Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] , звернулася до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості з заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог вказала про те, що позивач з 17.08.2018 року працювала у відповідача на посаді укладальника-пакувальника. Відповідно до наказу № 14/к від 09.02.2023 року ТОВ «Роменський завод продтоварів» позивача було звільнено з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. При цьому, всупереч нормам чинного законодавства, ТОВ «Роменський завод продтоварів» не провело повний розрахунок по заробітній платі із позивачем у день звільнення. Згідно розрахункового листка ТОВ «Роменський завод продтоварів» заборгованість по нарахованій та невиплаченій заробітній платі станом на лютий 2023 становить 50 746,32 грн. Тому, просила суд стягнути з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 50 746,32 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2147,20 грн. Ухвалою суду від 13 лютого 2023 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідно до вимог ст.ст. 19, 279\~ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомленням учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 189к від 17.08.2018 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів» [PERSON] було прийнято на посаду укладальника-пакувальника з 17.08.2018 року. Відповідно до наказу № 14/к від 09.02.2023 року ТОВ «Роменський завод продтоварів» [PERSON] було звільнено з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Згідно з розрахункового листка ТОВ «Роменський завод продтоварів» заборгованість по нарахованій та невиплаченій заробітній платі станом на лютий 2023 становить 50 746,32 грн. Статтею 43\~Конституції України передбачено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до статті 2 КЗпП працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У статті 116 КЗпП України зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що в день звільнення позивачу, в порушення ст.116 КЗпП України, не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі. ТОВ «Роменський завод продтоварів» станом на лютий 2023 рік заборгував по виплаті заробітної плати [PERSON] 50 746,32 грн. З огляду на викладене, порушене право позивача підлягає захисту та суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити, стягнувши з ТОВ «Роменський завод продтоварів» на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 50 746,32 грн. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу при оформлені позову до суду, суд встановив наступне. Згідно з частинами першою, третьою статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Так, при розгляді справи та захисті своїх прав у суді, позивачем понесені витрати на професійну правову допомогу у розмірі 2147,20 грн., що підтверджується розрахунком розміру витрат на правничу допомогу від 10.02.2023 року, актом приймання-передачі наданих послуг від 10.02.2023 року, договором про надання правової допомоги від 10.02.2023 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення витрат на оплату правничої допомоги у сумі 2147,20 грн. підлягають задоволенню повністю, так як заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Позивач у відповідності до положень п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення заробітної плати, тому відповідно до положень ст.141\~ЦПК України судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп. за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved