Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради звернувся до суду з позовом в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що на обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради перебуває малолітня [PERSON] , [INFO] , як дитина, яка залишилась без батьківського піклування. Мати дитини [PERSON] злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приділяє уваги вихованню та утриманню доньки, не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини. Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України, за заявою матері. З наведених у позовній заяві підстав Орган опіки та піклування прохає позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні її малолітньої доньки [PERSON] та стягнути з неї аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, на користь закладу, до якого буде влаштована дитини, майбутнього опікуна. Ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 17.06.2022 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче провадження у справі закрито за ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 18.11.2022, з призначенням до судового розгляду по суті. Будучи належно повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, сторони в судове засідання не прибули. Представник позивача звернулась на адресу суду із клопотанням про проведення розгляду справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала повністю, проти ухвалення заочного рішення заперечень не мала. Відповідач правом подання відзиву на позов не скористалась, із клопотаннями про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин не прибуття до суду не зверталась. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, 20.03.2023 судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду справи. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось у зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі, суд вказує про наступне. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст. 9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 №-2558-ІІІ, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст.ст. 3,8,9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктом 2 частини 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст.164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Згідно із копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6) [PERSON] народилась [INFO] у м. Полтава, та її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №00024521407 від 12.11.2019 (а.с.7) відомості про батька [PERSON] - [PERSON] записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України, згідно з нормами якої при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У відповідності до копії паспорту на ім`я [PERSON] та довідки КП «ЖЕО №2» №635 від 27.05.2022 (а.с.8-10,17), місце проживання відповідача та її малолітньої доньки [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно з актом оцінки потреб сім`ї [PERSON] від 26.05.2022 (а.с.25-43), стан задоволення потреб дитини є пограничним, сім`я потребує надання соціальних послуг, встановлено незадовільні санітарно-гігієнічні умови проживання дитини, низький батьківський потенціал матері та проведено негайне відібрання дитини у зв`язку із незадовільними умовами проживання. За змістом акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] від 26.05.2022, житло складається з двох кімнат, світло відсутнє (відключено за борги протягом двох років), вода приносна з вулиці, побутові прилади відсутні, квартира потребує капітального ремонту, умови проживання незадовільні, не відповідають санітарним нормам. Спальне місце у дитини відсутнє, одяг в обмежений кількості, іграшки в занедбаному стані, всі дитячі речі брудні, відсутні гігієнічні засоби, спідня білизна. Дитиною здебільшого займається бабуся, мати періодично вживає алкоголь, займається підробітками. Згідно із письмовими поясненнями [PERSON] від 26.05.2022 наданими службі у справах дітей (а.с.14), остання є матір`ю відповідачки та відповідно бабусею малолітньої [PERSON] . Онукою здебільше опікується [PERSON] , мати дитини працює, тому залишає доньку на бабусю, доходу родини не вистачає для забезпечення всім необхідним. Рішенням виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради №54 від 27.05.2022, вирішено питання про відібрання малолітньої [PERSON] у матері [PERSON] , влаштування дитини до КЗ «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради» та затверджено висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав. Згідно із вказаним висновком органу опіки та піклування, позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , визнано доцільним, з урахуванням самоусунення матері від виконання покладених на неї батьківських обов`язків. За повідомленням КП «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» від 27.05.2022, [PERSON] з 26.05.2022 перебувала у вказаному закладі охорони здоров`я, дитина соматично здорова. Згідно із характеристикою [PERSON] за місцем проживання, наданою головою селищного комітету селища Лісок від 27.05.2022 (а.с.19), відповідач проживає у селищі Лісок з народження, мешкає разом із донькою [PERSON] , матір`ю [PERSON] та [PERSON] (співмешканець), працює реалізатором. Подвір`я та оселя знаходяться у занедбаному стані, світло та вода відсутні, санітарно-гігієнічні умови незадовільні. Мати дитини вживає алкогольні напої, для життя та розвитку дитини умови не створені. За повідомленням Управління соціального захисту населення від 01.06.2022 (а.с.21-23), [PERSON] перебуває на обліку в Подільському УСЗН та отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, допомогу при народженні дитини, допомогу на дітей одиноким матерям. Розмір допомоги одиноким матерям становить 874,22 грн, державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям складає 1967,93 грн, а розмір одноразової допомоги при народженні дитини - 860,00 грн. Згідно з письмовими поясненнями [PERSON] від 30.05.2022 (а.с.20), більшість часу її донька [PERSON] перебуває з бабусею, світло та вода у квартирі відсутні у зв`язку із заборгованістю, коштів на ремонт не вистачає, близько року у дитини було відсутнє ліжечко. Відповідно до листа Полтавського міського центру соціальних служби (а.с.24), при здійсненні комісійного обстеження умов проживання, було виявлено, що дитина не забезпечена належним сезонним одягом та взуттям, має занедбаний вигляд, брудну шкіру, чистий одяг, засоби гігієни у дитини відсутні. На запрошення до Центру на консультацію для соціального супроводу родини [PERSON] не прибула, на телефонні дзвінки не відповідає. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідача у відношенні до її малолітньої доньки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. При цьому суд враховує, що з часу відібрання дитини та за період перебування [PERSON] у КП «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради» [PERSON] до закладу не приїжджала, не телефонувала, доньку не навідувала, її станом здоров`я та розвитком не цікавилась, що підтверджується листом вказаного закладу №760 від 07.11.2022. Також, після порушення процедури позбавлення батьківських прав відповідач жодного разу до суду не прибула, для того щоб бути вислуханою, правом подання відзиву не скористалась, заперечень проти позову не подала, тобто свідомо обрала пасивну позицію щодо вирішення спору. Вирішуючи позов в частині стягнення аліментів, суд наголошує, що згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 2 ст.166 СК України передбачає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, серед іншого, суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно із ч.2 ст.182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В даному випадку норми закону передбачають обов`язковість батьків утримувати свою неповнолітню дитину. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Судом встановлено, що відповідач в добровільному порядку доньку не утримує. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача у розмірі, визначеному позивачем, є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Питання про судовий збір вирішено судом у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved