Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Ріпкинської селищної ради Чернігівської області, в якому просить визнати за нею у порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] , право користування земельною ділянкою площею 0,20 га, із цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що за даними погосподарської книги її батько [PERSON] , який помер [INFO] , проживав у [ADDRESS] та мав у користуванні земельну ділянку площею 0,45 га. Позивачка є спадкоємицею її сестри [PERSON] , яка проживала в [ADDRESS] , та успадкувала все належне їх батьку майно. Після смерті сестри позивачка дізналася, що частину належної їй землі приватизувала інша сусідка, після чого вона звернулася до Ріпкинської селищної ради для приватизації земельної ділянки розміром 0,45 га. До того ж, за рішенням Вишнівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області від 22.12.2006 року, її сестрі була надана в оренду земельна ділянка площею 0,45 га, до складу якої входила спірна ділянка площею 0,2 га. Таким чином позивачка вважає, що за життя її сестра володіла спірною земельною ділянкою площею 0,2 га та не змогла документально оформити свої права на спірну земельну ділянку, а позивачка через це не може реалізувати свої спадкові права в іншому, окрім судового, порядку. Ухвалою судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 23.09.2022 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Ріпкінської селищної ради Чернігівської області, про визнання права користування земельною ділянкою в порядку спадкування. 14.10.2022 року до Ріпкинського районного суду надійшов відзив від відповідача Ріпкинської селищної ради, зі змісту якого слідує, що на момент прийняття рішення Вишнівською сільською радою 22.12.2006, відповідно до ч.1 ст.93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки повинно бути засноване на договорі та не наділяло орендаря можливістю передавати його у спадщину. Також, згідно з ст.125 Земельного кодексу України в редакції на час винесення рішення, воно виникає після укладення договору оренди та його державної реєстрації, а до використання земельної ділянки орендар має право приступати після встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації. [PERSON] речове право на спірну земельну ділянку не зареєструвала, тому право оренди в неї не виникло. Тобто до складу спадщини спірна земельна ділянка не увійшла. Рішенням Вишнівської сільської ради від 26.02.2018 [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0,9533 га. Визнання незаконним та скасування рішення від 26.02.2018 про пипинення права користування земельною ділянкою у зв`язку зі смертю [PERSON] не породжує для [PERSON] жодних правових наслідків, оскільки у померлої [PERSON] право оренди не виникло. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 17.01.2020 у справі №743/1025/19 встанволено, що спірна земельна ділянка була передана у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства у складі земельної ділянки площею 0,9533 га і ця обставина не підлягає доказуванню, а в задоволенні позову про визнання незаконним та скасування рішення Вишнівської сільської ради від 26.02.2018, яким передано у власність земельну ділянку [PERSON] , було відмовлено. Тому представник відповідача вважає, що задовольнити позовні вимоги неможливо. Розпорядженням голови Ріпкинського районного суду Чернігівської області Павленко О.В. від 18.11.2022 року передано цивільну справу № 743/606/22 за позовом [PERSON] до Ріпкінської селищної ради Чернігівської області, про визнання права користування земельною ділянкою в порядку спадкування на розгляд Чернігівському районному суду Чернігівської області. Ухвалою суду від 22.02.2023, винесеною без видалення до нарадчої кімнати, було задоволено клопотання позивачки та залучено до участі в справі в якості співвідповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] відзив не подавала. Позивачка [PERSON] відповідь на відзив Ріпкинської селищної ради також не подала. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові та додала, що спірна земельна ділянка належала її батькам все її життя. Сестра [PERSON] не змогла оформити права на цю ділянку через свій стан здоров`я, а після її смерті саме цю земельну ділянку приватизувала сусідка [PERSON] .. Представник відповідача Ріпкинської селищної ради в судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог та послався на обґрунтування викладене у відзиві. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позову та зазначила, що вона законно отримала у власність земельну ділянку. Свідок [PERSON] під час допиту в судовому засіданні повідомила, що є донькою позивачки та їх сім`я завжди використовувала та обробляла земельну ділянку по [ADDRESS] , а після смерті [PERSON] , частину цієї ділянки приватизувала [PERSON] . Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину від 04.08.2021 року позивачка є спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , та успадкувала, зокрема, житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). За довідкою Вишнівської сільської ради від 15.10.2020 №368, згідно з книгою погосподарського обліку №1 за 2001-2005 роки та особовим рахунком [NUMBER] , [PERSON] , який помер [INFO] , мав у користуванні земельну ділянку площею 0,45 га (а.с.43). Користування землею на час смерті [PERSON] регулювалося ст.7 Земельного кодексу України, в редакції чинній на той час, та могло бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земля надавалася Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності: громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства. Процес надання у користування земельних ділянок регулювався статтею 19 Земельного кодексу України, в редакції чинній на той час, та передбачав заяву громадянина про надання земельної ділянки, у якій вказувалися бажані її розмір і місце розташування, мета використання. Рішення про надання земель приймалося сільською Радою народних депутатів на підставі проекту відведення земельної ділянки погодженого з власником землі або землекористувачем. Як видно з наданих доказів, [PERSON] з заявами про надання землі в користування не звертався та відповідне рішення про надання йому земельної ділянки площею 0,45 га у користування не приймалося. Статтею 67 Земельного кодексу України, в редакції чинній на час смерті [PERSON] , встановлювався розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) який повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара. Отже, розмір ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] , на час смерті [PERSON] не міг перевищувати 0,25 га. Згідно з нормами ст.30 Земельного кодексу України, в редакції чинній на час смерті [PERSON] , при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Таким чином, спадкоємцям [PERSON] , у зв`язку з успадкуванням жилого будинку по [ADDRESS] , перейшло право користування земельною ділянкою розміром 0,25 га за цією ж адресою з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Тобто, в погосподарській книзі був відображений фактичний розмір земельної ділянки (без визначення її меж), який був закріплений за домогосподарством [PERSON] . При цьому жодних правових підстав на користування земельною ділянкою більше 0,25 га у [PERSON] не було. Саме по собі фактичне користування присадибною земельною ділянкою понад розмір передбачений законодавством родиною [PERSON] , про що зазначає позивачка та свідок, не є підставою для виникнення права користування на частину земельної ділянки понад 0,25 га, а з заявами про надання земельної ділянки розміром 0,2 га за іншим цільовим призначенням [PERSON] не звертався. Отже право користування земельною ділянкою розміром 0,2 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства не могло виникнути у спадкоємців [PERSON] (зокрема, у [PERSON] ) в порядку спадкування від нього. Як на підставу наявності у [PERSON] права користування спірною земельною ділянкою, позивачка також посилається на рішення Вишнівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області від 22.12.2006 року, яким вирішено надати в оренду громадянам земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, в тому числі [PERSON] розміром 0,45 га. (а.с.87-91). Слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Аналогічне визначення містить і ст.93 Земельного кодексу України. Відповідно до ст.16 Закону України «Про оренду землі», в редакції на час винесення рішення, особа, яка бажає отримати земельну ділянку в оренду із земель державної або комунальної власності, подає до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки заяву (клопотання). Розгляд заяви (клопотання) і надання земельної ділянки в оренду проводяться у порядку, встановленому Земельним кодексом України. У разі згоди орендодавця передати земельну ділянку в оренду сторони укладають договір оренди землі відповідно до вимог цього Закону. Передача земельної ділянки, межі якої визначено в натурі (на місцевості), в оренду без зміни її цільового призначення здійснюється без розроблення проекту її відведення. У разі зміни цільового призначення земельної ділянки надання її в оренду здійснюється за проектом відведення в порядку, встановленому законом. Згідно з ст.18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Отже, враховуючи, що [PERSON] договір оренди спірної земельної ділянки не укладала, він не був зареєстрований, то і право оренди земельної ділянки у неї не виникло. Тому твердження позивачки, що [PERSON] володіла спірною земельною ділянкою не підтверджується доказами. Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25.05.2021 у справі за позовом [PERSON] до Ріпкинської селищної ради, [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення сільської ради, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 07.10.2021, встановлено, що набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку розміром 0,9533 га для ведення особистого селянського господарства в с.Буянки Ріпкинського району жодним чином не порушило права та інтереси [PERSON] (а.с.31-42). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України ця обставина не потребує доказування, а тому спростованим є також твердження позивачки, що [PERSON] набула у власність земельну ділянку, яка перебувала у користуванні [PERSON] . Цим рішенням Ріпкинського районного суду також були частково задоволені позовні вимоги [PERSON] : визнано незаконним та скасовано рішення Вишнівської сільської ради від 26.02.2018 в частині припинення права користування [PERSON] земельною ділянкою у розмірі 0,2 га та зарахування її до земель запасу. Проте, суд ухвалив таке рішення виключно на тій підставі, що сільською радою це рішення було прийняте вже після смерті [PERSON] , при цьому в рішенні суду зазначено, що взагалі відсутні докази набуття [PERSON] права користування земельною ділянкою площею 0,20 га, а припиненим може бути лише набуте право користування земельною ділянкою. Зважаючи на викладене, відсутні підстави стверджувати, що на час смерті [PERSON] вона мала право користування земельною ділянкою площею 0,20 га, із цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Тому це право не входило до спадкової маси та відповідно не було успадковане [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed