Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

22.12.2022 Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради як органу опіки та піклування в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , пред`явила в суд позовну заяву до [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , остання відома адреса місця проживання: [ADDRESS] , з участю третьої особи [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягувати з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , зареєстрована: [ADDRESS] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] ; зареєстрований: [ADDRESS] , 3000 грн. 00 коп. на дитину у твердій грошовій сумі, що підлягає індексації згідно закону, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду i до досягнення дитиною повноліття, витрати пов`язані із розглядом справи в суді покласти на відповідача [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що на обліку у відділі «Служба у справах дітей» Шевченківського району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради перебуває малолітній [PERSON] . Малолітній [PERSON] , є дитиною, що який залишився без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування через неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків щодо його виховання та утримання, яке впливає на його життя і здоров`я, психічний та розумовий розвиток. Мати [PERSON] фактично ухилилася від виконання батьківських обов`язків, місце проживання (перебування) її невідомо. Комісія з питань захисту прав дитини Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради прийшла до висновку, що [PERSON] дійсно ухиляється від виконання обов`язків по вихованню сина [PERSON] , а тому є законні підстави для позбавлення її батьківських прав. У зв`язку з вищевказаним голова органу опіки та піклування - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Банах Н. змушена звернутись до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] та стягнення з неї аліментів. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 09.01.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого розгляду (а.с.46). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 02.03.2023 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.60). Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання, в якому підтримує позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує та просить суд розглядати справу у його відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав заяву, в які позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу у його відсутності. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні відносини між сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів. Судом встановлено та підтверджено доказами наступне. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України). Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що на обліку у відділі «Служба у справах дітей» Шевченківського району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради перебуває малолітній [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 28 листопада 2014 року Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис 555, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Державна реєстрація народження проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за заявою матері в графі батько за вказівкою матері записаний [PERSON] ) (а.с.9). 18 вересня 2019 року у Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради звернулась [PERSON] про надання дозволу на влаштування її дитини, [PERSON] в дитячий заклад. Своє рішення обумовлювала складним матеріальним становищем та необхідністю проходження стаціонарного лікування в реабілітаційному центрі, який знаходиться в с. Угринів, Івано- Франківської області. Розпорядженням Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 27 вересня 2019 року № 710 надано дозвіл на влаштування дитини, [PERSON] в дитячий дошкільний будинок № 1 Львівської міської ради (теперішня назва Центр підтримки дітей при закладі дошкільної освіти № 5 Львівської міської ради) на повне державне утримання (а.с.17). Наказом Управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 14 грудня 2020 року № 341 малолітнього [PERSON] взято на первинний облік дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с.18). Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 16 грудня 2020 року № 592 малолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.19). У зв`язку із закінченням терміну перебування дитини у дитячому дошкільному будинку [ADDRESS] (теперішня назва Центр підтримки дітей при закладі дошкільної освіти № 5 Львівської міської ради), розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 31 серпня 2021 року № 485 малолітнього [PERSON] влаштовано у заклад релігійної організації «Родинний дім «Покрова» на повне державне утримання (а.с.21). Відповідно до поданої заяви [PERSON] , розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 29.12.2021 року № 555 встановлено опіку над малолітнім [PERSON] та призначено над ним опікуна [PERSON] . Місце опіки визначено за адресою: [ADDRESS] , заклад релігійної організації «Родинний дім «Покрова» (а.с.25). Згідно акту обстеження умов проживання від 17 листопада 2022 року за вказаною адресою умови проживання належні. Діти займають окремі кімнати, мають окремі спальні місця, письмовий стіл, одяг, тощо. Створено належні для проживання та виховання дітей, панує позитивний мікроклімат, створено сімейний затишок, стосунки між вихованцями люблячі та теплі (а.с.26). Матір дитини - [PERSON] тричі перебувала на стаціонарному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» в період з 19.01.2021р. по 26.01.2021р.; 27.04.2021р. по 11.05.2021р.; 05.07.2021р. по 12.07.2021р., що підтверджується довідкою від 26.07.2021 року № 1207/01.4.18. Згідно висновків лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків від 11.11.2020 року № 7976; 19.10.2021 року № 2696 за рівнем обмеження життєдіяльності [PERSON] мала високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. Висновок дійсний до 19.04.2022 року (а.с.28, 29). 16 травня 2022 року за № 2608-Ш-вих-1 відділом «Служба у справах дітей» Шевченківського району направлено лист в КНП Львівської обласної ради «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» про надання інформації чи може [PERSON] за станом здоров`я виконувати батьківські обов`язки (а.с.30). Листом КНП Львівської обласної ради «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» від 01 липня 2022 року № 1589д надано відповідь, що у зв`язку з відсутністю автоматизованої бази даних, без зазначення адреси місця проживання надати відповідь неможливо (а.с.31). У відповідь на лист відділу «Служба у справах дітей» Шевченківського району про встановлення місця перебування (проживання) [PERSON] , відділом поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 1 ГУ НП у Львівській області 05 грудня 2022 року за №15030/41/01/09-22 надано інформацію, що встановити місце перебування вищевказаної особи не видалось можливим. Крім цього, Львівським міським центром соціальних служб 23 листопада 2022 року № 4-2607-11161 надано інформацію, що [PERSON] протягом 2022 року за отриманням соціальних послуг у Сихівський відділ соціальної роботи ЛМЦСС не зверталася (а.с.33). Згідно характеристики наданої ліцеєм № 70 Львівської міської ради на малолітнього [PERSON] вбачається, що [PERSON] добрий хлопчик, але інколи проявляє не дуже добру поведінку. Проте прохання і доручення виконує сумлінно (а.с.35, 36). Оскільки [PERSON] фактично ухилилася від виконання батьківських обов`язків, місце проживання (перебування) її невідомо, а також не надала нового висновку лікарсько-консультативної комісії щодо неможливості за станом здоров`я виконувати батьківські обов`язки, 07 грудня 2022 року №4-260001-36823 відділом «Служба у справах дітей» Шевченківського району направлено подання голові комісії з питань захисту прав дитини Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] (а.с.37). Проаналізувавши докази у справі в їх сукупності, комісія з питань захисту прав дитини Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради прийшла до висновку, що [PERSON] дійсно ухиляється від виконання обов`язків по вихованню сина [PERSON] , а тому є законні підстави для позбавлення її батьківських прав. До відділу «Служба у справах дітей» Шевченківського району матір дитини не з`являлась, питання щодо повернення дитини у сім`ю на виховання не ініціювала. Враховуючи фактичне ухилення від виконання батьківських обов`язків покладених на нею чинним законодавством України, з метою захисту прав та інтересів дитини, Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради, як органом опіки та піклування надано висновок від 19 грудня 2022 року №260001-вих-112607 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.39). Сама відсутність участі матері у вище описаному та загальноприйнятому i зрозумілому процесі підтверджує їх повне та систематичне i свідоме нехтування батьківськими обов`язками щодо дитини, відтак дитина залишилась без батьківської опіки i тому є потреба в юридичному врегулюванні статусу та захисту права i законних інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав, як крайній захід впливу до відповідача є доречним i співрозмірним у захисті прав та законних інтересів дитини i перевагу слід надати, якнайкращому захисту інтересів дитини, які фактично порушуються з боку відповідача. Очевидним є те, що потрібно провести паралель між крайньою мірою терпимості з боку дитини права якої порушуються i крайньою безвідповідальністю відповідача. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування i допомогу, внаслідок своєї фізичної i розумової незрілості, потребують спеціальної охорони й піклування i допомогу, включаючи належний правовий захист, як до так i після народження. Судом встановлено, що мати не має жодних намірів, забрати дитину на виховання та не зверталися з цього приводу у встановленому законом порядку до будь-яких із суб`єктів соціальної роботи, чим прямо порушує норми Сімейного кодексу України. Враховуючи вказану інформацію та загальний аналіз обставин виконання батьківських обов`язків [PERSON] , орган опіки i піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради мала усі законні та правові підстави на прийняття рішення про позбавлення батьківських прав відповідача. На даний час дитина потребує належної батьківської опіки, а дії відповідача не дають підстав вважати про наявність об`єктивних причин, які унеможливили б дбати про неї, належно виховувати, забезпечувати фізичний та розумовий розвиток, таким чином [PERSON] потребує захисту з боку органу опіки та піклування. Письмові докази, які додані до матеріалів справи, як на підтвердження обставин, на які посилається Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради доводять про максимальне вжиття заходів з боку відповідних служб району. Жодна інформація не спотворена та відображає об`єктивний стан неналежного виконання матір`ю своїх обов`язків. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008) в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. В своїй постанові у справі №214/1048/15-ц від 03.05.2018 року ВС звернув увагу на те, що у статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Також суд касаційної інстанції роз`яснив, що тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить і вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008), зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Такого ж висновку і дійшов ВССУ в ухвалі від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц ВССУ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вказав, що потрібно встановити винну поведінку батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а також сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та перевірити ставлення дитини до свого батька. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини, розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, і відповідне рішення має підкріплюватись достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (пункт 49 рішення від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України»). Також практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік», установлено у 2022 році прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривня, з 1 липня - 2744 гривень, з 1 грудня - 2833 гривень. Статтями 183 та 184 СК України передбачено способи стягнення аліментів: у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі та підстави стягнення аліментів одним із таких способів. Відтак, при визначенні розміру аліментів, суд враховує всі обставини справи, вимоги розумності, виваженості, співмірності і справедливості, майновий стан сторін, розмір їх доходів, стан здоров`я дитини. Тому, за таких обставин, суд дійшов висновку про стягнення аліментів в розмірі 3000,00грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня звернення до суду. Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та її небажання виховувати дитину, тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними та відповідача належить позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої дитини та стягнути аліменти на його утримання. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. Оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», а тому із відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60грн.

Outcome: approved