Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

Національна академії внутрішніх справ звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу із урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних від суми заборгованості. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 11 листопада 2018 року між Національною академією внутрішніх справ та [PERSON] було укладено Договір про розстрочення суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у Національній академії внутрішніх справ, відповідно до п. 6 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 року № 261 та наказу МВС України від 17.07.2017 року № 593 «Про затвердження Примірної форми договору про відшкодування витрат з розстроченням платежу на строк до одного року». Відповідно п. 1.1. та п. 3.3. Договору розстрочення Відповідач зобов`язувалась протягом одного року з дня підписання Договору розстрочення сплатити суму відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у НАВС, у сумі 20 103,65 грн., тобто до 14.11.2019 року. Відповідно до умов Договору розстрочення, Відповідачем протягом року не відшкодовано витрати, пов`язані з утриманням у НАВС, а отже не виконано умови Договору розстрочення. Просить стягнути з відповідача на її користь вартість витрат пов`язаних з утриманням у навчальному закладі в розмірі 20 103,65 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 3 771,91 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 1 374,76 грн. та понесені судові витрати в розмірі 2 481,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, в якому вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, просить суд їх задоволити. Відповідач та його представник - адвокат Михалевич Д.А. в судове засідання не з`явилися повторно, повідомлялися про час та дату розгляду справи належним чином. Представником - адвокатом Михалевичем Д.А. вчергове подано через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області 21.03.2023 року клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. Крім того, представником - адвокатом Михалевичем Д.А. через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області 20.03.2023 року подано заяву, в якій просить застосувати строки позовної давності для звернення до суду відносно заборгованості за період з 11 грудня 2018 року по 11 жовтня 2019 року та відмовити у задоволенні позову в частині стягнення в розмірі 18 428,30 грн. та подано клопотання про закриття провадження у справі, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відповідач в порядку ст. 178 ЦПК України не скористався правом подання відзиву. Дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 листопада 2018 року між Національною академією внутрішніх справ та [PERSON] було укладено Договір про розстрочення суми відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у Національній академії внутрішніх справ, відповідно до п. 6 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 року № 261 та наказу МВС України від 17.07.2017 року № 593 «Про затвердження Примірної форми договору про відшкодування витрат з розстроченням платежу на строк до одного року». Відповідно п. 1.1. та п. 3.3. Договору розстрочення відповідач зобов`язувався протягом одного року з дня підписання Договору розстрочення сплатити суму відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у НАВС, у сумі 20 103,65 грн., тобто до 14.11.2019 року. Відповідно до п. 2.1. Договору розстрочення відповідач погашає суму заборгованості не пізніше 10-го числа кожного місяця рівними частинами починаючи з місяця, наступного за місяцем в якому укладено договір. З долученої до матеріалів справи заяви [PERSON] від 14.11.2018 року вбачається, що останній навчався в Національній академії внутрішніх справ та відрахований за власним бажанням. Суму витрат пов`язаних з утриманням його у навчальному закладі, яка становить 20 103,65 грн. визнав у повному обсязі та бажає сплатити її добровільно, але у зв`язку з скрутним матеріальним становищем сплатити всю суму одразу немає можливості. Просить надати йому можливість сплачувати суму заборгованості частинами в розмірі 1 675,30 грн. кожного місяця та зобов`язався погасити суму заборгованості до 01.01.2020 року (а.с. 6). Відповідно до розрахунку заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних від 12.10.2022 року заборгованість [PERSON] складається з 20 103,65 грн. - основна сума заборгованості за договором, 3 771,91 грн. - інфляційне збільшення, та 1 374,76 грн. - 3% річних, а всього 25 250,32 грн. (а.с. 7-9). Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Щодо заяви представника відповідача - адвоката Михалевича Д.А. про пропуск строку позовної давності Національною академією внутрішніх справ, то слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст.ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року по справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19. Судом встановлено, що сторони по справі обумовили сплату суми заборгованості не пізніше 10-го числа кожного місяця рівними частинами, починаючи з місяця, наступного за місяцем в якому укладено договір розстрочення. Враховуючи, що загальний розмір заборгованості становить 20 103,65 грн. та внесення коштів щомісячно рівними частинами, то відповідач по справі мав сплачувати 1 675,30 грн. щомісяця. Однак, відповідачем протягом року витрати пов`язані з його утриманням у НАВС відшкодовано не було взагалі. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із позовною заявою 18.10.2022 року. Враховуючи загальний строк позовної давності в три роки, а тому перебіг строку прострочення починається з моменту спливу одного року з дня підписання Договору розстрочення, а саме з 14.11.2019 року. Згідно ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У зв`язку із введенням воєнного стану на території України з 24.02.2022 року відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, п. 18 розділу «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позиковдавцем). Перевіривши розрахунок інфляційного збільшення та 3 % річних, наданий позивачем, судом встановлено вірність здійсненого нарахування за період з 14.11.2019 року по 23.02.2022 року. Вказаний розрахунок суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки він виконаний за вірними формулами, з урахуванням статистичних даних про індекси інфляції за період прострочення і не спростований відповідачем. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вартість витрат пов`язаних з утриманням у навчальному закладі в розмірі 20 103,65 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 3 771,91 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 1 374,76 грн. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 2 481,00 грн.

Outcome: approved