Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до КП «Смілакомунтеплоенерго» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що він з 22 лютого 2019 року займав посаду майстра контрольно-вимірювальних приладів та автоматики (КВП та А) в КП «Смілакомунтеплоенерго».10 січня 2019 року\~ наказом директора КП «Смілакомунтеплоенерго» за № 02-к від 20 січня 2020 року його було звільнено з роботи. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2020 року у справі №703/240/20 його звільнення визнано не законним та поновлено його на роботі. Наказом №59-к від 05 листопада 2020 року його знову було звільнено з посади, на підставі\~ п. 3 ст. 40 КЗпП. Вважає дане звільнення безпідставним, необґрунтованим, незаконним, а тому просить суд його поновити на роботі та скасувати наказ про звільнення. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив їх повністю задовільнити з підстав наведених у позові. Зокрема зазначив, що вважає наказ про його звільнення таким, що не відповідає вимогам Держкомстату України, зокрема через те, що в ньому відсутня причина його звільнення. Окрім того зауважив, що дисциплінарне стягнення може бути застосоване органом, якому надано право прийняти на роботу працівника. Вважає, що оскільки\~ директором КП «Смілакомунтеплоенерго» був\~\~ [PERSON] то в.о. директора [PERSON] не мав права звільняти його з роботи. Зазначив і про те, що йому не було надано право надати пояснення за буцімто порушення ним трудової дисципліни, що є порушенням норм КЗППУ. Окрім того позивач просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, оскільки повторним звільненням йому було завдано душевних страждань. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, однак надала до суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника КП «Смілакомунтеплоенерго», проти позову заперечують у повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. 16 лютого 2021 року до суду, від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву. З відзиву вбачається, що КП «Смілакомунтеплоенерго» позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить суд відмовити позивачу у їх задоволенні. Відзив мотивований тим, що [PERSON] був прийнятий на посаду майстра з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики (КВПіА) згідно наказу №20-к від 21.02.2019 з 22.02.2019, після чого позивач був ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку за колективним договором, ознайомлений під особистий підпис з посадовою інструкцією майстра КВПіА, якою встановлено посадові обов`язки і права, відповідальність, вимоги та взаємовідносини за професією/посадою. Майстер КВПіА згідно посадової інструкції підпорядковується головному інженеру. 02 листопада 2020 року наказами №234, № 235, № 236 від 03 листопада 2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] » [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Після винесення даних наказів [PERSON] 05 листопада 2020 року звільнено на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни. Вважають звільнення позивача законним та таким, що відповідає вимогам КЗпП України, відповідно позивач не підлягає поновленню на посаді та не підлягають до стягнення на його користь як середній заробіток так і моральна шкода. Суд, заслухавши пояснення позивача, врахувавши позицію відповідача, викладену письмово, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Позивач [PERSON] був прийнятий на посаду майстра з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики (КВПіА) в КП «Смілакомунтеплоенерго» згідно наказу №20-к від 21 лютого 2019 року з 22 лютого 2019 року, що підтверджується копією наказу (а.с.3 Т1). Наказом від 10 січня 2019 року № 02-к від 20 січня 2020 року [PERSON] було звільнено з посади. Наказом за № 46-к від 21 вересня 2020 року, на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2020 року [PERSON] поновлено на посаді майстра служби КВПтаА з 11 січня 2020 року (а.с. 71 Т1). Постановою Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2020 року скасовано. Визнано не законним та скасовано наказ № 02-к в частині визначення дати звільнення із 11 січня 2020 року. Постановлено рахувати\~ дату звільнення [PERSON] із 20 січня 2020 року (а.с.216-222 Т1). З копії наказу № 59-к від 05 листопада 2020 року вбачається, що [PERSON] звільнено з посади за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами трудового розпорядку, п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 105 Т1). Наказом № 52/1 від 17 вересня 2021 року скасовано наказ КП «Смілакомунтеплоенерго» від 21 вересня 2020 року № 46-к «Про поновлення на роботі [PERSON] ». визнано таким, що є чинним наказ КП «Смілакомунтеплоенерго» від 20 січня 2020 року № 02-к «Про звільнення з роботи» згідно якого [PERSON] , майстер служби КВПтаА, звільнений 20 січня 2020 року, за прогули без поважних причин, п. 4\~\~\~\~\~ ст. 40 КЗпП України (а.с.231 Т1). Звільненню позивача з роботи за п.3 ст. 40 КЗпП України передували застосовані у відношенні нього дисциплінарні стягнення догани: за неналежне виконання посадових обов`язків, яке виявилося у порушені ведення табелю обліку робочого часу на підлеглих (наказ № 234 від 02\~ листопада 2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] ») (а.с.89 Т1); за невиконання пункту 2.1. розділу 2 посадової інструкції, пункту 3.1.4 розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку КП «Смілакомунтеплоенерго» обов`язків та\~ ст. 139 КЗпП України, а саме не складання плану робіт підрозділу (наказ №235 від 02 листопада 2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] ») (а.с.94 Т.1); за невиконання пунктів 3.1.4 та 3.1.7 розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку КП «Смілакомунтеплоенерго» та ст. 139 КЗпП України, чим завдано матеріальну шкоду підприємству (наказ №236 від 03 листопада 2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] ») (а.с. 236 Т.1) Відповідно до ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. У разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, власник або уповноважений ним орган вправі розірвати з працівником трудовий договір, укладений на невизначений строк, або строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності (п.3 ст. 40 КЗпП України). У своїх постановах Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до дисциплінарного звільнення може минути не більше місяця. Тому для звільнення працівника за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше (постанова ВС від 19 грудня 2018 року у справі № 700/63/18, постанова ВС від 03 квітня 2019 року у справі № 520/3689/16-ц). Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 серпня 2022 року № 703/3970/20 позов [PERSON] до КП «Смілакомунтеплоенерго» про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. директора Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» Голуба А.А. №234 від 02 листопада 2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] », яким майстра служби КВПтаА Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани. Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. директора Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» Голуба А.А.\~ №235 від 02 листопада 2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] », яким майстра служби КВПтаА Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани. Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. директора Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» Голуба А.А.\~ №236 від 03 листопада 2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] », яким майстра служби КВПтаА Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани. Ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Оскільки рішення суду № 703/3970/20 від 08 серпня 2022 року набрало законної сили 13 вересня 2022 року, відповідно обставини встановлені у ньому при розгляді даної справи не доказуються. Таким чином, суд приходить до висновку, що наказ № 59 к від 05 листопада 2020 року є незаконним, а в цій частині позовні вимоги позивача [PERSON] такими, що підлягають до задоволення. Що стосується поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, суд зазначає наступне. З копії наказу № 46-к від 21 вересня 2020 року вбачається, що позивача [PERSON] було поновлено на посаді майстра служби КВПтаА на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2020 року (а.с.4). Вказаним вище рішенням суду від 18 вересня 2020 року\~ визнано незаконним звільнення [PERSON] з роботи майстра КВП та А КП «Смілакомунтеплоенерго». Поновлено [PERSON] на роботі на посаді майстра КВП та А КП «Смілакомунтеплоенерго» та стягнуто кошти за час вимушеного прогулу і матеріальну шкоду. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць підлягало до негайного виконання. На виконання вказаного рішення суду КП «Смілакомунтеплоенерго» поновило\~\~ [PERSON] на посаді та відповідно було винесено наказ № 46-к від 21 вересня 2020 року. За наслідками перегляду рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2020 року по справі №703/240/20 Черкаським апеляційним судом 03 грудня 2020 року було винесено постанову, відповідно до якої апеляційну скаргу КП «Смілакомунтеплоенерго» задоволено частково, рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2020 року скасовано, визнано незаконним та скасовано наказ комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» від 20 січня 2020 року № 02-к в частині визнання дати звільнення із 10 січня 2020 року. Рахувати\~\~\~ [PERSON] звільненим із роботи із 20 січня 2020 року. В іншій частині позовних вимог\~ відмолено (а.с.216-222 Т.1). На виконання постанови Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року по справі №703/240/20, КП «Смілакомунтеплоенерго» видало наказ №71/1-к від 21 грудня 2020 року «Про внесення змін до наказу №02-к від 20 січня 2020 року «Про звільнення з роботи» в частині дати звільнення», а саме: «внесено зміни до пунктів 1 та 2 наказу №02-к від 20 січня 2020 року «Про звільнення з роботи» в частині дати звільнення, виклавши їх в редакції: Звільнити [PERSON] , майстра служби КВПтаА, 20 січня 2020 року, за прогули без поважних причин, п.4 ст. 40 КЗпП України. Бухгалтерії провести повний розрахунок та виплатити грошову компенсацію за 23 календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки з 22.02.2019 року по 20.01.2020 року» (а.с.223 Т.1). Вказаний наказ №71/к від 21 грудня 2020 року позивачем [PERSON] не оскаржувався. Згідно зі ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду. Відповідно до ст. 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З огляду на п. 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» (Ноrnsbу V. Gгеесе) від 19.03.1997, зазначено, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Постанова Черкаського апеляційного суду по справі №703/240/20 набрала законної сили з дня\~ її прийняття судом тобто 03 грудня 2020 року, отож вона є обов`язковою до виконання для посадових осіб підприємств від яких залежить реалізація прав особи підтверджених судовим рішенням. За касаційною скаргою позивача [PERSON] справа №703/240/20 була переглянута Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, за наслідками чого 22 червня 2021 року було винесено постанову про залишення без мін постанови Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року (а.с. 225-230 Т.1). З метою належного оформлення кадрової документації (трудовим законодавством не встановлено обов`язкових вимог по виданню наказу про скасування наказу про звільнення на підставі судових рішень) комунальне підприємство Смілакомунтеплоенерго наказом №52/1 від 17 вересня 2021 року «Про скасування наказу про поновлення на роботі [PERSON] » скасувало наказ від 21 вересня 2020 року №46-к «Про поновлення на роботі [PERSON] », визнало таким, що є чинним наказ КП «Смілакомунтеплоенерго» від 20 січня 2020 року №02-к «Про звільнення з роботи» згідно якого [PERSON] , майстер служби КВПтаА, звільнений 20 січня 2020 року, за прогули без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.231 Т.1). Таким чином, суд вважає, що твердження позивача про те, що відповідач, шляхом внесення змін до наказу, намагався підробити дані та узаконити свої дії щодо його звільнення, такими, що не відповідають дійсності, є недоведеними жодними належними та допустимими доказами. Окрім того, як на не законність наказу про звільнення, позивач посилався на те, що директором КП «Смілакомунтеплоенерго» з 05 серпня 2020 року був [PERSON] тому лише він мав право звільняти його з посади. Наказ же про звільнення було підписано в.о. директора [PERSON] , що вважає грубим порушенням законодавства. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 травня 2021 року позов [PERSON] до КП «Смілакомунтеплоенерго» про визнання наказу недійсним залишено без задоволення. Відповідно\~ наказ про призначення в.о. директора КП «Смілакомунтеплоенерго» Голуба А.А. визнано дійсним (а.с. 195-197 Т.1). Відповідно до ст. 82 ЦПК України вказані вище обставини не підлягають доказуванню в дані справі. Тому твердження позивача про незаконність винесеного [PERSON] наказу, через те, що він не мав такого права, спростовуються матеріалами справи. Оскільки постановою Черкаського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року\~ скасовано рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 вересня 2020 року і визнано звільнення позивача [PERSON] правомірним, тому рішення про поновлення на роботі втратило свою силу, а працівник вважається звільненим з дати, зазначеної в наказі про звільнення, а саме 20 січня 2020 року. Відповідно вимога позивача про його поновлення на посаді майстра КВП та А в КП «Смілакомунтеплоенерго» до задоволення не підлягає. Що стосується вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне. Ч. 2 ст. 235 КЗпП України, зазначає, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Оскільки суд приходить до висновку про те, що вимога позивача [PERSON] про поновлення його на роботі, до задоволення не підлягає, відповідно не підлягає до задоволення і вимога про стягнення середнього заробітку. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди із розрахунку його посадового окладу, суд зазначає наступне. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд приходить до висновку про те, що позивач [PERSON] не довів факту спричинення йому відповідачем моральних страждань, а тому така вимога також до задоволення не підлягає. Позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача, сплачений ним при подачі позову судовий збір. Відповідно до ст. 141 ЦПК України,\~ судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача. Як вбачається з метеріалів справи, позивач [PERSON] при подачі позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. за позовну вимогу про стягнення завданої моральної шкоди. Оскільки вимога про стягнення моральної шкоди до задоволення не підлягає, відповідно і вимога позивача про стягнення судового збору з відповідача не підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: partial