Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, уточнивши яку, зазначив, що 07.10.2016 між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики у розмірі 3000000 дол. США, строком на три роки. З метою забезпечення виконання даного договору, [PERSON] зобов`язувався, після отримання коштів, укласти договори іпотеки на належне йому нерухоме майно. Проте, відповідач [PERSON] не виконав обов`язок щодо укладення договорів іпотеки та не повернув позику. Позивачу стало відомо, що з метою уникнення звернення стягнення заборгованості за договором позики на майно, що належало [PERSON] , останній в період 2016-2017 роках подарував належне йому майно своєму сину, відповідачу [PERSON] . Позивач вважає вказані правочини фіктивними, укладеними без настання реальних наслідків, та такими, що вчинені на шкоду кредитору, а тому повинні бути визнанні недійсними та скасовані рішення про їх державну реєстрацію і визнання права власності на спірне нерухоме майно за позивачем. Крім того, в подальшому, позивачу стало відомо, що частина об`єктів нерухомого майна, були передані в іпотеку, які також повинні бути визнанні недійсними, як такі, що укладені на шкоду кредитору. В зв`язку з цим, позивач просить стягнути заборгованість за договором позики та штрафні санкції у загальному розмірі 195483307,27 грн., визнати недійсними договори дарування нерухомого майна, скасувати рішення про їх державну реєстрацію, визнати право власності на спірне нерухоме майно за позивачем та визнати недійсними договори іпотеки спірного нерухомого майна. Представником відповідача [PERSON] надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, зазначає, що позика не була повернута вчасно в зв`язку з кризовими явищами в економіці, позивач не звертався з письмовими вимогами про повернення коштів, а тому позовна вимога про стягнення заборгованості за договором позики є передчасною та необґрунтованими щодо стягнення штрафних санкцій. Також позивачем не обґрунтовано, яким чином порушуються його права при укладені договорів дарування, де позивач не є стороною, оскільки укладені відповідності до законодавства, порушують право власності. В зв`язку з викладеним, проти позову відповідач [PERSON] заперечує в повному обсязі та просить в його задоволенні відмовити. Представником [PERSON] подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що обставини, що викладені в позовній заяві не відповідають дійсності, є надуманими, оскільки договір позики є фіктивним без реального настання правових наслідків, кошти не надавались і позовна заява подана з метою повергнення майна відповідачем [PERSON] , яке він подарував своєму сину [PERSON] . Договір позики був підписаний пізніше дати, що зазначена в самому договорі. Договори дарування та іпотеки укладені відповідно до законодавства, добровільно, не укладались з метою уникнення виконання грошового зобов`язання, на момент їх укладення заборон щодо вчинення правочинів відносно їх не було. В зв`язку з цим, проти позову заперечує в повному обсязі. Крім того, відповідач просить застосувати наслідки пропуску позовної давності. Відповідачем [PERSON] подано зустрічну позову заяву про визнання договору позики недійним, на обґрунтування якого, зазначено, що вказаний договір позики є фіктивним та удаваним, без настання реальних наслідків, укладений заднім числом з метою протиправного повернення [PERSON] нерухомого майна, що раніше було подаровано його сину [PERSON] . В зв`язку з цим, позивач за первісним позовом просить визнати недійсним договір позики укладений між [PERSON] та [PERSON] . Представником відповідача [PERSON] надано відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого, зазначає, що договір позики реально був укладений 07.10.2016, кошти ним були отримані та не повернуті вчасно. Договір відповідає волевиявленню сторін, з настанням відповідних правових наслідків, а тому підстав для визнання його фіктивним та недійсним не має підстав. В зв`язку з цим, просить в задоволенні зустрічного позову відмовити. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, позовні вимоги первісного позову підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в уточненій позовній заяві, додатково зазначив, що договір позики був укладений між сторонами є реальним, кошти були передані, проте відповідач позику в строк не повернув, та не виконав умови договору позики щодо укладення договорів іпотеки на нерухоме майно з метою забезпечення грошового зобов`язання. Разом з тим, відповідач [PERSON] з метою уникнення відповідальності, без реального ділового мотиву належне йому нерухоме майно подарував своєму сину [PERSON] . Доказів наявності іншого майна у [PERSON] не встановлено. Позивачу не було відомо про укладення спірних договорів дарування, а від так строк позовної давності не був пропущений. В зв`язку з цим, просить первісний позов задовольнити в повному обсязі, а задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі, оскільки відсутні правові підстави для визнання договору позики недійсним. В судовому засіданні представник відповідача по первісному Рись С.М. проти задоволення первісного та зустрічного позову заперечив, зазначив, що факт укладення договору позики та не повернення коштів відповідачем [PERSON] не заперечується. Проте зважаючи на об`єктивні обставини, карантин та військові дії, виконати грошове зобов`язання вчасно не було можливо, а від так позовна вимога про стягнення заборгованості та штрафних санкцій є передчасною. Щодо оскарження договорів дарування, то позивач не є стороною даних договорів і їх укладення жодним чином не порушує права позивача. Щодо зустрічного позову, то договір позики є реальним, кошти були передані, а від так визнання його недійсним не має підстав. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечила в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, додатково зазначила, що при укладенні договорів дарування жодних заборон щодо відчуження спірного майна не було, укладались з реальними намірами, а від вони не є фіктивними та удаваними. Крім того, у відповідача [PERSON] є інше нерухоме майно і він не втратив свою платоспроможність. Після укладання договорів дарування між [PERSON] та [PERSON] погіршились відносини і тому відповідач [PERSON] шляхом укладення фіктивного договору позики має на меті повернути подароване майно. Також позивачем пропущено строк позовної давності. Зустрічний позов підтримує та просить задовольнити з підстав викладених у зустрічній позовній заяві, додатково зазначила, що договір дарування є фіктивним, без настання реальних наслідків, кошти не передавались і укладений заднім числом з метою повернути подароване майно. Інші учасники, які викликались належним чином, в судове засідання не з`явились, заяв чи клопотань до суду не направляли. Суд,\~ заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги\~первісному позову підлягають\~до задоволення\~частково, а зустрічний позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.12 ЦПК України ,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.77\~ЦПК України, належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи. 07.10.2016 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики в письмовій формі. Відповідно до умов договору позики, Позивач передав у власність Відповідача грошові кошти на умовах повернення, строковості, безоплатності в розмірі 3\~000\~000,00 дол. США, що у гривневому еквіваленті на дату укладання цього Договору за офіційним курсом Національного банку України становить 77\~640 000,00 грн. (сімдесят сім мільйонів шістсот сорок тисяч гривень) на особисті потреби Позичальника. На підтвердження факту передачі грошових коштів сторони підписали Акт приймання-передачі, в якому засвідчили відсутність будь-яких претензій щодо переданих грошових коштів. Відповідно до п. 3.1. Договору Сторони передбачили, що Позика надається Позичальнику на строк 3 календарні роки (включно) з дати отримання Позичальником Позики, тобто до 07 жовтня 2019 року. Відповідно до п. 2.5. Договору позики, з метою забезпечення виконання обов`язку повернення Позики Позичальник зобов`язався надати у забезпечення своїх зобов`язань за Договором нерухоме майно, що є власністю Позичальника, та укласти відповідні договори іпотеки в розумний строк, але не пізніше 18 (вісімнадцяти) місяців з дати укладення цього Договору, а саме передати в іпотеку Позивачу нижченаведене нерухоме майно: будинок, загальною площею 1 111,1 кв. м, житлова площа (кв.м): 160, Адреса місцезнаходження об`єкту нерухомого майна: [ADDRESS] ; житловий будинок, загальною площею 50,4 кв. м, житлова площа 30,9 кв. м. Адреса місцезнаходження об`єкту нерухомого майна: [ADDRESS] ; житловий будинок, житловою площею 31.4 кв. м, . Адреса місцезнаходження об`єкту нерухомого майна: [ADDRESS] ; земельна ділянка, кадастровий номер 3220880903:04:003:0083, площа 0,24 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Адреса місцезнаходження об`єкту нерухомого майна: [ADDRESS] нежилих приміщень (в літ. А), загальною площею 318,9 кв. м. Адреса місцезнаходження об`єкту нерухомого майна: [ADDRESS] ; 1/2 нежилих приміщень (в літ. А) загальною площею 642,6 кв. м. Адреса місцезнаходження об`єкту нерухомого майна: [ADDRESS] ; 1/2 частки від 18/100 часток нежилих приміщень (в літ. А) загальною площею 856,12 кв. м за адресою [ADDRESS] ; 1/2 нежилої будівлі, загальною площею 803.4 кв. м. Адреса місцезнаходження об`єкту нерухомого майна: [ADDRESS] ; земельна ділянка, кадастровий номер 8000000000:82:143:0035. площа 0,0359 га. Адреса місцезнаходження об`єкту нерухомого майна: [ADDRESS] ; земельна ділянка, кадастровий номер 3223155400:03:024:0071. площа 0,6021 га, для ведення особистого селянського господарства. Адреса місцезнаходження об`єкту нерухомого майна: [ADDRESS] ; земельна ділянка, кадастровий номер: 3223155400:03:024:0072. площа 0,1502, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка. Адреса місцезнаходження об`єкту нерухомого майна: [ADDRESS] ; машиномісця № [NUMBER] та [ADDRESS] ; земельна ділянка, кадастровий номер: 8000000000:82:143:0034. Площа 0,0537 га, обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Адреса місцезнаходження об`єкту нерухомого майна: [ADDRESS] ; житловий будинок, житловою площею 42,6 кв. м., за адресою [ADDRESS] земельна ділянка, кадастровий номер: 8000000000:82:143:0001\~ заг. пл.\~ 0,0809 га. за адресою [ADDRESS] ; квартира, загальною площею 422,7 кв. м. за адресою [ADDRESS] . Відповідно до п.6.2. Договору, у разі несвоєчасного виконання Позичальником зобов`язань по поверненню Позики Кредитор має право нараховувати та стягнути, а Позичальник зобов`язаний сплатити Кредиторові пеню в національній валюті України у розмір подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на момент такої прострочки, від суми несвоєчасного виконаного (невиконаного) зобов`язання за кожен день прострочення його виконання. Відповідно до п.6.3. Договору, у разі прострочення терміну повернення Позики, визначеного в п.3.1. Договору, більше ніж на 30 календарних днів, Кредитор може вимагати від Позичальника сплати штрафу в розмірі 10% від суми Позики та пені за прострочення виконання зобов`язання за цим Договором, а Позичальник зобов`язаний повністю виконати свої зобов`язання за цим Договором. Відповідно до п.6.4. Договору, у разі порушення Позичальником умов п.2.5. Договору та ухилення від укладання договорів щодо передачі всіх або будь-якого з об`єктів нерухомого майна в іпотеку Кредиторові для забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором, Позичальник зобов`язується сплатити штраф на користь Кредитора у розмірі 100% від розміру Позики. Як встановлено в судовому засіданні, представник [PERSON] визнав факт укладення даного Договору, отримання відповідачем коштів, не повернення їх через фінансові труднощі та не укладення договорів іпотеки щодо нерухомого майна визначеного в п.2.5. Договору. Запереченням представника відповідача [PERSON] що даний договір укладався заднім числом без мети реального виконання та є фіктивним, суд дасть правову оцінку при обґрунтуванні мотивів прийняття рішення по зустрічному позову. Відповідно до ч. 1,2 ст. 207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.\~626,\~ст. 628 ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України,\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1\~ст. 1046 ЦК України,\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі\~ст. 1047 ЦК України,\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої ї якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до\~\~ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом\~ст.549\~ЦК України\~неустойкою\~(штрафом,\~пенею)\~є грошова\~сума або\~інше майно,\~які боржник\~повинен передати\~кредиторові у\~разі порушення\~боржником зобов`язання.\~Штрафом є\~неустойка,\~що обчислюється\~у відсотках\~від суми\~невиконаного або\~неналежно виконаного\~зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст.550 ЦК України , право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно ст.551 ЦК України ,\~якщо предметом\~неустойки є\~грошова сума,\~її розмір\~встановлюється договором\~або актом\~цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Позивачем надано розрахунок заборгованості по сумі основного зобов`язання та штрафних санкції, який відповідає умовам Договору. Разом з тим, суд вважає за можливе зменшити розмір штрафу визначеного п.6.4. Договору до 1500000 дол. США, відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, яки такий, що значно перевищує суму збитків. З урахування викладеного, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підтягають стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 3000000 (три мільйони) дол. США, що становить 82402200 (вісімдесят два мільйона чотириста дві тисячі двісті) грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 22438687,27 (двадцять два мільйона чотириста тридцять вісім тисяч шістсот вісімдесят сім) грн., штраф за неналежне виконання умов договору позики у розмірі 300000 (триста тисяч) дол. США, що становить 8240220 (вісім мільйонів двісті сорок тисяч двісті двадцять) грн., штраф за неналежне виконання умов договору позики у розмірі 1500000 (один мільйон п`ятсот тисяч) дол. США, що становить 41201100 (сорок один мільйон двісті одна тисяча сто) грн., а всього 4800000 дол. США (чотири мільйони вісімсот тисяч), що становить 131843520,00 (сто тридцять один мільйон вісімсот сорок три тисячі п`ятсот двадцять) грн., та 22 438 687,27 (двадцять два мільйона чотириста тридцять вісім тисяч шістсот вісімдесят сім) грн. В задоволенні первісного позову в іншій частині стягнення штрафу слід відмовити. Щодо оскарження договорів дарування та іпотеки. Як встановлено в судовому засіданні, що підтверджується договорами дарування та витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в період в 2016-2017 роках Відповідач-1 подарував Відповідачу-2 належне йому на праві власності нерухоме майно: - договір дарування будинку, за адресою: [ADDRESS] (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 992415632231) серія та номер договору: 2068, виданий 21.12.2016, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П.; Відповідно до умов договору дарування вартість даного майна склала 14 000 000,00 грн. - договір дарування будинку, за адресою: [ADDRESS] (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 715396980000) серія та номер договору: 2067, виданий 21.12.2016, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П.; Відповідно до умов договору дарування вартість даного майна склала 819 000,00 грн. - договір дарування, будинку, за адресою: м.Київ, вулиця Звіринецька, будинок 23-а (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1193471180000), серія та номер договору: 459, виданий 10.03.2017, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П.; Відповідно до умов договору дарування вартість даного майна склала 822 000,00 грн. - договір дарування нежитлових приміщень (в літ. А), загальною площею 318,9 кв. м. Адреса місцезнаходження об`єкту нерухомого майна: м. Київ, провулок Музейний, будинок 6 (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1186476580000), серія та номер договору: 460, виданий 10.03.2017, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П.; Відповідно до умов договору дарування вартість даного майна склала в 6 967 200,00 грн. - договір дарування 1/2 нежилих приміщень (в літ. А) загальною площею 642,6 кв. м. Адреса місцезнаходження об`єкту нерухомого майна: м. Київ, провулок Музейний, будинок 6 (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1186484580000), серія та номер договору: 457, виданий 10.03.2017, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П.; Відповідно до умов договору дарування вартість даного майна склала 12 674 900,00 грн. - договір дарування 1/2 частки від 18/100 часток нежилих приміщень (в літ. А) загальною площею 856,12 кв. м за адресою [ADDRESS] (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1195300280000), серія та номер договору: 456, виданий 10.03.2017, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П.; Відповідно до умов договору дарування вартість даного майна склала 16 886 400,00 грн. - договір дарування 1/2 нежилої будівлі, загальною площею 803,4 кв. м. Адреса місцезнаходження об`єкту нерухомого майна: м. Київ, вулиця Вовчка Марка, будинок 18-А (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1186495580000), серія та номер договору: 455, виданий 10.03.2017, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П.; Відповідно до умов договору дарування вартість даного майна склала 6 307 800,00 грн. - договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:82:143:0035, площа (га):0.0359, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Адреса місцезнаходження об`єкту нерухомого майна: [ADDRESS] (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1193281980000), серія та номер договору: 454, виданий 10.03.2017, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П.; Відповідно до умов договору дарування вартість даного майна склала 2 726 000,00 грн. - договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер 3223155400:03:024:0071, площа (га): 0.6021, для ведення особистого селянського господарства, за адресою: [ADDRESS] (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 997205032231), серія та номер договору: 2065, виданий 21.12.2016, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П.; Відповідно до умов договору дарування вартість даного майна склала 11 149 000,00 грн. - договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер 3223155400:03:024:0072, площа (га): 0.1502, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 997244232231), серія та номер договору: 2064, виданий 21.12.2016, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П.; Відповідно до умов договору дарування вартість даного майна склала 2 777 000,00 грн. - договір дарування машиномісця №38 за адресою м. Київ, вулиця Володимирська, будинок 20/1-Б (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1202137480000), серія та номер договору: 553, виданий 21.03.2017, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П.; Відповідно до умов договору дарування вартість даного майна склала 429 000,00 грн. - договір дарування машиномісця №39 за адресою м. Київ, вулиця Володимирська, будинок 20/1-Б (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1202106680000), серія та номер договору: 552, виданий 21.03.2017, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П.; Відповідно до умов договору дарування вартість даного майна склала 427 000,00 грн. - договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:82:143:0034, площа (га): 0.0537, для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, за адресою: [ADDRESS] (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1193343880000), серія та номер договору: 453, виданий 10.03.2017, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П.; Відповідно до умов договору дарування вартість даного майна склала 4 077 000,00 грн. - договір дарування житлового будинку, житловою площею 42,6 кв. м., за адресою [ADDRESS] (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1193455380000), серія та номер договору: 458, виданий 10.03.2017, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П.; Відповідно до умов договору дарування вартість даного майна склала 868 000,00 грн. - договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:82:143:0001, площа (га): 0,0809, Для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид використання - для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, за адресою: [ADDRESS] (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1081510980000), серія та номер договору: 2063, виданий 21.12.2016, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П.; Відповідно до умов договору дарування вартість даного майна склала 6 184 000,00 грн. - договір дарування квартири загальною площею 422,7 кв. м. за адресою [ADDRESS] (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1081483380000), серія та номер договору: 2066, виданий 21.12.2016, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П.; Відповідно до умов договору дарування вартість даного майна склала 26 379 000,00 грн. Отже, загальна вартість подарованого Відповідачем майна склала - 113 493 300,02 грн. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суд повинен встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України). Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)». Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів,\~збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі\~Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761св19) зазначено, що «однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Верховний Суд врахував, що: 1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. Тобто, на переконання Верховного Суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. За висновками Верховного Суду, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. Як зазначив Верховний суд у постанові від 28.11.2019 у справі №910/8357/18: правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Поручитель, який став солідарним боржником у зв`язку з невиконанням позичальником свого обов`язку у кредитному зобов`язанні, що виникло первинно з його волі та згідно з його бажанням, не є абсолютно вільним у обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, у якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами (висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17). Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язань із повернення суми позики діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом направленим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора. При цьому, та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. Серед іншого, Верховний Суд вказує, що в обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обгрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають добросовісно виконувати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020\~року в справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19) зроблено висновок, що «однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника). В даній справі судом встановлено, що відповідач [PERSON] є рідним батьком [PERSON] , що визнається сторонами по справі. Відповідач [PERSON] набув право власності на спірне нерухоме майно на безоплатній основі, відповідно до договорів дарування. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що оспорювані договори дарування укладені в період дії договору позики між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до умов договору Позики, [PERSON] зобов`язувався надати у забезпечення зобов`язань по договору дарування нерухоме майно, яке в подальшому подарував своєму сину, тим самим не виконавши умови договору дарування. Відповідач [PERSON] був обізнаний про укладення ним договору Позики не виконання його умов. Також в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] після укладень спірних договорів дарування, фактично продовжив користуватись подарованим нерухомим майном, що підтверджується договорами оренди В той же час відчужене нерухоме майно продовжує використовуватися Відповідачем-1, підтвердженням чого є укладені стосовно даного майна договори оренди: - будинок, за адресою: [ADDRESS] (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 992415632231). Договір оренди, серія та номер: 243, виданий 28.05.2020, посвідчений Горбаль Н.О. приватним нотаріусом КМНО. Строк дії: 28.05.2030, Номер запису про інше речове право: 36668457 - земельна ділянка, кадастровий номер 3223155400:03:024:0071, площа (га): 0.6021, для ведення особистого селянського господарства, за адресою: [ADDRESS] (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 997205032231) та земельна ділянка, кадастровий номер 3223155400:03:024:0072, площа (га): 0.1502, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 997244232231). Договір оренди, серія та номер: 242, виданий 28.05.2020, посвідчений Горбаль Н.О. приватним нотаріусом КМНО. Строк дії: 28.05.2030, Номер записів про інше речове право: 36668288 та 36668173. - будинок, за адресою: [ADDRESS] (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 715396980000). Договір оренди, серія та номер: 246, виданий 28.05.2020, посвідчений Горбаль Н.О. приватним нотаріусом КМНО. Строк дії: 28.05.2030, Номер запису про інше речове право: 36668804. - земельна ділянка, кадастровий номер 8000000000:82:143:0001, площа (га): 0,0809, Для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид використання - для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, за адресою: [ADDRESS] (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1081510980000). Договір оренди, серія та номер: 245, виданий 28.05.2020, посвідчений Горбаль Н.О. приватним нотаріусом КМНО. Строк дії: 28.05.2030, Номер запису про інше речове право: 36668679. - квартира, загальною площею 422,7 кв. м. за адресою [ADDRESS] (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1081483380000). Договір оренди, серія та номер: 244, виданий 28.05.2020, посвідчений Горбаль Н.О. приватним нотаріусом КМНО. Строк дії: 28.05.2030, Номер запису про інше речове право: 36668596. Позивач зазначає, що вищевказані правочини вчинені йому на шкоду, як кредитору, оскільки безоплатне відчуження перелічених об`єктів нерухомого майна відбулось під час наявності невиконаних зобов`язань за договором позики, та обов`язку з передачі вказаного майна в іпотеку Позивачу. Враховуючи фактичні обставини справи, а саме те, що договори дарування укладені між близькими особами, укладені на безоплатній основі, під час невиконаного зобов`язання за договором Позики, дарувальник продовжував використовувати подароване нерухоме майно, суд приходить до висновку про фіктивність правочинів з відчуження нерухомого майна, оскільки Відповідач-1 мав і має невиконані грошові зобов`язання, в той час як інший Відповідач-2 не є боржником перед Позивачем за грошовими зобов`язаннями і не несе ризику звернення стягнення на його майно. Відповідач, маючи невиконані грошові зобов`язання перед Позивачем та здійснивши безоплатне відчуження майна, яке мало виступити забезпеченням виконання обов`язку за договором позики, завдав шкоди інтересам кредитора, оскільки звернути стягнення на зазначене майно з метою примусового погашення заборгованості вже немає можливості. В той же час кредитор мав справедливі очікування у можливості погашення боржником своїх зобов`язань за договором позики своїм майном. Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь свого сина, після укладення договору Позики, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). На переконання суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення можливого звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», без їх фактично реального виконання таким критеріям відповідати не може. З конструкції ч. 3 ст. 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17). Враховуючи наведений висновок ВС можна небезпідставно стверджувати, що дії Відповідача з відчуження майна на користь свого сина (Відповідач-2) не мали наміру щодо настання реальних наслідків, натомість призвели до неможливості виконання взятих на себе зобов`язань. Правочини, за якими відчужувалося майно є фіктивними правочинами, оскільки відчуження майна мало на меті лише недопущення звернення стягнення Позивачем на вказане майно, а від так, визнаються судом недійсними. Заперечення представника відповідача [PERSON] , що відповідач [PERSON] має у власності інше нерухоме майно, не втратив своєї платоспроможності, під час розгляду справи судом, належними доказами не підтвердженні. Щодо позовних вимог про наслідки визнання недійсними договорів дарування. Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.03.2018 у справі № 910/22319/16 визначено, що вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. (Правова позиція Верховного суду України у справі № 6-605цс16 від 25.05.2016 року, постанова Великої палати Верховний Суду від 18.04.2018 року № 439/212/14-ц|14-75цс18, постанови Верховного Суду від 18.07.2018 року по справі № 750/2728/16-ц, провадження № 61-8888св18, від 04 липня 2018 року по справі № 462/4611/13-ц, провадження № 61-6130св18). Такий висновок суду повністю узгоджується з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 09 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» згідно якої власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Зазначене повністю відповідає обраному позивачем способу захисту шляхом поновлення реєстрації права власності на подароване майно за Відповідачем-1, оскільки за рахунок зазначеного майна можливо буде погасити наявну перед Позивачем заборгованість за договором позики, в т.ч. в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другі стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Застосування судом\~зазначених правових\~наслідків засвідчує\~факт повернення\~сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину, тобто повернення у власність саме дарувальника спірних об`єктів нерухомості, який був стороною правочинів щодо дарування таких об`єктів. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Щодо позовних вимог в частині скасування рішень про державну реєстрацію права власності Як слідує з фактичних обставин позивачем заявлено позовні вимоги щодо визнання недійсними договорів дарування Нерухомого майна на підставі яких Відповідач 1 здійснив відчуження на Відповідача 2, а також укладених Відповідачем 2 договорів іпотеки та скасування відповідних рішень державних реєстраторів, на підставі яких до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено записи про право власності Відповідача 2 на протиправно відчужені об`єкти та відповідно записи про іпотеку. Власний інтерес Позивача полягає у поверненні сторін до того стану (у тому числі і відомостей Державного реєстру прав на нерухоме майно), який існував до здійснення, спрямованого на ухилення грошових зобов`язань перед Позивачем, відчуження Відповідачем 1 Нерухомого майна на підставі фіктивних договорів дарування, визнання недійсними яких входить до предмета заявленого позову. Враховуючи, що на підставі недійсних (фіктивних) договорів дарування між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відомості про право власності Відповідача 2 на Нерухоме майно, Позивачем заявлено позовні вимоги про скасування відповідних рішень державного реєстратора про держану реєстрацію права власності. У випадку задоволення позову виконання рішення в частині скасування відповідних рішень державного реєстратора про держану реєстрацію права власності на нерухоме майно за Відповідачем 2, передбачає внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав на нерухоме майно. З огляду на викладене, виконання рішення суду і приведення сторін у стан, що існував до фіктивного відчуження Нерухомого майна Відповідачем 1 на користь Відповідача 2 підлягає здійсненню у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав. За змістом статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Враховуючи, що в силу наведеної прямої норми статті 26 вказного Закону, ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав), то не вирішення даного питання фактично має наслідком невирішення позовної вимоги по суті та унеможливлення ефективного захисту порушених прав Позивача. З огляду на положення наведеної норми, така вимога не може бути окремою позовною вимогою, а є питанням пов`язаним з застосуванням ефективного захисту порушеного права позивача, яке вирішується судом одночасно з вирішення відповідної позовної вимоги по суті. У постанові Верховного Суду від 23.06.2020 по справі №922/2589/19 сформовано наступні висновки: «Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування». Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, належним способом захисту за позовом [PERSON] є визнання недійсними правочинів щодо дарування Відповідачем на користь Відповідача 2 нерухомого майна та одночасне визнання речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства за Відповідачем 1, тобто таких, що існували до фіктивного відчуження Нерухомого майна Відповідачем 1 з припинення права власності Відповідача 2. Оскільки, форма судового захисту прямо передбачена законом вона є єдиним способом захисту, та, відповідно, є однією позовною вимогою. Подібне питання досліджувалося Верховним Судом у справі №640/21330/18, висновки якого викладені у постанові від 12.11.2019, а саме: Верховний Суд підкреслив, що прохання позивача «про визнання акта протиправним та скасування» нерозривно пов`язане з проханням «про зобов`язання вчини дії», тому є одним способом захисту та відновлення порушеного права і у питанні сплати судового збору вважається однією немайновою позовною вимогою. Зазначене повністю відповідає обраному позивачем способу захисту, що призводить до фактичного поновлення реєстрації права власності на протиправно подароване Нерухоме майно за Відповідачем-1. Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другі стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Застосування судом зазначених правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину, тобто повернення у власність саме Відповідача 1, як дарувальника нерухомого майна, який був стороною правочинів щодо дарування нерухомого майна. Щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів іпотеки. Як встановлено в судовому засіданні, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень після фіктивного дарування Відповідачем 1 на користь Відповідача 2 Нерухомого майна, визнання недійсним якого є предметом позову, Відповідачем 2 були передані в іпотеку наступні об`єкти: -житловий будинок, житловою площею 31.4 кв. м, що складається з: Житлового будинку (Літ. А), а також споруд: сараю (літ. В), вбиральні (літ. Б). Адреса місцезнаходження об`єкту нерухомого майна: [ADDRESS] (РНОНМ 1193471180000), на підставі договору іпотеки №: 237 від 26.05.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбаль Н. О. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52377403 від 26.05.2020; - 1/2 нежилих приміщень (в літ. А), загальною площею 318,9 кв. м. Адреса місцезнаходження об`єкту нерухомого майна: м. Київ, провулок Музейний, будинок 6 (1186476580000), на підставі договору іпотеки від № 224 від 23.05.2020 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбаль Н. О. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52352832 від 23.05.2020; - 1/2 нежилих приміщень (в літ. А) загальною площею 642,6 кв. м. Адреса місцезнаходження об`єкту нерухомого майна: м. Київ, провулок Музейний, будинок 6 (РНОМН 1186484580000), на підставі договору іпотеки № 224 від 23.05.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбаль Н.О. - 1/2 нежилої будівлі, загальною площею 803.4 кв. м. Адреса місцезнаходження об`єкту нерухомого майна: [ADDRESS] (РНОМН 1186495580000), на підставі договору іпотеки № 224 від 23.05.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбаль Н.О. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52352959 від 23.05.2020; - земельна ділянка, кадастровий номер 8000000000:82:143:0035, площа (га):0.0359, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (РНОМН 1193281980000). Адреса місцезнаходження об`єкта нерухомого майна: [ADDRESS] , на підставі договору іпотеки № 237, від 26.05.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбаль Н.О. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52378591 від 26.05.2020; - машиномісце № 38 за адресою м. Київ, вулиця Володимирська, будинок 20/1-Б (РНОМН 1202137480000), на підставі Договору іпотеки № 228 від 23.05.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбаль Н.О. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52353080 від 23.05.2020; - машиномісце № 39 за адресою м. Київ, вулиця Володимирська, будинок 20/1-Б (РНОМН 1202106680000), на підставі договору іпотеки № 228 від 23.05.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбаль Н.О. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52355461 від 25.05.2020; - земельна ділянка, кадастровий номер: 8000000000:82:143:0034. Площа 0,0537 га, обслуговування житлового будинку і господарських будівель (РНОМН 1193343880000). Адреса місцезнаходження об`єкту нерухомого майна: [ADDRESS] , на підставі договору іпотеки № 228 від 23.05.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбаль Н.О. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52353054 від 23.05.2020; - житловий будинок, житловою площею 42,60 кв. м., за адресою [ADDRESS] (РНОМН 1193455380000), на підставі договору іпотеки № 228 від 23.05.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбаль Н.О. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52353021 від 23.05.2020. Таким чином, після набуття Відповідачем 2 на підставі фіктивних договорів дарування з Відповідачем 1 нерухомого майна частина об`єктів нерухомості була передана Відповідачем 2 в іпотеку і були укладені 3 договори іпотеки, а саме: - Договір іпотеки від 26.05.2020 за реєстровим №: 237, укладений між [PERSON] (Іпотекодержатель) та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбаль Н. О. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52377403 від 26.05.2020; - Договір іпотеки від 23.05.2020 за реєстровим №: 224, укладений між [PERSON] Відповідач 3 (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) Відповідач 2 та [PERSON] (Іпотекодавець) Відповідач 4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбаль Н. О. - Договір іпотеки від 23.05.2020 за реєстровим №: 228, укладений між [PERSON] (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) Відповідач 2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбаль Н. О. Як зазначає позивач, договори іпотеки на підставі яких Об`єкти нерухомості були передані Відповідачем 2 в іпотеку Відповідача 1 та Відповідача 3 також є фіктивними, оскільки як і самі договори дарування мають на меті ухилення Відповідача 1 від виконання зобов`язань за договором позики, що виникли перед позивачем. Більше того, за договором іпотеки № 228 та договором іпотеки № 237 об`єкти нерухомості набуті Відповідачем 2 від Відповідача 1 на підставі фіктивних договорів дарування, були передані ним в іпотеку самому ж Відповідачу 1, який нібито подарував їх останньому. Наведені вище обставини, в сукупності із фактом безоплатного відчуження Відповідачем 1 на користь близького родича Відповідача 2 Нерухомого майна, яке підлягало передачі в іпотеку Позивачу у якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, свідчать про наміри Відповідача 1 ухилитись від можливого виконання зобов`язань перед Позивачем за рахунок Нерухомого майна, що власністю боржника (Відповідача 1). Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч. 1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України. Враховуючи наявні фактичні обставини, укладення фіктивних договорів дарування та подальша передача Відповідачем 2 в іпотеку на підставі договорів іпотеки частини Нерухомого майна набутого Відповідачем 2 на підставі фіктивного договору дарування з Відповідачем 1 є наступними діями на шкоду кредитору Позивачу, що направлені на унеможливлення задоволення вимог позивача за договором Позики за рахунок нерухомого майна. Однією з підстав позову є недійсність договорів дарування Нерухомого майна, які є недійсними з моменту їх укладення та не породжуються правових наслідків, окрім пов`язаних з їх недійсністю. З огляду на недійсність фіктивних договорів дарування Нерухомого майна Відповідачем 1 на користь Відповідача 2, то останнім право власності взагалі не набувалось, а отже він не міг передавати такі об`єкти в іпотеку. Таким чином, з огляду на викладене, договори іпотеки, на підставі яких частина нерухомого майна була передана в іпотеку також підлягають визнанню недійсними, а рішення про державну реєстрацію іпотеки, на підставі цих договорів також підлягають скасуванню. Крім того, вказані позовні вимоги щодо договорів іпотеки є похідними щодо основних вимог про оскарження договорів дарування, які визнані судом недійсними, а від так договори іпотеки підлягають скасуванню. Щодо строку позовної давності. Представником відповідача [PERSON] до вимог по первісному позову заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. На обґрунтування клопотання зазначено, що позивач звернувся до суду 23.06.2021, а оспорювані договори дарування укладені в 2016-2017 роках, тобто після спливу трьохрічного строку з дня їх укладення, і саме з дати їх укладення потрібно відраховувати даний строк. Представником позивача по первісному позову зазначено, що позивачу стало відомо про укладення договорів дарування та порушення його прав, після отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у 2020 році. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з п.2.5. договору позики від 07.10.2016, [PERSON] зобов`язувався надати у забезпечення зобов`язань по договору позики нерухоме майно у розумний строк, але не пізніше 18 місяців з дати укладення даного договору, тобто до 07.04.2018, а сама позика, відповідно до п.3.1. договору повинна бути повернута протягом 3 років з дня отримання позики, тобто до 07.10.2019. Саме з дати 07.10.2019 відповідач [PERSON] порушив зобов`язання щодо повернення коштів, а у позивача виникло право вимоги щодо повернення коштів та правомірні очікування на звернення стягнення на нерухоме майно. В зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що права позивача були порушені з 07.10.2019, а від так строк позовної давності позивачем не було пропущено. Крім того, суду не надано доказів, що позивач дізнався або міг дізнатись про укладення оспорюваних договорів дарування в 2016-2017 роках, оскільки він не був стороною даних договорів, відповідач [PERSON] при їх укладені діяв недобросовісно, і як вбачається з наданих витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вони були отримані в 2020 році. Таким чином, суд приходить до висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущений. Щодо зустрічної позовної заяви. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору дарування від 07.10.2016 з підстав його фіктивності. На обґрунтування фіктивності даного договору позики, позивач зазначає, що договір укладений заднім числом лише з метою протиправного повернення подарованого майна [PERSON] , яке було раніше подароване позивачу. А отже, вказаний договір позики не був спрямований на реальне настання для сторін правових наслідків у вигляді виникнення між сторонами відносин позики, а вчинений з метою формування штучної заборгованості. Ухвалою суду від 19.02.2022 було призначено судову технічну експертизу документу, а саме встановлення часу виготовлення договору позики та акту приймання-передачу грошових коштів. 30.06.2022 на адресу суду надійшло повідомлення від ДНДЕКЦ про неможливість проведення судової експертизи в зв`язку з відсутності методики визначення абсолютної давності виготовлення документів. Крім того, в судовому засіданні було оглянуто оригінал договору позики. Представник відповідача [PERSON] визнав факт укладення договору позики 07.10.2016 та отримання коштів та їх неповернення в зв`язку з фінансовими труднощами. Як вже зазначалось судом, відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суд повинен встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Під час судового розгляду, суду не було надано доказів фіктивності договору позики, не встановлено його укладення заднім числом, не встановлено не отримання коштів за договором. Наявність кримінальних та цивільних проваджень без судових рішень, що набрали законної сили, щодо шахрайських дій саме по собі не може підтверджувати факт фіктивності правочину. Інших доказів на обґрунтування зустрічної позовної заяви суду не було надано, а від так, зустрічна позовна заява не підлягає до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів по первісному позову на користь позивача по первісному позову, пропорційно до позовних вимог, підтягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial