Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. У листопаді 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд: визнати спільною сумісною власністю подружжя нажите за час перебування у шлюбі майно: квартиру [ADDRESS] вартістю 816 000 грн., морозильну камеру LIEBHERR G 1213, вартість якої становить 5 240 грн., пральну машину LG FHOB8NDI, вартість якої становить 10 580 грн., 4 стільці CITY chrom молочний, вартість яких складає 3 552 грн., стіл обідний розкладний DT TR 900/600(1019) вартість якого 2 835 грн., комплект меблів «Хилтон» (диван у вигляді куту у дзеркальному відображенні, 6 подушок до нього, приставна ніша) вартість якого 15 390 грн. Поділити майно у рівних частках між нею та відповідачем, залишити у користуванні та володінні відповідача квартиру [ADDRESS] вартістю 816 000 грн., морозильну камеру LIEBHERR G 1213, вартість якої становить 5 240 грн., пральну машину LG FHOB8NDI, вартість якої становить 10 580 грн., 4 стільці CITY chrom молочний, вартість яких складає 3 552 грн., стіл обідний розкладний DT TR 900/600(1019) вартість якого 2 835 грн., комплект меблів «Хилтон» (диван у вигляді куту у дзеркальному відображенні, 6 подушок до нього, приставна ніша) вартість якого 15 390 грн. Стягнути на її користь у порядку грошової компенсації вартість половини майна, що перелічене вище, вирішити питання розподілу судових витрат. З урахуванням поданих заяв про зміну предмету позову від 05.12.2019 року та від 25.02.2020 року остаточними вимогами позову є: виділити частку на нерухоме майно [PERSON] , визнавши за нею право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] , виділити частку на нерухоме майно [PERSON] , визнавши за ним право власності на 1/3 частки квартири [ADDRESS] . Поділити рухоме майно наступним чином: за позивачкою в порядку поділу спільного майна подружжя визнати право приватної власності на: морозильну камеру LIEBHERR G 1213, вартість якої становить 5 240 грн., пральну машину LG FHOB8NDI, вартість якої становить 10 580 грн., стіл обідний розкладний DT TR 900/600(1019) вартість якого 2 835 грн., загальна вартість складає 18 655 грн. У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за відповідачем в порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на: 4 стільці CITY chrom молочний, вартість яких складає 3 552 грн., комплект меблів «Хилтон» (диван у вигляді куту у дзеркальному відображенні, 6 подушок до нього, приставна ніша) вартість якого 15 390 грн., загальна вартість складає 18 942 грн. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 07.12.2013 року між сторонами укладено шлюб. Від спільного шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01.11.2019 року шлюб між ними було розірвано та стягнуто аліменти з відповідача на її користь на утримання дитини. За час перебування у шлюбі сторонами, придбано нерухоме майно: квартира [ADDRESS] та рухоме майно: морозильна камера LIEBHERR G 1213, вартість якої становить 5 240 грн., пральна машина LG FHOB8NDI, вартість якої становить 10 580 грн., стіл обідний розкладний DT TR 900/600(1019) вартість якого 2 835 грн., 4 стільці CITY chrom молочний, вартість яких складає 3 552 грн., комплект меблів «Хилтон» (диван у вигляді куту у дзеркальному відображенні, 6 подушок до нього, приставна ніша) вартість якого 15 390 грн.. Відповідач у справі звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] в якому просить суд визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . Поділити рухоме майно наступним чином: залишити у його користуванні та володінні пральну машину LG FHOB8NDI, вартість якої становить 10 580 грн., 4 стільці CITY chrom молочний, вартість яких складає 3 552 грн., стіл обідний розкладний DT TR 900/600(1019) вартість якого 2 835 грн. Залишити у користуванні [PERSON] морозильну камеру LIEBHERR G 1213, вартість якої становить 5 240 грн., комплект меблів «Хилтон» (диван у вигляді куту у дзеркальному відображенні, 6 подушок до нього, приставна ніша) вартість якого 15 390 грн., пилосос BOSCH вартістю 3 899 грн., мультиварку PMC 0508D Fioris вартістю 699 грн., кавоварку вартість якої 1 399 грн. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 07.12.2013 року між сторонами укладено шлюб. Від спільного шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01.11.2019 року шлюб між ними було розірвано та стягнуто аліменти з нього на користь [PERSON] на утримання їх спільного сина. Аліменти він сплачує регулярно, заборгованості не має. За час перебування у шлюбі сторонами, придбано нерухоме майно: квартира [ADDRESS] та рухоме майно: морозильна камера LIEBHERR G 1213, вартість якої становить 5 240 грн., пральна машина LG FHOB8NDI, вартість якої становить 10 580 грн., стіл обідний розкладний DT TR 900/600(1019) вартість якого 2 835 грн., 4 стільці CITY chrom молочний, вартість яких складає 3 552 грн., комплект меблів «Хилтон» (диван у вигляді куту у дзеркальному відображенні, 6 подушок до нього, приставна ніша) вартість якого 15 390 грн., пилосос BOSCH вартістю 3 899 грн., мультиварку PMC 0508D Fioris вартістю 699 грн., кавоварку вартість якої 1 399 грн. Рух справи. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2019 року справу передано на розгляд судді Панченко О.М. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07.11.2019 року відкрито провадження по справі, визначено, що справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого розгляду. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07.11.2019 р. задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову. 05.12.2019 року до суду надійшла заява про зміну предмету первісного позову. 17.12.2019 року до суду надійшла зустрічна позовна заява. 28.01.2020 року до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. 27.02.2020 року до суду надійшла заява про зміну позовних вимог первісного позову. 28.02.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов. 27.03.2020 року до суду надійшов відзив на заяву про зміну позовних вимог первісного позову. Ухвалою суду від 24.04.2020 року яка занесена до протоколу судового засідання підготовчий розгляд у справі закрито, призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник підтримали заявлені вимоги з урахуванням уточненої позовної заяви та просили задовольнити, з обставин викладених в позовній заяві. В задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити. Відповідач та його представник в судовому засіданні підтримали зустрічні позовні вимоги наполягали на їх задоволенні. Заперечували проти задоволення первісного позову. В судовому засіданні судом також були допитані свідки з боку позивача та відповідача у справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , саму позивачку за її згодою. Допитана в якості свідка позивач [PERSON] в судовому засіданні підтвердила всі обставини, викладені нею у позові та заявах про уточнення вимог позову. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивача та відповідача не бачила до цього. Їй відомо, що батько [PERSON] - [PERSON] продав свою квартиру у м. Бровари за 19 000 доларів США, в договорі сума зазначена інша, щоб менше платити податок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] її двоюрідний брат, коли перебував у шлюбі з позивачем, вона не працювала, він працював за кордоном. Також їй відомо, що батьки брата купили йому за свої кошти квартиру. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною брата [PERSON] . Їй відомо, що у подружжя [PERSON] не було коштів на придбання квартири, їм допомогли придбати квартиру батьки [PERSON] , його батько продав свою квартиру в м. Бровари. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] її племінник. Їй відомо, що його дружина не приймала участі у придбанні спірної квартири. 5-6 років [PERSON] працював за кордоном, заробляв кошти на квартиру. Також його батько продав своє житло в м. Бровари і дав йому кошти на придбання спірної квартири. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є батьком [PERSON] . Після народження онука син і невістка проживали з його сім`єю. Дружина сина не працювала, працював один син у сім`ї. Він продав свою квартиру у м. Бровари і дружина взяла ще у борг кошти, купили спірну квартиру і оформили її на сина. Свою квартиру у м. Бровари він продав за 19 000 доларів США. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є братом [PERSON] . Йому відомо те, що батько продав своє житло у м. Бровари і допоміг братові придбати квартиру, яка є на даний час спірною. При оформленні договору купівлі-продажу їх матір розраховувалася за неї у доларах США у нотаріуса. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає сім`ю [PERSON] досить давно, хрестила їх дитину. Їй відомо, що з 2016 року [PERSON] вийшла на роботу, щоб допомагати чоловікові збирати кошти на квартиру, а її матір була з їх дитиною. В 2018 році вони купили квартиру і переїхали туди проживати, її чоловік допомагав перевозити їм речі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] її донька. Коли вона одружилася з [PERSON] одразу почали жити разом, народилася дитина. З 2016 року вони знімали квартиру, вона проживала з ними, виховувала онука, а донька з чоловіком працювали і відкладали кошти на квартиру. У 2018 році вони купили нову квартиру. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що купив квартиру у [PERSON] за 19 000 доларів США. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає лише [PERSON] . Вона позичила його матері 15 000 доларів США на купівлю квартири для сина. У 2019 році вона повернула їй борг. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що їй відомо про те, що [PERSON] не працювала до декретної відпустки, вийшла на роботу коли дитині було два роки. Був випадок коли [PERSON] у червні 2019 року прийшов до неї схвильований дуже і сказав, що вони з дружиною посварилися і дружина всі речі вивезла з квартири. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю [PERSON] 09.03.2018 року вони з чоловіком продали свою квартиру у м. Бровари за 19 000 доларів США, а також вона позичила у подруги 15 000 доларів США. Всі ці кошти вони склали і купили квартиру сину в м. Києві, вона особисто передавала кошти у нотаріуса продавцю. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, які вважає належними, допустимими та достатніми в їх сукупності, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності, приходить до висновку про часткове задоволення як первісних, так і зустрічних позовних вимог. Фактичні обставини справи. Дослідивши письмові докази подані в обґрунтування позовів, судом встановлені наступні обставини та правовідносини між сторонами. Судом встановлено, що 07.12.2013 р. між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01.11.2019 року шлюб між сторонами у справі було розірвано та стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх спільного сина. За час спільного шлюбу подружжям придбано наступне майно, яке є спільною власністю подружжя: нерухоме майно: квартира [ADDRESS] та рухоме майно: морозильна камера LIEBHERR G 1213, вартість якої становить 5 240 грн., пральна машина LG FHOB8NDI, вартість якої становить 10 580 грн., стіл обідний розкладний DT TR 900/600(1019) вартість якого 2 835 грн., 4 стільці CITY chrom молочний, вартість яких складає 3 552 грн., комплект меблів «Хилтон» (диван у вигляді куту у дзеркальному відображенні, 6 подушок до нього, приставна ніша) вартість якого 15 390 грн., пилосос BOSCH вартістю 3 899 грн., мультиварку PMC 0508D Fioris вартістю 699 грн. Спір між сторонами виник з приводу поділу майна подружжя набутого під час шлюбу. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення. Майнові відносини, які складаються між подружжям урегульовано у нормах СК України. У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя. Згідно з ч. ч. 1-5 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду"»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Нормою ч. 7 ст. 57 СК передбачено, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. За приписами ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майном, як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, який її спростовує (зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц). Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до п. 23 постанови Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. З досліджених в судовому засіданні матеріалів та доказів наданих сторонами, судом встановлено, що обсяг майна придбано в період шлюбу за спільні кошти подружжя, у зв`язку з чим, є спільно набутим майном подружжя [PERSON] . Окрім того, судом також встановлено, що в період шлюбу придбано квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.1 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки і майна, що є у спільній сумісній власності, і в разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Цією ж статтею ЦК України передбачено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 364 цього ж кодексу. В судовому засіданні сторони не заперечували вартість майна (квартири) визначеного звітом про оцінку ТОВ «Всеукраїнська оціночна компанія» та вартість рухомого майна. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Під час судового розгляду справи суду надано належні та допустимі докази факту набуття спірного майна, побутової техніки: морозильної камери LIEBHERR G 1213, вартість якої становить 5 240 грн., пральної машини LG FHOB8NDI, вартість якої становить 10 580 грн., стіл обідного розкладного DT TR 900/600(1019) вартість якого 2 835 грн., 4 стільців CITY chrom молочний, вартість яких складає 3 552 грн., комплекту меблів «Хилтон» (диван у вигляді куту у дзеркальному відображенні, 6 подушок до нього, приставна ніша) вартість якого 15 390 грн., пилососу BOSCH вартістю 3 899 грн., мультиварки PMC 0508D Fioris вартістю 699 грн. Щодо кавоварки вартість якої 1 399 грн. то позивачем [PERSON] в судовому засіданні було повідомлено, що це подарували їй особисто, відповідач [PERSON] в судовому засіданні цього факту не спростував та не наполягав на поділі цього рухомого майна. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що дана побутова техніка існує та збережена в цілісності з моменту укладання шлюбу по теперішній час та джерелом набуття спірного майна (побутової техніки) були спільні кошти або спільна праця сторін. Як роз`яснює Постанова Верховного Суду від 3.10.2018 року у справі №755/1525/15-ц (провадження №61-24518св18) за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Як передбачає ч.3, ст.12; ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.3, ч.1, ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Як зазначає п.п.2, п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] надав суду попередній договір від 25.02.2018 року та договір купівлі-продажу від 09.03.2018 року та стверджував, що квартира [ADDRESS] була придбана для нього його батьком за кошти які батько отримав від продажу своєї квартири в м. Бровари. В сімейному колі вони вирішили, що договір купівлі-продажу квартири буде оформлювати саме [PERSON] і квартира буде в подальшому належати йому, а [PERSON] не буде заявляти на цю квартиру жодних прав. Оглядаючи зміст вказаних документів суд прийшов до висновку про те, що вказані процесуальні особи не надали суду доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України, що саме ці грошові кошти, отримані за продаж квартири, що належала батькові [PERSON] , були передані продавцю при укладанні договору купівлі-продажу спірної квартири, при цьому сам договір купівлі-продажу спірної квартири не містить пункту, що покупець передає кошти продавцю, які є його особистою приватною власністю або отримані від батька. Таким чином, суд вважає встановленим і доведеним в суді, що спірна квартира, придбана подружжям в період шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, сторін по справі, і не є особистою приватною власністю [PERSON] . Тому в задоволенні таких вимог зустрічного позову [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] необхідно відмовити. Згідно ч.1, ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За правилами ч.1-3, ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Як рекомендує п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Щодо вимог первісного позову про відступ від засад рівності часток у спірній квартирі при поділі майна та визнання за позивачем права власності на нерухоме майно у вигляді 2/3 часток квартири [ADDRESS] , а за відповідачем на 1/3 частку, то судом встановлено наступне. Позивач у позовній заяві просить здійснити поділ майна подружжя з урахуванням інтересів їх спільної дитини, яка залишається мешкати з нею після розірвання шлюбу з відповідачем. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Проживання дитини з позивачем, з огляду на встановлені судом обставини та положення статті 70 СК України, саме по собі не є підставою для збільшення частки у майні одному з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, позивачем не доведено. Крім того, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01.11.2019 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 1699 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Як встановлено при розгляді даного спору у відповідача відсутня заборгованість зі сплати аліментів. [PERSON] не зверталася до суду із позовом про збільшення розміру аліментів. Перевіривши та оцінивши докази надані сторонами, суд прийшов до висновку, що в даному випадку обставини, що мають істотне значення для відступлення від засади рівності часток подружжя не встановлені. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки спірне майно: квартира була придбана сторонами по справі в період зареєстрованого між ними шлюбу, а у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, при цьому підстав для відступлення від засад рівності часток при поділі майна подружжя немає, і приймаючи до уваги описані вище норми права, тому позивачу та відповідачу необхідно виділити у власність в порядку поділу майна подружжя по частині квартири. Враховуючи обсяг майна подружжя, придбаного в період, суд вважає за необхідне розподілити майно між подружжям, з урахуванням вартості майна, його неподільності, придбання та користування майном членами родини та також з додержанням принципу співмірності, справедливості, рівності часток слід розділити майно подружжя [PERSON] наступним чином: -у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; -у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; -у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на: морозильну камеру LIEBHERR G 1213, вартість якої становить 5 240 грн., пральну машину LG FHOB8NDI, вартість якої становить 10 580 грн., стіл обідний розкладний DT TR 900/600(1019) вартість якого 2 835 грн., пилосос BOSCH вартістю 3 899 грн., мультиварка PMC 0508D Fioris вартістю 699 грн. загальна вартість складає 23 253 грн.; -у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право приватної власності на: 4 стільці CITY chrom молочний, вартість яких складає 3 552 грн., комплект меблів «Хилтон» (диван у вигляді куту у дзеркальному відображенні, 6 подушок до нього, приставна ніша) вартість якого 15 390 грн., загальна вартість складає 18 942 грн. Суд, вважає, що вказаний спосіб поділу майна подружжя [PERSON] є найбільш доцільним, справедливим, максимально наближеним до пропорційного розподілу часток й відповідатиме інтересам сторін. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України. Частина 8 ст. 141 ЦПК України передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Згідно квитанції від 05.11.2019 року позивач [PERSON] при зверненні до суду з позовом сплатила судовий збір в розмірі 4267.99 грн. При зверненні до суду зі зустрічною позовною заявою [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 2 419.30 грн., що підтверджується квитанцією від 02.12.2019 р. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача [PERSON] в суді здійснював адвокат Покутній О.М. на підставі договору про надання правничої допомоги №131 від 13.01.2020 р., додаткового договору до цього договору, відповідного ордеру, свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю. Згідно з рахунком на оплату позивач сплатила за надану правову допомогу 20 000.00 грн. Представництво інтересів відповідача [PERSON] в суді здійснювала адвокат Кушнір О.С. на підставі Договору № 15ц/7 від 16.12.2019 року про надання правової допомоги, додаткового договору до цього договору, повноваження якої було підтверджено самим договором, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю. Крім того, надано розрахунок вартості послуг та квитанцію про сплату відповідачем таких послуг на суму 18 860.00 грн. Таким чином вимоги про відшкодування витрат пов`язаних з правничою допомогою підлягають до задоволення. Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів. На підставі викладеного,

Outcome: partial