Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-27 00:00:00

Адвокат Кожем`як М.О. звернулася до суду з позовом в інтересах [PERSON] про зняття арешту з майна, мотивуючи його наступним: у лютому 2023 року [PERSON] , мати померлого [INFO] [PERSON] , звернулась до державного нотаріуса Третьої черкаської державної нотаріальної контори з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/12 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] після смерті сина. Згідно постанови про відмову у видачі свідоцтва про право власності на спадщину їй 15.02.2023 було надано відмову у зв`язку з тим, що під час перевірки фактів відсутності заборони або арешту в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень містяться арешти на ім`я та майно померлого [PERSON] . За даними нотаріальної контори після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа № 70197657. Нотаріусом також було встановлено, що станом на день смерті [INFO] [PERSON] , згідно з довідкою Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» ЧМР № 458-01-10 від 13.01.2023 року, окрім матері - [PERSON] , був зареєстрований малолітній син померлого - [PERSON] та батько - [PERSON] . Зазначила, що згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 20.02.2023 № 323330848 та № 323330933, на частину квартири [ADDRESS] , власник [PERSON] , накладено арешти: - на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА № 795371, 04.02.1010 виданого Соснівським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції державним виконавцем Копієвським Р.А., реєстраційний номер обтяження 9515301; - на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 48835423, виданого 28.09.2015 Соснівським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, державний виконавець Круть О.О., реєстраційний номер обтяження 11617245; - на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 37749520, виданого 26.02.2016 Соснівським відділом виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, державний виконавець Петракова В.А., реєстраційний номер обтяження 14056727. Оскільки арешт є істотною перешкодою для оформлення права власності на вказане спадкове нерухоме майно, [PERSON] змушена звертатися за захистом своїх прав та законних інтересів до суду. Просить скасувати арешт: накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА № 795371, 04.02.1010 виданого Соснівським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції державним виконавцем Копієвський Р.А., реєстраційний номер обтяження 9515301 на квартиру [ADDRESS] ; накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 48835423, виданого 28.09.2015 Соснівським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, державний виконавець Круть О.О., реєстраційний номер обтяження 11617245 на квартиру [ADDRESS] ; - накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 37749520, виданого 26.02.2016 Соснівським відділом виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, державний виконавець Петракова В.А., реєстраційний номер обтяження 14056727 на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.03.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У передбачений законодавством термін відповідачів відзиву до суду не скерували, третя особа пояснень не надала. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 07.06.2017 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді частки квартири [ADDRESS] . 15.02.2023 року [PERSON] звернулася до Третьої черкаської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Третьої черкаської державної нотаріальної контори Олексієнко К.П. від 15.02.2023 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки за результатами перевірки фактів відсутності (наявності) заборони або арешту в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень містяться арешти на ім`я та майно померлого [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 20.02.2023 № 323330848 та № 323330933, на частину квартири [ADDRESS] , власник [PERSON] , накладено арешти: - на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА № 795371, 04.02.1010 (04.02.2010) виданого Соснівським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції державним виконавцем Копієвським Р.А., реєстраційний номер обтяження 9515301; - на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 48835423, виданого 28.09.2015 Соснівським відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, державний виконавець Круть О.О., реєстраційний номер обтяження 11617245; - на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 37749520, виданого 26.02.2016 Соснівським відділом виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, державний виконавець Петракова В.А., реєстраційний номер обтяження 14056727. Відповідно до листа Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 65 від 21.03.2022 року зазначено, що у зв`язку з тим, що виготовлення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження здійснено на спеціальному бланку без використання Єдиного реєстру виконавчих проваджень, встановити згідно Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавче провадження, під час примусового виконання якого виносилася постанова АА795371 від 04.02.2010, не вбачається можливим. У період винесення вищевказаної постанови на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 4022339 з примусового виконання виконавчого листа від 05.12.2006 № 1-377 Придніпровського районного суду про конфіскацію майна [PERSON] , яке 16.06.2010 завершено. Відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008 виконавче провадження знищено. Спори про право, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктами 1, 2 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 26 Закону - виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувана про примусове виконання рішення. Відповідно до ст. 40 Закону - у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним їй майном, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Фактичні обставини справи свідчать, що на даний час відпадала обґрунтована потреба для відповідного арешту майна [PERSON] . На думку суду, подальший арешт майна не забезпечує справедливого балансу між несприятливими наслідками та цілей, на досягнення яких спрямований арешт майна. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, оскільки фактичні обставини справи свідчать про те, що відпадала обґрунтована потреба для відповідного арешту майна.

Outcome: approved