Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про зміну розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] , в твердій грошовій сумі з 2 000,00 грн. на 6 000,00 грн. щомісячно, з врахуванням індексу інфляції. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30.04.2021 року стягнуто з [PERSON] на користь позивача, аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 11.01.2021 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідач не виконує належним чином рішення суду, у зв`язку з чим на дату звернення до суду, утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 10 000,00 грн. Крім того, аліменти які стягуються з [PERSON] , в умовах збільшення рівня цін, інфляції та фактичного прожиткового мінімуму, недостатньо для 50% покриття матеріального утримання дитини. Разом з тим, позивач є безробітна, оскільки має інвалідність, у зв`язку з чим тяжко знайти роботу, так як робоче місце потребує певних умов. Ухвалою суду від 01.11.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 25.11.2022 року відповідач відповідно до вимог ст.178 ЦПК України подав відзив на позовну заяву, та просить відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. В позовній заяві позивач на підтвердження своїх вимог посилається на збільшення цін в магазинах та на свій стан здоров`я, однак матеріали справи не містять належних та достатніх доказів на підтвердження необхідності збільшення розміру аліментів на дитину. Прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2022 року - становить 2 618,00 грн., з липня 2022 року - 2 744,00 грн. Відповідач сплачує аліменти на дитину у розмірі 2 000,00 грн. Станом на 16.11.2022 року у відповідача існує заборгованість у розмірі 8 000,00 грн. Дохід відповідача за 2 квартал 2022 року склав 9 833,04 грн., з 06.06.2022 року його звільнено, та тимчасово безробітний. Крім того, разом з відповідачем проживає його мачуха, пенсіонерка, яка перебуває на його утриманні. Таким чином, у відповідача погіршився майновий стан, що не дає йому можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі. 16.01.2023 року позивач збільшила (доповнила) позовні вимоги та просить доповнити позовні вимоги, а саме: стягнути з [PERSON] на її користь суму додаткових витрат на дитину у розмірі 13 363,57 грн., що становить 50% від витрат фактично понесених позивачем на лікування дитини, обґрунтовуючи тим, що після консультації у лікаря стоматолога та лікаря офтальмолога, позивачем за рекомендацією вказаних лікарів, на лікування доньки витрачено 26 727,14 грн. 10.03.2023 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву та заяву про збільшення (доповнення) позовних вимог, згідно якого просить відмовити у задоволенні позову, оскільки з доданих позивачем документів до заяви про збільшення позовних вимог не вбачається кому саме надавалась лікарська допомога чи дитині, чи позивачу. Дати перебування дитини у лікаря не співпадають з датами сплати послуг лікаря. Тобто, позивачем не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження покращення його матеріального становища. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, та просить задовольнити в повному обсязі, з підстав, що викладені у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та відзиві на заяву про збільшення позовних вимог. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30.04.2021 року стягнуто щомісячно із [PERSON] та користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 2 000,00 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.01.2021 року до її повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина 3 статті 181 СК України). Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно статті 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 184 СК України). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому необхідно зауважити, що зміна розміру аліментів відповідно до ч.1 ст.192 СК України, можлива за умови зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із батьків. Тобто, ці обставини повинні виникнути у платника або одержувача аліментів після того, як обов`язок по сплаті аліментів був раніше встановлений судом. Так, на підтвердження своїх вимог щодо збільшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що в умовах збільшення рівня цін, інфляції та фактичного прожиткового мінімуму, аліментів які стягуються з відповідача недостатньо для 50% покриття матеріального утримання дитини. Крім того, позивач вказує, що у неї погіршився матеріальний стан, вона є інвалідом 2 групи та не може влаштуватися на роботу, на підтвердження чого подано копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія АВ №1080832 від 13.10.2022 року, згідно якої [PERSON] довічно встановлено другу групу інвалідності з 01.11.2022 року. Разом з тим, [PERSON] посилається на те, що [PERSON] офіційно не працює, але займається підробітками та отримує стабільний дохід, що свідчить про поліпшення матеріального стану. Однак, відповідно до відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 16.11.2022 року, [PERSON] за другий квартал 2022 року отримав 9 833,04 грн. Крім того, з вказаної відомості вбачається, що 06.06.2022 року [PERSON] звільнений з роботи, що також підтверджується копією його трудової книжки. Крім того, посилання [PERSON] , що вона як людина з інвалідністю не може знайти офіційного працевлаштування, належними та допустимими доказами у розумінні статті 77, 78 ЦПК України, не підтверджено. Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що підтверджують наявність погіршення матеріального становища позивача, а також покращення матеріального становища відповідача. Крім того, відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», з 1 січня 2023 року установлено прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років - 2 833,00 грн. Отже, враховуючи установлений прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років, що становить 2 833,00 грн., розмір аліментів 2 000,00 грн., які стягуються на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30.04.2021 року становлять більше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів задоволенню не підлягають. Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з [PERSON] додаткових витрат на дитину у розмірі 13 363,57 грн., суд дійшов до наступного. Відповідно ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом та ін.) Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п.18 постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 року, стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, тобто участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Згідно ч.2 ст.185 СК України, додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Суд зазначає, що розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Як вбачається, з копії виписки по картковому рахунку АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] , остання оплатила послуги лікаря стоматолога [PERSON] за лікування дитини [PERSON] , у розмірі 11 205,18 грн. Крім того, [PERSON] проведено оплати за покупки оптичних товарів, для дитини, в мережі магазинів «Люксоптика» у розмірі 15 521,96 грн., що підтверджується наданою ТОВ «Інтероко» таблицею про здійснення покупок. Таким чином, загальна сума додаткових витрат на спеціальний медичний догляд доньки [PERSON] , які понесені [PERSON] становлять 26 727,14 грн. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми додаткових витрат на дитину у розмірі 13 363,57 грн., що становить 50% від витрат фактично понесених позивачем на лікування дитини підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial