Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

У січні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 09 листопада 2012 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 січня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подала. Позивач у судове засідання не з`явився, 21.02.2023 та 18.03.2023 надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, вказавши, що позов підтримує та наполягає на розірванні шлюбу, так як подальше збереження шлюбу неможливе та суперечить його інтересам. Відповідач у судове засідання не з`явилась. Судове засідання, призначене на 22.02.2023 на 10.00 год., було відкладено за клопотанням відповідача. У судове засідання, призначене на 22.03.2023 на 12.00 год. відповідач надіслала чергове клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що між сторонами не вирішені питання про визначення місця проживання дитини та розмір і порядок сплати витрат на утримання неповнолітньої дитини, у зв`язку із чим просила визнати явку позивача у судове засідання обов`язковою для надання пояснень із вказаних спірних питань. Проте, ухвалою суду від 22.03.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, було відмовлено у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи з підстав, зазначених відповідачем, оскільки питання визначення місця проживання дитини та порядок і розміри витрат на утримання неповнолітньої дитини не є предметом розгляду даної справи і у разі виникнення спору між батьками із вказаних питань, вони можуть звернутися до суду із відповідним позовом. Крім того, було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача щодо визнання явки позивача у судове засідання обов`язковою, у зв`язку із відсутністю для цього правових підстав. Суд ухвалив розглянути справу у відсутності сторін за наявними матеріалами справи. Інших заяв чи клопотань від учасників справи до суду не надійшло. Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 09 листопада 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис № 1847 (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Як зазначає\~в позовній\~заяві позивач,\~подружні відносини\~подружжя припинило,\~спільне господарство\~не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить його інтересам. Вказаних обставин відповідачем не спростовано. Крім того, у своїй заяві від 21.02.2023 відповідач зазначила, що [PERSON] вже не перший раз звертається до суду з позовом про розірвання шлюбу (08.10.2020), який потім залишає без розгляду. Також, відповідач в цій заяві зазначила, що позивач останнім часом нехтує інтерасами їх спільної малолітньої дитини. Щодо розірвання шлюбу відповідач своєї позиції не зазначила, заперечення щодо розірвання шлюбу не висловила. Згідно із\~частиною першою\~статті 24\~Сімейного кодексу\~України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка. Відповідно до положень частин третьої та четвертої статті 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню, а позов - задоволенню. Крім того, у зв`язку із задоволенням позову, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved