Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

Представник позивача, адвокат Губар А. Л., в інтересах [PERSON] подав до суду вказаний позов, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що 3 квітня 2022 року об 15-10 год. у м. Кривий Ріг по вул. Десантній водій [PERSON] , керуючи автомобілем "АудіА6" н. з. [NUMBER] перестроювався з крайньої правою смуги для руху у крайню ліву смугу та не переконався, що це буде безпечним, не надав дорогу транспортному засобу "Тойота Ауріс" н. з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що рухався у попутному напрямку по тій смузі на яку він перестроювався, в результаті чого відбулось зіткнення, чим спричинив [PERSON] порушив п. 10.1, 10.3 ПДР, за що за ст. 124 КУпАП [PERSON] постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 травня 2023 року визнано винним. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована в порядку страхування обов`язкової цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому за приписами п. 22.1 ст. 22, пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач з метою відшкодування завданих внаслідок ДТП матеріальних збитків, які полягають у витратах на відновлювальний ремонт транспортного засобу, звернувся до МТСБУ із заявою про здійснення регламентної виплати, за результатами розгляду якої МТСБУ прийняло рішення про здійснення регламентної виплати в розмірі 13442,18 грн., яка була виплачена позивачу. В той же час за висновком експерта від 30 грудня 2022 року судовим експертом визначено розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Тойота Ауріс" н. з. [NUMBER] внаслідок ДТП, що становить 51263,20 грн. Отже відповідач зобов`язаний її відшкодувати, як особа, яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, завдану шкоду, зменшений на 13442,18 грн., тобто суму регламентної виплати МТСБУ, що відповідно становить 37821 грн. Окремо зазначав, що протягом тривалого часу він з квітня 2022 року по теперішній час позбавлений можливості користуватись своїм транспортним засобом у зв`язку з його пошкодженням внаслідок ДТП. Так він не міг здійснювати відновлювальний ремонт у зв`язку з невирішеним питанням щодо здійснення регламентних виплат та відмови відповідача добровільно здійснити компенсацію матеріальних збитків. Отже, позивач тривалий час позбавлений можливості пересуватися у власному автомобілі, змушений користуватись громадським транспортом, змінивши звичний уклад свого життя. Таким чином внаслідок спричинення відповідачем механічних пошкоджень автомобіля позивача [PERSON] також спричинив моральні страждання [PERSON] . Виходячи зі ступеня душевних страждань, їх характеру, позивач вважає справедливою сумою відшкодування завданої йому немайнової шкоди грошову суму в розмірі 33500 грн. (5 х 6700 грн. = 33500 грн.). Додавав, що він поніс судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1073,60 грн., витрат на експертизу в сумі 3500 грн., витрат на професійну правничу допомогу, які орієнтовно будуть складати 5000 грн., докази понесення яких за ч. 8 ст. 141 ЦПК будуть позивачем подані до суду до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок завданої матеріальної шкоди - 37821 грн., в рахунок завданої немайнової шкоди - 33500 грн., поклавши на [PERSON] відшкодування позивачу понесених ним судових витрат. Не погоджуючись із позовом, [PERSON] подав відзив, де вказував, що представник позивача не навів попередню вартість судових витрат та не зазначив правові підстави відшкодування моральної шкоди. Також за постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 травня 2022 року винними в скоєнні ДТП визнані обидва водії, [PERSON] та [PERSON] , через що незрозуміло, чому представник позивача визначає ступінь вини відповідача у 100%, з чим не погоджується, оскільки ступень вини при наявності обопільної провини визначається судом. Таким чином, оскільки [PERSON] не виконав вимоги п. 13.1 ПДР, не вибравши безпечної швидкості та дистанції, внаслідок чого [PERSON] не міг впливати своїми діями на безпеку руху, тому вважає, що ступень вини в ДТП водія [PERSON] може становити не більш 10%, а [PERSON] відповідно 90%. Крім того стверджував, що дослідження експерта від 30.12.2022 р. не відповідає вимогам ст. 102 ЦПК в частині осіб, присутніх при проведенні експертизи. Крім того він зазначав, що позивач не довів завдання йому немайнової шкоди. Просив суд відмовити у позові [PERSON] повністю. Відповідаючи на відзив, представник позивача подав відповідь на відзив, де вказував, що посилання відповідача на положення ст. 1193 ЦК є недоречним, як підставі для зменшення суми компенсації завданої матеріальної шкоди до 10%, оскільки груба необережність потерпілого не була доведена, як й доказів непереборної сили. Також вказував, що за п. 5.2 Розділу V «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 р. № 142/5/2092, в разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Тому відповідач, який викликався судовим експертом на місце проведення технічного огляду транспортного засобу позивача, не скористався своїм правом бути присутнім на огляді. Додавав, що за принципом «jura novit curia» («суд знає закони»), тому визначити правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, покладено саме на суд, з посиланням на правову позицію у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 904/5726/19. Крім того стверджував, що розмір компенсації завданої позивачу неправомірними діями відповідача моральної шкоди було визначено кратно до мінімальної заробітної плати на дату звернення до суду з позовом, виходячи зі ступеня та характеру душевних страждань, тому заперечив доводи відповідача щодо необгрунтованості розміру таких вимог. Отже, просив суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити повністю. Ані позивач, [PERSON] , ані представник позивача, адвокат Губар А. Л., у судове засідання не з`явились, надавши заяву з проханням вирішити справу за їх відсутності, підтримуючи позов та наполягаючи при цьому на задоволенні заявлених позовних вимог, зазначаючи також з посиланням на ч. 8 ст. 141 ЦПК, що ними будуть подані докази на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу адвоката. Відповідач, [PERSON] , та представник відповідача, адвокат Цепелєв Ю. М., у судовому засіданні заперечували проти задоволення заявлених позовних вимог [PERSON] . Так адвокат Цепелєв Ю. М. вказував, що вина у спричиненні ДТП, яка трапилась 3 квітня 2022 року між автомобілями "АудіА6" під керуванням відповідача та «Тойота Ауріс" під керуванням позивача, є обопільною обох водіїв, тому у такому разі за п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин ДТП. При цьому, посилаючись на відзив, вказував, що основна провина у наслідках ДТП від 3 квітня 2022 року лежить на позивачі, оскільки дії відповідача не приводили до створення аварійної ситуації. Додавав, що відповідач також зазнав матеріальної шкоди, тому вимушений був нести витрати з відновлення належному йому автомобіля. Враховуючи наведене та оскільки МТСБУ сплатило позивачу регламентну виплату, то вважав, що [PERSON] вже було компенсовано завдану 3 квітня 2022 року майнову шкоду. Крім цього вказував, що моральна шкода, заявлена позивачем, ним не була доведена. Стверджував, що за відсутності доказів понесення позивачем витрат на послуги адвоката, вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача 5000 грн. на правничу допомогу є недоведеними. Отже, просив суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] повністю. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Суд встановив, що відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.05.2022 р. по справі № 212/1943/22 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] були обидва визнані винними у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з накладенням на них стягнення в межах санкції даної статті. Так у постанові Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.05.2022 р. по справі № 212/1943/22 суд дійшов висновку, що 3 квітня 2022 року об 15-00 години у місті Кривий Ріг, Покровському районі по вулиці Десантна, 1а, водій [PERSON] , керуючи автомобілем "Toyota Auris" н. з. [NUMBER] , був неуважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, розміткою, не дотримався безпечної дистанції, в результаті здійснив наїзд на транспортний засіб "Audi А6" н. з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження, чим [PERSON] порушив п. 2.3 (б), 13.1 ПДР. Також 3 квітня 2022 року об 15-10 год. у місті Кривий Ріг в Покровському районі по вулиці Десантній, 1а, водій [PERSON] керуючи автомобілем "Audi A6" н. з. [NUMBER] , перестроювався з крайньої правою смуги для руху у крайню ліву смугу та не переконався, що це буде безпечним, не надав дорогу транспортному засобу "Toyota Auris" н. з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що рухався у попутному напрямку по тій смузі, на яку він перестроювався, в результаті чого відбулось зіткнення, чим своїми діями [PERSON] порушив п. 10.1, 10.3 ПДР. При цьому постановами Дніпровського апеляційного суду від 14 червня 2022 року та від 30 серпня 2022 року була залишена без змін постанова Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.05.2022 р. по справі № 212/1943/22 відносно [PERSON] та [PERSON] . На підставі змісту ч. 6 ст. 82 ЦПК постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої вона ухвалена, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, є такими що не потребують доказування факт наявності провини як [PERSON] , так й [PERSON] у спричинені ними ДТП, що сталась 3 квітня 2022 року між автомобілями під їх керуванням, "Toyota Auris" н. з. [NUMBER] та "Audi А6" н. з. [NUMBER] відповідно. Згідно із листом від МТСБУ вбачається, що за зверненням [PERSON] щодо ДТП від 3 квітня 2022 року за участі автомобіля "Тойота Ауріс" н. з. [NUMBER] була прийнято рішення про проведення регламентної виплати на суму 13442,18 грн., яку отримав позивач. За клопотанням представника позивача на підставі договору від 7 грудня 2022 року ФОП [PERSON] підготував висновок судового експерта № Д15/12/22 від 30.12.2022 року за результатом проведення транспортно-товарознавчої експертизи, з якої вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Тойота Ауріс" н. з. [NUMBER] внаслідок ДТП, що сталась 03.04.2022 року, складає 51263,20 грн., враховуючи вартість ремонтних робіт, матеріалів, замінених деталей та коефіцієнт фізичного зносу, з долученням до висновку калькуляції, фото таблиці та протоколу огляду транспортного засобу. Суд при цьому зауважує, що не погоджуючись із висновком судового експерта, наданого стороною позивача, відповідач не спростував його жодними доказами, а посилання на те, що таке дослідження було проведено без участі [PERSON] не доводить того факту, що в протилежному разі висновок судового експерта від 30.12.2022 р. був іншим. У свою чергу за товарним чеком від 20.09.2022 року, долученим до справи відповідачем, вбачається, що на замовлення [PERSON] ФОП [PERSON] було продано деталі (задній бампер, глушник) та виконано роботи (встановлення глушника, встановлення й фарбування бамперу) щодо автомобіля Audi A6 C6 на загальну суму 15574 грн. Суд вказує, що згідно із ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) майнова шкода, яка заподіяна неправомірними діями майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. За ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. На підставі ч. 1 ст. 1188 ЦК шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. За п. «А» ч. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). На підставі переліченого суд посилання представника відповідача на положення ст. 1193 ЦК відкидає, оскільки вони визначають врахування вини та грубої необережності потерпілої особи й матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди. Натомість, спірні правовідносини врегульовані п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК через наявність вини обох учасників ДТП (сторін по справі), діяльністю яких було завдано шкоди, тому розмір відшкодування у такому разі визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. У свою чергу, виходячи з наведеного вмотивування, суд не може погодитись із позицією представника позивача щодо необхідності стягнути з відповідача на користь [PERSON] 100% від залишку невідшкодованих збитків позивачу внаслідок ДТП від 3 квітня 2022 року, оскільки постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 16 травня 2022 року винними в скоєнні такої ДТП були визнані обидві сторони, [PERSON] та [PERSON] . У цьому сенсі суд враховує, що згідно із п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Також на підставі п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Таким чином обов`язок по відшкодуванню заподіяної шкоди позивачу покладається на відповідача відповідно до ступеня вини кожного з учасників ДТП та визначається судом у відповідній частці. Судом при вирішенні справи було враховано вину обох водіїв під час ДТП від 3 квітня 2022 року, положення п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», проведення МТСБУ на користь [PERSON] регламентної виплати та проведення відповідачем ремонтних робіт автомобіля "Audi А6" н. з. [NUMBER] , яким він керував 3 квітня 2022 року в момент ДТП. Отже, оскільки вина за вчинення ДТП від 3 квітня 2022 року полягала у порушенні ПДР зі сторони обох водіїв, сторін по справі, то суд вважає, що за позовом [PERSON] слід визначити йому розмір матеріального відшкодування в сумі саме 50% вартості спричиненого автомобілю "Toyota Auris" н. з. [NUMBER] матеріального збитку, встановленої за висновком експерта від 30.12.2022 р. Аналогічна правова позиція була викладена Миколаївським апеляційним судом по справі № 487/7438/18. При цьому посилання адвоката Цепелєва Ю. М. на те, що по даній справі слід визначити ступінь вини в ДТП від 3 квітня 2022 року [PERSON] в розмірі 10%, а [PERSON] - 90% суд відкидає, оскільки така позиція не була доведена наявними доказами по справі. Таким чином, оскільки вартість матеріального збитку, завданого [PERSON] через пошкодження автомобіля "Тойота Ауріс" н. з. [NUMBER] внаслідок ДТП від 03.04.2022 р. складає 51263,20 грн., він отримав від МТСБУ регламентну виплату на суму 13442,18 грн. через пошкодження такого автомобіля, то розмір матеріального відшкодування позивачу відповідачем збитку, спричиненого автомобілю "Toyota Auris" н. з. [NUMBER] внаслідок ДТП, становитиме відповідно 12189,42 грн. (51263,20 / 2 - 13442,18 = 12189,42), внаслідок чого заявлені в цій частині позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. У свою чергу суд вказує, що витрати відповідача [PERSON] на відновлювальний ремонт автомобіля "Audi А6" н. з. [NUMBER] внаслідок ДТП від 3 квітня 2022 року на суму 15574 грн. не впливають на обсяг належного позивачу матеріального відшкодування збитку, спричиненого автомобілю "Toyota Auris" н. з. [NUMBER] внаслідок ДТП, оскільки за даною справою вирішуються позовні вимоги саме [PERSON] до [PERSON] , а не навпаки, де б розмір таких витрат мав значення для визначення розміру матеріального відшкодування вже володільцю "Audi А6" н. з. [NUMBER] . У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору. Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тому при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу «jura novit curia». Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року по справі № 904/5726/19. Таким чином на підставі переліченого, враховуючи дію принципу «jura novit curia», суд посилання представника відповідача на те, що позивач не зазначив правові підстави для відшкодування моральної шкоди, відкидає, як безпідставні. На підставі ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, зважаючи на те, що протягом тривалого часу позивач був позбавлений можливості користуватись автомобілем "Toyota Auris" н. з. [NUMBER] , що змінило звичний уклад його життя, спричинення пошкодження такому транспортному засобу, зокрема, з вини відповідача, не визнання заявлених вимог з боку [PERSON] , то суд дійшов висновку, що [PERSON] було доведено завдання йому моральної шкоди через пошкодження вказаного транспортного засобу, тому відкидає посилання відповідача на не доведеність завдання позивачу немайнової шкоди. Таким чином, зважаючи на вимоги розумності і справедливості та враховуючи ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди (50%), характер правопорушення, а також встановлені обставини справи, дійшов до висновку, що відшкодування завданої [PERSON] моральної шкоди з боку відповідача повинно відповідати сумі в розмірі саме 5000 грн., внаслідок чого задовольняє заявлені позивачем в цій частині вимоги також частково. Суд також не приймає посилання адвоката Цепелєва Ю. М. на те, що позивач не навів попередню вартість понесених ним судових витрат, що спростовується змістом позовної заяви [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи. Згідно із ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так за квитанцією від 07.12.2022 року вбачається, що вартість послуг експерта з проведення транспортно-товарознавчої експертизи відносно автомобіля "Тойота Ауріс" н. з. [NUMBER] від 30.12.2022 року склала 3500 грн. Також при поданні до суду вказаного позову позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд, враховуючи часткове задоволення заявлених (загальна сума 71321 грн.) позивачем вимог, тобто у загальному розмірі 17189,42 грн., вказує, що за ст. 141 ЦПК з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню його витрати на сплату судового збору та на залучення судового експерта у загальному розмірі відповідно 1102,31 грн. (17189,42 / 71321 х (1073,60 + 3500) = 1102,31). При цьому суд зазначає, що на підставі положень ч. 8 ст. 141 ЦПК у позивача наявне право на подачу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду доказів розміру його витрат на правничу допомогу адвоката.

Outcome: partial