали від 12.10.2022 року про залишення позовної заяви без руху, позивачем подано до суду письмову заяву про усунення недоліків позову. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10.11.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Відповідачів належним чином повідомлено про розгляд вказаної справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками рекомендованою поштовою кореспонденцією, роз`яснено право, порядок та строки подання відзиву на позовну заяву. 22.12.2022 року поштовим зв`язком на адресу суду отримано відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якому заявлені [PERSON] позовні вимоги заперечила у повному обсязі, у задоволенні позову просили відмовити. Відповідач вказує, що ними дійсно скеровувалась 25.07.2022 року заява до керівництва мережі магазинів «Близенько» з інформацією про відомі їм факти, а саме факт перенесення інфекційного захворювання членами сім`ї позивача та середовище, у якому проживає позивач. Інших форм звернення чи поширення такої інформації відповідачами не здійснювалось. При цьому, у заяві не йдеться про хворобу позивача, жодної інформації про стан здоров`я позивача заява вона не містить, а тому вважає позовні вимоги є штучно сформованими. Заперечила покликання позивача на порушення її ділової репутації, оскільки вона не перебуває у трудових відносинах із ПП «Мережа-Сервіс Львів» та не працює у магазині мережі «Близенько», на підтвердження чого просила витребувати в ГУ Пенсійного фонду інформацію з приводу загальнообов`язкового страхування позивача. Вимоги щодо стягнення моральної шкоди жодним чином необгрунтовані та не підлягають до задоволення, оскільки причинний зв`язок між діями відповідачів та перебуванням надалі позивача на лікуванні нею не доведені. Просила також витребувати з Центру легеневого здоров`я інформацію щодо перебування на стаціонарному лікуванні чи на обліку із діагнозом «туберкульоз» членів сім`ї та співмешканця позивача та проводити розгляд справи із повідомленням (викликом) сторін. 02.01.2023 року до суду подано відповідь на відзив, в якій позивач заперечила проти заявленого клопотання відповідача про витребування з ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області інформації щодо її працевлаштування, оскільки в матеріалах справи міститься відповідь директора ПП «Мережа-Сервіс Львів» щодо надання копії отриманої ними заяви відповідачів від 25.07.2022 року та відеозапису з місця події, зі змісту якої вбачається, що у випадку відсутності трудових відносин між ПП «Мережа-Сервіс Львів» та нею у наданні такої інформації керівництвом ПП «Мережа-Сервіс Львів» було б відмовлено та повідомлено про відсутність такого працівника. Покликання у відзиві на позовну заяву, що надіслана відповідачами заява від 25.07.2022 року не розповсюджувала інформацію про її захворювання на туберкульоз, та не стосувалась її особисто, а лише родичів не відповідає дійсності, оскільки, зважаючи на специфіку захворювання та факт проживання все життя разом з родичами за однією адресою, викладена у заяві від 25.07.2022 року відповідачами інформація про захворювання туберкульозом членів її сім`ї та неприпустимість допущення її до роботи із хлібобулочними виробами є фактичним розповсюдженням у завуальованій формі інформації про її стан здоров`я та захворювання туберкульозом. Саме такий виклад інформації відповідачами створив для неї негативні наслідки та завдав шкоди немайновим правам порушивши честь, гідність та ділову репутацію, оскільки у зв`язку із підозрами роботодавця щодо стану її здоров`я була змушена здавати додаткові аналізи для підтвердження факту відсутності захворювання та не була допущена до роботи до отрмання результату. Просила розгляд справи здійснювати у судовому засіданні з викликом сторін та викликати і допитати у судовому засіданні свідків. Частиною 1\~ст. 277 ЦПК України\~визначено, що питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін. Заявляючи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін позивач та відповідачі зі своєї сторони обгрунтовують таке необхідністю виклику та допиту свідків у справі. Так, позивач у позовній заяві зазначає як свідків [PERSON] та [PERSON] , однак суд звертає увагу на те, що заявлене клопотання позивача не містить жодного обгрунтування необхідності виклику вказаних свідків та які саме відомості щодо предмету спору у даній справі можуть повідомити такі свідки, у зв`язку із чим ухвалою судді від 10.11.2022 року про відкриття провадження судом вирішено розгляд справи проводит в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач [PERSON] в свою чергу заперечуючи проти клопотання позивача щодо виклику свідків, вказує, що такі є близькими товаришами позивача, що може підтвердити свідок зі сторони відповідачів - [PERSON] , як і факт неприязних відносин між позивачем та відповідачами, просила розгляд справи проводити з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання. Разом з тим, предметом спору у даній справі є захист честі та гідності внаслідок поширення недостовірної інформації, а відповідно до положень, викладених в ч. 1 ст.\~69, ст.\~76, ч.1 ст.90 ЦПК України, свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.\~ Відтак, зважаючи на характер заявлених позовних вимог в межах зазначеної справи, судом не встановлено належних підстав для задоволення клопотань сторін про виклик та допит свідків. Крім того, згідно ч. 6\~ст. 279 ЦПК України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Враховуючи, що заявлені позовні вимоги про захист честі, гідності та ділової репутації, стосуються вимог, які розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження, ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму доходів громадян, а тому дана цивільна справа відноситься до категорії малозначних справ і підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, беручи до уваги, що сторони скористались наданими їм процесуальними правами на подання аргументів, заяв, клопотань на відстоювання власної позиції, підстав, які б перешкоджали розглядати дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін судом не встановлено, суд приходить до переконання, що для повного та всебічного встановлення обставин справи немає необхідності проведення судового засідання з повідомленням сторін, а тому у задоволенні таких клопотань слід відмовити. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178\~ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, на які покликаються сторони та оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Відповідно до\~статті 201 ЦК України\~передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Згідно\~статті 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Статтею 299 ЦК України\~передбачено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільної оцінки її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пленум Верховного Суду України в п. 15\~постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~(далі\~Постанова) роз`яснив судам, що при розгляді зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Позивач звертаючись до суду із позовом про захист честі, гідності та ділової репутації вказує, що 25 липня 2022 року відповідачі у справі, які є її сусідами, прибувши за місцем її праці, у магазин «Близенько» на [ADDRESS] , в присутності працівників магазину та відвідувачів, образили її честь, гідність та ділову репутацію стверджуючи, що вона та члени її сім`ї хворіють відкритою формою туберкульозу та ображаючи її. Крім того, відповідачі звернулись до головного офісу мережі магазинів «Близенько», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] із письмовою заявою, в якій вказали, що вона проживає у сім`ї, члени якої хворіли та хворіють відкритою формою туберкульозу та вимагали її звільнення, у зв`язку із чим, попри те, що вона не хворіє будь-якою формою туберкульозу, була змушена додатково здавати аналізи для спростування неправдивої інформації відповідачів та отримання дозволу на її допуск до роботи. В матеріалах вказаної цивільної справи міститься копія заяви від 25.07.2022 року за підписами [PERSON] , [PERSON] , наданої на запит адвоката Гринди І. І. в інтересах [PERSON] виконавчим директором Приватного підприємства «Мережа-Сервіс Львів», згідно якої [PERSON] та [PERSON] доводили до відома директора мережі магазинів «Близенько» м. Львів про те, що «у мережі магазинів «Близенько» працює на випічці хлібобулочної продукції гр. [PERSON] , яка проживала і проживає в колі своєї сім`ї, члени якої хворіли і померли від відкритої форми туберкульозу. А також, [PERSON] є в тісному контакті та проживає разом зі своїм співмешканцем [PERSON] , який хворіє туберкульозом. Дана ситуація є неприпустимою при виготовленні і випічці нею хлібобулочних виробів і фасуванні інших товарів, так як несе загрозу здоров`ю покупців.». Просили прийняти міри по даному факту. Згідно відповіді виконавчого директора Приватного підприємства «Мережа-Сервіс Львів» В. Шайнера, вказана заява надійшла на адресу ПП «Мережа-Сервіс Львів» у поштовому відправленні 27 липня 2022 року. Як вбачається із результатів лабораторних досліджень медичної лабораторії «Мед Лаб» від 18.08.2022 року показник [PERSON] Mycobacterium tuberculosis (туберкульоз) негативний. Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву зазначає, що відповідачами дійсно скеровувався лист до керівництва мережі магазинів «Близенько» з інформацією про відомі їм дані, а саме факт перенесення членами сім`ї позивача інфекційного захворювання, однак наполягає, що у поданій ними заяві не йдеться про хворобу позивача, жодної інформації про стан здоров`я позивача така заява не містить, а тому позовні вимоги [PERSON] є штучно сформованими. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно змісту ст. 6\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про захист\~гідності та\~честі фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної та\~юридичної особи» позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Тобто, законодавцем перебачено також право фізичної особи вимагати спростування недостовірної інформації навіть у випадку, коли вона поширена\~стосовно інших осіб, однак таке поширення неправдивої інформації стосовно членів сім`ї фізичної особи повинно порушувати особисті немайнові права саме цієї фізичної особи. Судом не беруться до уваги заперечення відповідача щодо відсутності факту поширення інформації про стан здоров`я саме позивача, оскільки судом беззаперечно встановлено факт надіслання відповідачами заяви від 25.07.2022 року, при цьому згідно змісту скерованої заяви, предметом такої було повідомлення про проживання позивача в сім`ї, члени якої хворіють інфекційною хворобою, а тому, зважаючи на специфіку поширення такого захворювання, сторонніми особами презюмується, що позивач є потенційним його носієм, у зв`язку із чим відповідачами у поданій ними роботодавцю позивача заяві наголошувалось про неприпустимість участі останньої при виготовленні продукції магазину через загрозу здоров`ю покупців, тобто у даному випадку, навіть виходячи із позиції поширення відповідачами відомостей про інфекційну хворобу щодо третіх осіб (членів сім`ї), такі відомості безпосередньо стосується особистих немайнових прав позивача, оскільки інформація щодо висвітлює саме позивача з негативної сторони за відсутності будь-яких доказів на підтвердження обставин, доведених до відома інших осіб шляхом надсилання письмової заяви. Щодо заявленого відповідачем клопотання про витребування з Головного управління Державного Пенсійного фонду України у Львівській області відомостей щодо працевлаштування позивача, оскільки на думку відповідачів між [PERSON] та ПП «Мережа-Сервіс Львів» відсутні трудові відносини та про підставність перебування позивача у магазині мережі «Близенько» їм невідомо, суд не вбачає доцільності витребування такої інформації, оскільки як вбачається із наявної в матеріалах справи відповіді виконавчого директора ПП «Мережа-Сервіс Львів» при наданні відповіді на адвокатський запит за фактом заяви від 25.07.2022 року Приватним підприємством «Мережа-Сервіс Львів» жодним чином не спростовується інформація щодо характеру трудових відносин із позивачем, в інтересах якої подавався такий запит, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити. Щодо клопотання сторони відповідачів про витребування з Центру легеневого здоров`я інформації про перебування на стаціонарному лікуванні чи на обліку з діагнозом «туберкульоз» членів сім`ї позивача, таке не підлягає до задоволення, оскільки відповідно до ч. 2\~ст. 11 Закону України «Про інформацію»\~не допускаються\~збирання,\~зберігання,\~використання та\~поширення конфіденційної\~інформації про\~особу без\~її згоди,\~крім випадків,\~визначених законом,\~і лише\~в інтересах\~національної безпеки,\~економічного добробуту\~та захисту\~прав людини.\~До конфіденційної\~інформації про\~фізичну особу\~належать,\~зокрема,\~дані про\~її національність,\~освіту,\~сімейний стан,\~релігійні переконання,\~стан здоров`я,\~а також\~адреса,\~дата і\~місце народження,\~крім того перелічені у клопотанні особи, щодо яких відповідач просить витребувати медичну інформацію, не є учасниками вказаної справи. Частиною 1, 3 ст. 286 ЦК України передбачено, що фізична особа\~має право\~на таємницю\~про стан\~свого здоров`я,\~факт звернення\~за медичною\~допомогою,\~діагноз,\~а також\~про відомості,\~одержані при\~її медичному\~обстеженні,\~фізична особа\~зобов`язана\~утримуватися від\~поширення інформації,\~зазначеної у\~частині першій\~цієї статті,\~яка стала\~їй відома\~у зв`язку\~з виконанням\~службових обов`язків\~або з\~інших джерел. Відтак, за наведеного у задоволенні клопотання відповідача про витребування медичної інформації про стан здоров`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у вказаній справі слід відмовити. Відповідно до положень ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Стаття 302 ЦК України встановлює обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Тобто, перед тим як поширити непідтверджену інформацію негативного змісту щодо особи потрібно вжити певних заходів, щоб перевірити достовірність інформації, яка підлягала розголошенню, та не допустити порушення прав, свобод і законних інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» за винятком наклепу, оціночними судженнями, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. В даному випадку встановлено, що викладена відповідачами у заяві від 25.07.2022 року інформація, яка стосувалась стану здоров`я безпосередньо і позивача, не була ними перевірена та у зв`язку із подальшим скеруванням такої заяви директору мережі магазинів «Близенько» у м. Львові відбулось поширення недостовірної інформації, чим допущено порушення немайнових прав позивача. Зазначена інформація також не може бути розцінена як оціночне судження в розумінні ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», оскільки не містить у собі винятково оціночні судження та не є такою, де використовуються мовні засоби, зокрема гіперболи, алегорії, сатири, а навпаки містить фактичні твердження, які у подальшому стали предметом для додаткової перевірки позивача, при цьому, будь-яких доказів перевірки та доведеності, викладених відповідачами тверджень заява не містила. Вирішуючи питання про вибір способу захисту особистого немайнового права необхідно керуватись роз`ясненнями, викладеними у п. 3, 25 Постанови Пленуму, в яких, серед іншого зазначено наступне: вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права захист честі, гідності та на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві; разом з тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація, а її наслідком має бути досягнення максимальної ефективності, за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). Так, відповідно до статей 94, 277 ЦК України, фізична чи юридична особа,\~особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з ч. 4 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Також, за ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відтак, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині щодо визнання недостовірною інформації, розповсюдженої відповідачами [PERSON] та [PERSON] у письмовій заяві від 25.07.2022 року, адресованій директору мережі магазинів «Близенько» у м. Львові, згідно змісту якої [PERSON] несе загрозу здоров`ю покупців, оскільки проживає та перебуває у тісному контакті із членами сім`ї, які хворіли та хворіють відкритою формою туберкульозу підлягають до задоволення. При цьому, враховуючи спосіб поширення у даному випадку вищенаведеної інформації, а саме шляхом надсилання письмової заяви, підставною є вимога позивача про зобов`язання відповідачів спростувати недостовірну інформацію у такому ж порядку, а саме шляхом надсилання відповідачами письмової заяви із спростуванням на ім`я директора мережі магазинів «Близенько» у м. Львові. В частині позовних вимог [PERSON] про визнання недостовірною інформації розповсюдженої в присутності працівників магазину «Близенько» на [ADDRESS] та зобов`язання відповідачів спростувати таку інформацію у присутності колективу магазину «Близенько» у [ADDRESS] суд зазначає таке. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. В обґрунтування заявлених позовних вимог в частині поширення відповідачами недостовірної інформації 25.07.2022 року за місцем її роботи у магазині «Близенько» на [ADDRESS] у присутності працівників магазину та покупців позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що така подія мала місце. В матеріалах справи містяться довідка про результати проведення перевірки ІТС ІП НПУ: № 11080 від 25.07.2022 року за фактом звернення [PERSON] з приводу події, яка мала місце 25.07.2022 року, зокрема суть звернення працівниками поліції зафіксовано, що заявниця просить прийняти міри до сусідки [PERSON] та гр. [PERSON] , які 25.07.2022 року о 08.05 год. прибули на її робоче місце на [ADDRESS] , ображали її гідність, здійснювали на неї наклеп керівнику та за результатами розгляду встановлено, що подана інформація знайшла своє підтвердження частково та відповідь Відділу поліції № 1 від 01.08.2022 року, згідно якої в ході проведення детальної перевірки встановлено, що в ситуації, яка склалась ознак кримінального чи адміністративного правопорушення не виявлено. Із змісту представлених документів суд позбавлений можливості встановити та перевірити, викладені позивачем обставини у позовній заяві конкретно щодо розповсюдження 25.07.2022 року відповідачами недостовірної інформації про стан здоров`я у присутності як працівників магазину, так і його відвідувачів, оскільки такі довідка та відповідь містять лише загальний виклад відомостей. Дослідивши представлені стороною позивача відеофайли на флеш накопичувачі, який долучено до відповіді на відзив, суд приходить до висновку, що такий не може бути взятий до уваги як належний та допустимий доказ, оскільки з наявних відео неможливо ідентифікувати учасників, відсутні будь-які відомості щодо дати, часу, місця події, крім того не відповідає вимогам, передбаченим ст. 100 ЦПК України та не містить необхідних реквізитів електронного доказу, визначених\~ Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг». Так, згідно\~ст. 100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до\~Закону України "Про електронні довірчі послуги". Статтею 7 Закону\~ України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» визначено, що оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до\~Закону України "Про електронні довірчі послуги". До того ж, окремо слід звернути увагу на те, що на флешносії наявне також відео з камер спостереження, з якого вбачається, що таке здійснено із монітора персонального комп`ютера, разом з тим, як вбачається із відповіді ПП «Мережа-Сервіс Львів» від 24.082022 року на адвокатський запитт щодо надання копії відео події повідомлено, що таке відеонадати немає можливості, оскільки станом на день отримання запиту відеозаписи із магазину за 24 липня 2022 року не збереглися. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини другої\~статті 16 ЦК України\~визначено способи захисту\~цивільних прав та інтересів, в тому числі\~п. 9 передбачено\~відшкодування моральної шкоди. За приписами\~ст. 280 ЦК\~якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до ч. 1, ч.2\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.\~Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;\~4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За змістом\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Тобто, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, яка полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. У пункті 3\~Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до\~чинного\~законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Враховуючи встановлення судом факту поширення відповідачами недостовірної інформації щодо [PERSON] , що спричинило для неї певні негативні наслідки, наведене свідчить про приниження її честі та гідності та відповідно заподіяння позивачці моральної шкоди, яка полягала у душевних переживаннях з приводу самої події, приниженні честі та гідності позивачки. Позивачем заявлено позовну вимогу про солідарне стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 100\~000 грн, разом з тим, враховуючи те, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд повинен враховувати вимоги розумності та справедливості, а сам розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку з порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди. Тому, враховуючи засади виваженості, добросовісності та розумності, а також співмірності грошового відшкодування із характером та тривалістю заподіяння відповідачем такої шкоди, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимогу позивача та визначити йому розмір морального відшкодування у сумі 6\~000 грн. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). У відповідності до\~вимог ст. 141 ЦПК України, згідно якої у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідачів на користь позивача слід порівно стягнути 208,40 грн сплаченого судового збору. Також, представником позивача позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів вартості понесених витрат з надання правової допомоги у розмірі 15 000 грн. За змістом частини восьмої\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. У відповідності\~до п.\~3\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до\~статті 19 Закону № 5076-VI\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з положеннями частин першої-четвертої\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За змістом ч. 5, 6 ст.137 ЦПК України в разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачі заперечуючи проти заявленої суми правової допомоги вказують на необхідність підтвердження не очікуваного (гіпотетичного) розміру витрат, а фактично понесені витрати на послуги правової допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8\~ст.141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Поруч з цим, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Відповідно до висновку Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду Верховного Суду викладеного у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Встановлено, що згідно договору від\~17\~серпня 2022\~року про\~надання правничої\~допомоги,\~укладеного між\~ [PERSON] та\~адвокатом Гриндою\~Іванною Іванівною,\~а також\~ордера на\~надання правничої\~(правової)\~допомоги позивачу\~надавалась професійна\~правова допомога\~адвокатом Гринда\~І.\~І.\~та згідно\~квитанції №\~3045402\~погоджено вартістьпослуг професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 15\~000 грн. Частиною 5\~ст. 137 ЦПК України\~встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. В постанові № 908/2702/21 від 12.01.2023 року Верховний Суд також зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору не повинен бути не пропорційним до предмета спору. Суд із врахуванням конкретних обставин, зокрема і ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Дослідивши надані докази на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, враховуючи складність справи, розгляд якої проводився у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику у судові засідання та фактично виконаними адвокатом робіт (наданих послуг), часові, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), орієнтовному обсягу наданих робіт (послуг) суд приходить до висновку про неспівмірність заявленого розміру витрат у розмірі 15\~000 грн. Відтак, беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд приходить до висновку за необхідне зменшити розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до 5\~000 грн, оскільки на думку суду, виходячи із складності даної справи саме такий розмір витрат правової допомоги є необхідним і неминучим для позивача [PERSON] , яка була змушена до залучення професійної допомоги адвоката.

Outcome: dismissed