Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні дорогою загального користування та заборону чинити перешкоди в користуванні дорогою. Заявлені вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що згідно з Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 16 лютого 2015 року він є власником земельної ділянки на [ADDRESS] й місцем його проживання є будинок [ADDRESS] . Рішенням Порогівської сільської ради № 111 від 11 грудня 2007 року йому надано дозвіл на перебудову житлового будинку на [ADDRESS] та видано Богородчанською районною архітектурою будівельний паспорт на забудову земельної ділянки. При розробці проекту землеустрою на вказану земельну ділянку 2014 року був складений Кадастровий план згідно з яким повз його будинок проходить дорога, яка належить до земель сільської ради. Позивачка [PERSON] позовні вимоги обґрунтовує тим, що разом із чоловіком проживають на [ADDRESS] в будинку, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до рішення Порогівської сільської ради від 15 листопада 2019 року її чоловіку [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,2493 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. На вказану земельну ділянку складено кадастровий план, відповідно до якого від точок Г до А передбачено дорогу. Позивачі стверджують, що вони та члени їхніх сімей багато років користуються дорогою на [ADDRESS] . Крім них цією дорогою користуються жителі будинків [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , які розташовані вздовж дороги. Вказана дорога проходить також біля господарств відповідачів [PERSON] та [PERSON] , який є зятем останньої. Протягом тривалого часу відповідачі перешкоджають вільно користуватися дорогою, встановивши на дорозі ворота з штахетин. Добровільно усунути перешкоду в користуванні дорогою до належних їм земельних ділянок шляхом знесення воріт відповідачі не бажають. Конфлікт з приводу користування дорогою загального значення триває вже довгий час. Так, рішенням Богородчанського районного суду від 30 липня 2015 року, яке оскаржувалося в апеляційному та касаційному порядку й набрало чинності, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перешкоджають доступу до своїх земельних ділянок як [PERSON] так і жителям вулиці [PERSON] , встановивши ворота із штахетин. Цим рішенням зобов`язано [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні дорогою до належної [PERSON] земельної ділянки шляхом демонтажу воріт. Після завершення оскарження та набрання ним чинності рішення суду відповідачами було виконано. Наприкінці січня 2021 року, не заважаючи на рішення суду, яке набрало законної сили, [PERSON] та [PERSON] самовільно встановили паркан біля будинку [ADDRESS] , до цього паркана прилаштували поперек дороги ворота з штахетин, закриваючи ці ворота на замок, чим чинять перешкоди проходу та проїзду жителям вулиці. Такими діями відповідачі захопили земельну ділянку, яка відноситься до земель комунальної власності. Вони закривають ворота, пройти можна тільки з дозволу, кожного разу з цього приводу виникають скандали і зі сторони відповідачів звучать постійні образи. У добровільному порядку відповідачі відмовляються усунути перешкоду - самовільно встановлені ворота, заперечують факт самовільного зайняття дороги загального користування. Відповідачка [PERSON] постійно стверджує, що дорога є частиною її земельної ділянки, хоча ніяких правовстановлюючих документів, які б підтверджували це право вона не має. Вирішити спір у інший спосіб як звернення до суду з приводу відновлення порушених прав позивачі не можуть, тому просять зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні дорогою. Ухвалою судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області Битківського Л.М. від 13 січня 2022 року провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. До участі в справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Солотвинську селищну раду Івано-Франківського району Івано-Франківської області. Відповідно до наказу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2022 року суддю [PERSON] увільнено від роботи з 19 березня 2022 року у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 березня 2022 року головуючим у справі визначено суддю Богородчанського районного суду Івано-Франківської області Шишка О.А. та передано справу для розгляду. Ухвалою судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області Шишка О.А. від 28 березня 2022 року справу прийнято до провадження, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 20 травня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представником відповідачки [PERSON] - адвокатом Манченко О.В. 14 лютого 2022 року подано відзив на позовну заяву. У поданому відзиві представник відповідачки заявлений позов не визнала та вказала на його безпідставність. Зокрема відмітила, що відповідачка [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] , яке ще у 1922 році споруджено її родиною. Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав складовою частиною нерухомого майна є огорожа та ворота. Для обслуговування житлового будинку за вказаним домогосподарством рахується земельна ділянка площею 0,21 га. Отже огорожа та ворота, які позивачі просять демонтувати, а також земельна ділянка, на якій вони розташовані, перебувають у користуванні родини відповідачки. Таким чином відповідачка [PERSON] не встановлювала огорожу та ворота поруч із будинком [ADDRESS] , а успадкувала їх у встановленому законом порядку, а отже є їх законною власницею, наділеною усіма правомочностями стосовно володіння, користування, розпорядження, в тому числі має право на власний розсуд здійснювати їх обслуговування, ремонт тощо. На даний час немає рішень судів чи інших правових підстав, які б скасовували право власності [PERSON] на вказані об`єкти нерухомого майна та їх складові частини, в тому числі огорожу та ворота. Належних, допустимих та достатніх доказів стосовно будь-яких неправомірних дій відповідачів, зокрема щодо якогось самовільного встановлення воріт чи огорожі позивачами не надано. Також відсутні докази порушених прав позивачів, зокрема щодо користування належним їм майном. Вказує, що зі змісту позовної заяви та долучених до неї доказів не зрозуміло, що саме та з яких правових підстав мають демонтувати відповідачі. Зазначає, що єдиним офіційним документом, у якому зазначено існування спірної дороги, є оновлений в 2017 році генеральний план забудови села Пороги, затверджений рішенням Порогівської сільської ради 11 вересня 2017 року. Однак це рішення сільської ради про затвердження генерального плану села скасоване рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2022 року. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2022 року залишено без змін. Зазначає, що дороги загального користування ніколи не існувало, а з 1922 року було подвір`я родини, де була стежина між господарською будівлею та житловим будинком. Цією стежиною завжди користувалась родина [PERSON] , а також іноді вони дозволяли проїжджати по своєму подвір`ї сусіду до старого будинку з умовою зачиняти за собою ворота. Також вважає неправомірним посилання позивачів на наявність дороги через подвір`я відповідачки, оскільки облаштування такої дороги відповідно до будівельних норм і правил розділить будинок з господарськими спорудами на дві частини, що буде порушенням права власності [PERSON] на садибу. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні позивачі та їх представник вимоги позовної заяви підтримали з викладених у ній підстав та просять позов задовольнити. Представники відповідачів у судовому засіданні заперечили проти задоволення вимог позовної заяви та вказали на її безпідставність. Представник відповідача [PERSON] додатково зазначив, що його довіритель не є власником домогосподарства, де розташовані ворота, а тому вважає, що він не може бути відповідачем у вказаному спорі. Представник Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в судовому засіданні вказала, що конфлікт між сторонами з приводу користування дорогою загального значення триває багато років. Раніше перешкоди у користуванні дорогою чинив покійний чоловік відповідачки [PERSON] 07 липня 2014 року складено акт про закриття заїзду до земельної ділянки позивача [PERSON] . Також 21 лютого 2022 року було комісійне обстеження земельної ділянки по якій проходить проїзд до житлових будинків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідним актом було встановлено, що [PERSON] встановила ворота, чим перешкоджає проїзду. Рекомендації не чинити перешкод в користуванні дорогою жителям будинків на [ADDRESS] [PERSON] не виконала. Дорога зазначена в усіх картографічних матеріалів й включена була й до нового генерального плану села Пороги. Питання щодо перешкод у користуванні дорогою було й предметом судових розглядів й суди констатували наявність спірної дороги та необхідність усунення перешкод у її користуванні. Рішення суду було виконане, однак, на даний час відповідачами встановлені нові ворота, якими загороджено проїзд. Вважає обґрунтованим позов та просить його задовольнити. Заслухавши пояснення позивачів та їхнього представника, представників відповідачів та представника третьої особи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках або порядку, встановлених законом. Згідно із приписами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 16 лютого 2015 року позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1499 га, яка розташованана [ADDRESS] (а.с.16). Рішенням Порогівської сільської ради № 111 від 11 грудня 2007 року йому надано дозвіл на перебудову житлового будинку на старому садибному місці на [ADDRESS] та видано Богородчанською районною архітектурою будівельний паспорт (а.с. 18-20). Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 серпня 2019 року №176231877 [PERSON] , чоловікові позивачки [PERSON] , належить на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями на [ADDRESS] (а.с.26). Також рішенням Порогівської сільської ради від 15 листопада 2019 року №549-18/2019 [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,2493 га для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку. На цю земельну ділянку складено кадастровий план, відповідно до якого в точках Г до А передбачено дорогу (а.