Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д. Г. 29 березня 2021 року, зареєстрований за № 2497, стягнути з ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 10 334, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не переконався у безспірності заборгованості перед фінансовою установою, заборгованість, яка значиться у виконавчому написі не дає можливості зробити висновок щодо правомірності її нарахування, а кредитний договір, що став підставою для вчинення виконавчого напису у даній справі, нотаріально не був посвідчений, доказів протилежного матеріли виконавчого провадження не містять, будь-які посилання на реєстрацію правочину у відповідному реєстрі відсутні. Відповідач і треті особи у справі не скористалися своїм правом на подання відзиву та пояснень на позов. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 14 лютого 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 21 лютого 2023 року у справі відкрито провадження для розгляду у спрощеному порядку без виклику сторін, третіх осіб у справі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 29 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д. Г. вчинено виконавчий напис №2497 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» заборгованості у розмірі 10 334, 00 грн. 21 липня 2021 року ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова К. К. із заявою про примусове виконання рішення вих. №24.06.21/238 від 24 червня 2021 року. 26 липня 2021 року приватний виконавець видав постанову про відкриття виконавчого провадження №66263341 щодо примусового виконання Виконавчого напису та стягнення з [PERSON] 10 334, 00 грн. Відповідно до постанови від 26 липня 2021 року у виконавчому провадженні №66263341 про стягнення з боржника основної винагороди, приватний виконавець постановив стягнути з позивача суму основної винагороди у розмірі 1 033, 40 грн. Відповідно до постанови від 26 липня 2021 року у виконавчому провадженні №66263341 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, приватний виконавець визначив для позивача розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в загальній сумі 199, 00 грн. Відповідно до постанови від 11 серпня 2021 року у виконавчому провадженні №66263341 про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, приватний виконавець визначив для позивача розмір додаткових витрат виконавчого провадження в сумі 500, 00 грн. 27 липня 2021 року приватний виконавець видав постанову у виконавчому провадженні № 66263341 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою постановив здійснювати відрахування із доходів позивача, отримуваних у ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь». 27 липня 2021 року приватний виконавець видав постанову у виконавчому провадженні №66263341 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою постановив здійснювати відрахування із доходів позивача, отримуваних у ГУ ПФУ у Запорізькій області. 28 липня 2021 року приватний виконавець видав постанову у виконавчому провадженні № 66263341 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою постановив здійснювати відрахування із доходів позивача, отримуваних у ГУ ПФУ у Запорізькій області. Відповідно до довідки, виданої ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», з [PERSON] за період липень 2021 року - вересень 2021 року за виконавчим провадженням № 66263341 утримано 11 566, 40 грн. Згідно звіту про здійснені відрахування та виплати ГУ ПФУ в Запорізькій області з [PERSON] за період серпень 2019 року - вересень 2022 року за виконавчим провадженням № 66263341 утримано 1760, 00 грн. 29 листопада 2021 року приватний виконавець видав постанову про закінчення виконавчого провадження № 66263341 у зв`язку з його повним фактичним виконанням. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. За приписами п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Порядок вчинення виконавчих написів врегульовано главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, відповідно до п. 3.1 якої, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Згідно з підпунктом 2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Відповідно, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 та постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц). На запит позивача, належні та достатні докази (документи), що підтверджують безспірність заборгованості позивача перед відповідачем, останнім надані не були, що свідчить про їх відсутність. Так, як вбачається зі змісту виконавчого напису, підставою для його вчинення стало прострочення сплати позивачем платежів за кредитним договором №10001685911 від 01 березня 2020 року. Але такий кредитний договір не підтверджує безспірність заборгованості; укладений у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення. 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» якою, зокрема, Перелік документів був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин». Відповідно, з 10 грудня 2014 року виникла можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Так, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (згідно з положеннями названої постанови КМУ), додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, Змін щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин (розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин») з моменту прийняття. Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20 червня 2018 року відмовила у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Відповідно, Перелік документів в чинній на сьогоднішній день редакції, не передбачає можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на документах, що випливають із кредитних відносин (кредитних договорах), якщо такі не посвідчені нотаріально. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. У свою чергу, Верховний Суду своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а наданий нотаріусу договір позичальника не посвідчений нотаріально, отже не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Кредитний договір, що став підставою для вчинення виконавчого напису у даній справі, нотаріально не посвідчений, доказів зворотного матеріали виконавчого провадження не містять, будь-які посилання на реєстрацію правочину у відповідному Реєстрі відсутні. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що факт безспірності підпадає під об`єктивний сумнів, стверджувати протилежне підстави відсутні, а тому зазначений виконавчий напис судом визнається таким, що не підлягає виконанню. Частиною першою статті 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до частини другої статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною третьою статті 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Вказана правові позиція, викладені у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Таким чином, оскільки підставою для набуття коштів відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС» був виконавчий напис № 2497 від 29 березня 2021 року, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, тому відпала сама підстава для набуття та утримання ним коштів у сумі 10 334, 00 грн стягнутих з позивача у межах виконавчого провадження № 66263341. У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що позов у частині стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС» підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми 10 334, 00 грн на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 147, 20 грн за подання позовної заяви до суду і позов суд задовольняє, з відповідача підлягає стягненню вказана сума на користь позивача. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved