Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

15 лютого 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі ФОП [PERSON] ) про поновлення на роботі. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач зазначила,\~що відповідно до наказу №3 від 30 січня 2022 року вона з 01 лютого 2022 року була прийнята на роботу на посаду продавця продовольчих товарів магазину « [INFO] » смт. Казанка до ФОП [PERSON] . Між нею та ФОП [PERSON] було укладено безстроковий трудовий договір б/н від 31 січня 2022 року. Наказом №17 від 20 січня 2023 року її звільнено з роботи на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності (ліквідацією). Своє звільнення вважає незаконним та безпідставним з таких підстав. В листопаді 2022 року відповідач ФОП [PERSON] запропонувала колективу продавців магазину «Центральний» смт. Казанка написати заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, у зв`язку з реорганізацією торгівельної діяльності з подальшим працевлаштуванням. Одночасно трьом продавцям запропоновано написати заяву про прийняття на роботу до нового роботодавця, але їй пропозиції про прийняття на роботу до нового роботодавця від відповідача не поступило, тому вона відмовилася писати заяву про звільнення з роботи за власним бажанням. Відповідач ФОП [PERSON] відсторонила її від роботи, у зв`язку з чим вона змушена була звернутися за консультацією до юриста, після особистої розмови юриста та відповідача, остання допустила її до роботи. Станом на 20 січня 2023 року вона перебувала на лікарняному і мала приступити до роботи, але отримала поштового листа від відповідача ФОП [PERSON] із вимогою з`явитися на робоче місце, для отримання наказу про звільнення, трудової книжки та розрахункових коштів. Про звільнення її з роботи за ініціативи роботодавця, у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності (ліквідацією) відповідач ФОП [PERSON] її не повідомила, хоча вона мала бути про це попереджена персонально за два місяці до дати звільнення. Після, 20 січня 2023 року відповідач ФОП [PERSON] її до роботи не допустила, у зв`язку з чим вона змушена була отримати розрахунок, як звільнена у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності та трудову книжку. Магазин «Центральний» смт. Казанка продовжує працювати у звичному режимі, а відповідач як і раніше керує торгівлею. З урахуванням наведеного просила поновити її на посаді продавця продовольчих товарів магазину « [INFO] » смт. Казанка Баштанського району Миколаївської області. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, але від неї надійшла заява в якій вона просить справу розглядати без її участі, заявлені вимоги підтримує. У судовому засіданні, яке відбувалося 17 березня 2023 року позовні вимоги підтримала, посилаючись на порушення ФОП [PERSON] порядку звільнення [PERSON] з посади продавця продовольчих товарів магазину « [INFO] » смт. Казанка, з підстав передбачених п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, просила поновити позивача на займаній посаді. Відповідач [PERSON] у судовому\~засіданні позовні\~вимоги не визнала, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на дотримання вимог чинного Законодавства при звільненні позивача [PERSON] з посади продавця продовольчих товарів магазину « [INFO] » смт. Казанка, з підстав передбачених п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, просила відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] з 01 лютого 2022 року була прийнята на роботу на посаду продавця продовольчих товарів магазину «Центральний» смт. Казанка (а.с.37). Між нею та ФОП [PERSON] 31 січня 2022 року було укладено безстроковий трудовий договір, згідно якого на [PERSON] було покладено обов`язки продавця продовольчих товарів магазину «Центральний» смт. Казанка (а.с.39). 20 листопада 2022 року [PERSON] було попереджено про майбутнє звільнення з посади продавця хлібобулочного відділу магазину «Центральний». [PERSON] відмовилася від підписання попередження в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.43). Згідно наказу №17 «Про припинення трудового договору (контракту)» від 20 січня 2023 року [PERSON] звільнено з посади продавця продовольчих товарів магазину «Центральний» смт. Казанка, згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності (ліквідація) ФОП [PERSON] . В наказі зазначено, що [PERSON] має право на вихідну допомогу у розмірі 6830 грн (а.с.38). З даним наказом позивачка [PERSON] ознайомлена 25 січня 2023 під особистий підпис. Відповідно до Розрахунково-платіжної відомості №1 за січень 2023 року ФОП [PERSON] [PERSON] було отримано 12725 грн 90 коп. (включаючи заробітну плату, вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням, відпустку, лікарняні) (а.с.42). З розписки складеної [PERSON] вбачається, що вона отримала від ФОП [PERSON] трудову книжку та розрахункові кошти. Матеріальних та моральних претензій до ФОП [PERSON] не має (а.с.41). Відповідно до наявної в матеріалах справи Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №90479295015 від 01.12.2022 року, ФОП [PERSON] здійснювала підприємницьку діяльність в період з 21.06.2018 по 30.11.2022, вид економічної діяльності: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (копія) (а.с.44). Так, відповідно до вимог ч.2 ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів, відповідно до суспільних потреб. Частина 2 ст.24 Конституції України, а також ст.2 КЗпП України проголошують, що всі громадяни рівні у трудових правах незалежно від походження, кольору шкіри, соціального чи майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин. Згідно ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема - вільний вибір виду діяльності. Закріпивши гарантії права на працю, законодавство України про працю встановлює порядок прийому на роботу, порядок переведення, вичерпний перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи власника (або уповноваженого ним органу) тощо. Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Відповідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Згідно ч.1 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника. Під час розгляду справи достовірно встановлено, що ФОП [PERSON] припинила підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця 30 листопада 2022 року, що підтверджено\~\~Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 44). Отже, звільнення позивача [PERSON] , на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, було проведено на законних підставах. У зв`язку з припиненням ФОП [PERSON] своєї діяльності, наявні підстави для висновку про те, що в цілому виключається можливість задоволення вимоги про поновлення позивача на роботі. Таким чином, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] не довела обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. Згідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, а тому судові витрати у вигляді судового збору необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed