Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-16 00:00:00

23 вересня 2022 року на адресу суду із Миколаївського апеляційного суду надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на 1/3 частку квартири та визнання права власності, в якому просить припинити право власності [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , що належала [PERSON] . Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що вона є донькою [PERSON] та [PERSON] . За час сімейного життя батьки отримали спірну квартиру. Згодом батьки розірвали шлюб та вона із матір`ю проживали разом. У 1989 році мати зареєструвала шлюб із відповідачем, який також став проживати у вказаній квартирі та був зареєстрований у ній. У 1995 році вони розірвали шлюб. Через два роки вітчим знову став проживати разом із ними та зареєструвався у квартирі. Шлюб із її матір`ю вони вже не реєстрували. Коли її мати захворіла, відповідач покинув їх сім`ю та більше не повертався. У 1998 році здійснювалась приватизація житла, а оскільки відповідач був зареєстрований квартирі, за кожним було зареєстровано право власності на 1/3 частку. [INFO] її мати померла, вона прийняла спадщину на 1/3 частку квартири. Вона є власницею 2/3 часток квартири [ADDRESS] . Право власності набуто нею на підставі приватизації (1/3 частка) та спадкування за законом (1/3 частка). 1/3 частка вказаної квартири належить відповідачу на підставі приватизації. [PERSON] у даній квартирі з 2003 року не проживає, не зареєстрований, майном не користується. Не володіє, участі в утриманні не приймає, правами власника не користується, що перешкоджає їй належним чином користуватися та розпоряджатися особистим майном. З 1998 року вона постійно користується квартирою, а з 2006 року є її єдиним володільцем, несе витрати по її утриманню. Окрім неї у квартирі ніхто не проживав. Відповідач жодних вимог про право власності не висував. Ухвалою суду від 16 лютого 2023 року позовну заяву залишено без руху. 20 лютого 2023 року позивач усунула недоліки. Надала суду уточнену позовну заяву, у якій просила припинити право власності [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , що належала [PERSON] та виправила описки щодо номеру квартири. Позивач в судове засідання не з`явились, надала суду заяву із проханням розглядати справу без її участі, позов підтримує не заперечує проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. За таких обставин, відповідно до вимог ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України суд\~вважає можливим\~розглянути справу\~без участі\~відповідача на\~підставі наявних\~у ній\~даних і доказів та ухвалити заочне рішення, про що суд постановив відповідну ухвалу. Дослідивши докази в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] /а.с. 8/. Згідно копії свідоцтва про смерть /а.с. 9/ [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу /а.с. 10/ [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 26 жовтня 1995 року. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла ВО «ПУ АЕС» /а.с. 11/ [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало по 1/3 частці квартири [ADDRESS] . 1/3 частка квартири, що належала [PERSON] перейшла у власність [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом. Вказане підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно /а.с. 12/ та копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі /а.с. 16/. Технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] /а.с. 13-14/. Відповідно до копії довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) у квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] (квартиронаймач) /а.с. 15/. Згідно копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 05 вересня 2007 року [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] /а.с. 16/. Відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу /а.с. 17/ 11 серпня 1989 року [PERSON] зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] ». У договорі найму квартири [ADDRESS] , номер будинку вказано ІІІ на ім`я [PERSON] /а.с. 18/. Типовий договір про надання послуг утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на квартиру [ADDRESS] укладено із [PERSON] /а.с.19-20/. Договір №174-2 від 31 жовтня 2002 року /а.с. 21/ на квартиру [ADDRESS] укладався із [PERSON] . Договір № 050-07/2411 від 03 січня 2003 року про надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення /а.с. 22-23/ на квартиру [ADDRESS] укладався із [PERSON] . Типовий договір № 2007/4008 від 10 липня 2007 року про надання послуг електрозв`язку на квартиру [ADDRESS] укладено із [PERSON] /а.с.24-26/. Договір від 15 грудня 2012 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на квартиру [ADDRESS] укладено із [PERSON] /а.с.27-28/. Рішенням Южноукраїнської міської ради від 20 жовтня 2022 року №1128 «Про перейменування вулиць, бульварів, провулків населених пунктів Южноукраїнської міської територіальної громади» вул. Дружби Народів перейменовано на вул. Європейську. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 344 ЦК України, на яку посилається позивач, встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Безтитульне володіння це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Приймаючи до уваги те, що позивач знав про те, хто є власником спірної частини житлового будинку, яка є предметом спору та на яку він просить визнати за ним право власності за набувальною давністю, не можна вважати володіння позивачем 2/3 частками квартири [ADDRESS] , добросовісним. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі, якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Відповідач є таким же співвласником квартири [ADDRESS] , як і позивач. Позивачем не надано суду доказів того, що відповідач помер, а також наявності всіх інших обставин в сукупності, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю. Враховуючи, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, суд доходить висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Outcome: dismissed