с.27-28). Дорога проходить біля господарства відповідачів, однак останні перешкоджають нею користуватися сусідам, встановивши на дорозі ворота з штахетин. Добровільно усунути перешкоди в користуванні дорогою до належних позивачам земельних ділянок шляхом знесення воріт відповідачі не бажають. Факт створення відповідачами перешкод у користуванні позивачами дорогою підтверджується інформацією органу місцевого самоврядування. Так, 21 лютого 2022 року комісією Солотвинської селищної ради за зверненням [PERSON] було проведено обстеження земельної ділянки, якою проходить дорога (проїзд) до житлових будинків громадян [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідним актом було встановлено, що дорога (проїзд) існуючий на даний час, але громадянка [PERSON] встановила ворота, чим перешкоджає проїзду. Також комісією було рекомендовано [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні (дорогою) проїздом до житлових будинків вказаних громадян (а.с.162). Відповідно до викопіювань з картографічних матеріалів Вінницької експедиції та карти села Пороги вбачається наявність спірної дороги (а.с.33-34). Слід зазначити, що питання щодо користування спірною дорогою вже було предметом судового розгляду. Зокрема, рішенням Богородчанського районного суду від 30 липня 2015 року зобов`язано [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні дорогою до належної [PERSON] на праві власності земельної ділянки, яка розташована на [ADDRESS] шляхом демонтажу встановлених воріт (а.с.35-36). Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2015 року зазначене рішення залишено в силі (а.с.37-41). Також Постановою Верховного суду від 14 листопада 2018 року рішення Богородчанського районного суду Івано - Франківської області від 30 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2016 року залишено без змін, тобто остаточно встановлено факт існування спірної дороги і право безперешкодно користуватися нею. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили наявність спірної дороги, а також вказали на те, що відповідачі перешкоджають користуватися дорогою позивачам та іншим жителям вулиці. Відповідно до вимог ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з п. п. г, е ч.1ст.91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Частиною 2 ст.91 ЗК України визначено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно зі ст.ст.103, 152, 153 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них. Власник та користувач земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, застосування інших, передбачених законом способів. Відповідно до ст.189 ЗК України, самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами. Згідно зі ст.158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, вирішує земельні спори щодо меж земельних ділянок за межами населених пунктів, розташування обмежень у використанні земель та земельних сервітутів. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст.152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Суд не приймає до уваги твердження представників відповідачів про те, що спірна дорога є частиною присадибної ділянки [PERSON] . Такі твердження суперечать державним актам про право приватної власності на землю позивачів, їхнім будівельним паспортам, актам відновлення та узгодження в натурі зовнішніх меж земельних ділянок, викопіюванню із картографічних матеріалів в яких відображена інформація про наявність спірної дороги. Такі твердження суперечать фактам, встановленим рішенням Богородчанського районного суду від 30 липня 2015 року, яке набрало законної сили. З цих же підстав суд відхиляє показання свідка [PERSON] про відсутність документального підтвердження проїзду (дороги) через господарство відповідачки [PERSON] . Суд також не приймає до уваги позицію відповідача [PERSON] про те, що стороною позивачів не доведено вчинення з його боку будь-яких перешкод, оскільки таке твердження спростовано в ході судового розгляду показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які в сукупності із поясненнями позивачів та іншими дослідженими доказами сумнівів у їх достовірності не викликають. Більше того, допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] - дружина відповідача [PERSON] , повідомила, що її чоловік на прохання її матері [PERSON] повторно на тому ж самому місці, де і раніше, встановив ворота, оскільки вони вважають, що через господарство її матері немає ніякого громадського проїзду. Таким чином, доводи відповідачів та їх представників ґрунтуються на власному тлумаченні норм права, незгоди із встановленими фактичними обставинами у справі, а також несприйнятті юридичної визначеності. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивачів. Оскільки протиправними діями відповідачів порушене право користування позивачів дорогою загального значення, то їх слід зобов`язати усунути негативні наслідки в праві користування позивачами дорогою по [ADDRESS] , шляхом демонтажу воріт, встановлених біля будинку [ADDRESS] . Позивачами також заявлено вимогу про зобов`язання відповідачів усунути перешкоди в користуванні дорогою шляхом демонтажу паркану, встановленого біля будинку [ADDRESS] . Оскільки в судовому засіданні позивачі не довели, яка саме частина паркану встановлена незаконно та яким чином це порушує їх права на безперешкодне користування спірною дорогою, то у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Отже позов підлягає до часткового задоволення. На підставі викладеного, ст.319, 321, 391 ЦК України, ст. 91, 103, 152-153, 158 ЗК України,

Outcome: partial