Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить позбавити відповідачів батьківських прав стосовно малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та стягувати з відповідачів аліменти на утримання доньки. В обґрунтування вимог позову зазначає, що на обліку служби у справах дітей та сім`ї Гребінківської селищної ради перебувають малолітня [PERSON] , [INFO] , та малолітній [PERSON] , [INFO] , згідно наказів Служби за № 38, № 39 від 05.10.2022 року. Встановлено, що до працівників Служби надійшло повідомлення від працівників фельдшерсько-акушерського пункту с Степове, Білоцерківського району Київської області, про те, що за адресою: [ADDRESS] перебувають малолітні діти, матір яких виїхала у невідомому напрямку, залишивши дітей без нагляду дорослих на тривалий термін. Мати - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Батько - [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . За результатами перевірки умов проживання дітей було встановлено, що малолітні діти були залишені матір`ю без нагляду дорослих, без коштів, їжі, та жодних засобів для існування. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, вимоги позову підтримує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, виходить з наступного. В силу вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Судом достовірно встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . На обліку служби у справах дітей та сім`ї Гребінківської селищної ради перебувають малолітня [PERSON] , [INFO] , та малолітній [PERSON] , [INFO] , згідно наказів Служби за № 38, № 39 від 05.10.2022 року. Відповідно до акту обстеження умов проживання, за результатами перевірки умов проживання дітей було встановлено, що малолітні діти були залишені матір`ю без нагляду дорослих, без коштів, їжі, та жодних засобів для існування. Умови проживання за вказаною адресою незадовільні. В будинку, в якому знаходились діти відсутні будь-які санітарно-гігієнічні умови проживання. Продукти харчування, засоби особистої гігієни, речі по сезону також відсутні. Виконавчий комітет Гребінківської селищної ради, розглянувши подання Служби у справах дітей та сім`ї та рекомендації комісії з прав захисту дитини при виконавчому комітеті Гребінківської селищної ради, затвердив висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За приписами ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 65 СК України). Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. (пункт 16) "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" встановлено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей та ін. Зазначені фактори, як кожен окремо, так в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Тому при вирішенні спору щодо позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітніх дітей, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, які полягають зокрема в забезпеченні її розвитку у стійкому середовищі. В ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачі неналежним чином виконують свої обов`язки по утриманню та вихованню дітей, не спілкуються з ними, не здійснюють належного догляду за ними, не створюють належних умов для їхнього проживання, фізичного та розумового розвитку, їх поведінка в бік ухилення від виконання батьківських обов`язків призводить до порушення прав малолітніх дітей, гарантованих їм як національним законом, так і міжнародними правовими актами. Отже, суд достовірно встановив, що відповідачі не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей та їхнє виховання, не спілкуються з дітьми, не виявляють інтересу до доньки та сина, не створюють умови для нормальної життєдіяльності, що негативно впливає, у тому числі, й на фізичний розвиток, як складову виховання. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками щодо дітей є наслідком винної поведінки відповідачів і таку поведінку батьків дітей у кращу сторону змінити не можливо, оскільки вони самі цього не бажають, що є підставою для позбавлення їх батьківських прав. За таких обставин, суд дійшов висновку, що докази, зібрані в ході розгляду справи, дають підставу для висновку про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, оскільки в ході судового розгляду встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачі не піклуються про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, не забезпечують відповідними умовами для проживання. Незважаючи на те, що позбавлення батьківських прав вважається крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків і способом захисту прав та інтересів дитини, беручи до уваги принципи викладені в Декларації прав дитини, зважаючи на встановлені в ході судового розгляду обставини, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачів перш за все буде відповідати інтересам дітей. Крім того, статтею 169 СК України передбачено поновлення батьківських прав, якщо відповідачі підтвердять, що змінилося їх ставлення до обов`язків з виховання дитини. Крім цього, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів аліменти на утримання доньки, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей та відповідачів, приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення аліментів на утримання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , підлягає до задоволення, що дасть змогу забезпечити для дітей належні умови проживання та розвитку. Згідно ч. 5 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Після позбавлення батьківських прав відповідача, суд вважає за необхідне передати малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] для опікування органу опіки та піклування для їхнього подальшого влаштування. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання щодо витрат по сплаті судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved