Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~вищезазначеним позовом\~до Новгородківської\~громади Кропивницького\~району Кіровоградської\~області,\~в якому\~просить визнати\~дійсним договір\~купівлі-продажу\~житлового будинку\~з господарськими\~будівлями за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~який укладений\~в усній\~формі у\~вигляді розписки\~20.10.1999\~р.\~між нею\~та [PERSON] ,\~а також\~ визнати\~за нею\~право власності\~на житловий\~будинок з\~господарськими будівлями\~за вищевказаною\~адресою. В\~обґрунтування заявлених\~позовних \~вимог посилається\~на те,\~що вона\~20.10.1999\~р.\~в усній\~формі з\~ [PERSON] \~уклала договір\~купівлі-продажу\~житлового будинку\~з господарськими\~будівлями,\~за адресою: [ADDRESS] ,\~що підтверджується\~письмовою розпискою\~складеною [PERSON] \~та нею\~особисто підписаною\~20.10.1999р.,\~згідно якої\~остання продала\~їй (позивачці)\~належний \~житловий будинок\~з господарськими\~будівлями за 3000,00 грн та грошові кошти нею отримано у повному обсязі, претензії відсутні. Згідно з висновком Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» станом на 12.09.2022р. житловий будинок з господарськими будівлями, за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] , вартість вказаного житлового будинку станом на 12.09.2022р. становить 72\~454 грн. Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння [ADDRESS] від 26.10.1965р. власником житлового будинку по [ADDRESS] являється [PERSON] . Оформити договір купівлі-продажу житлового будинку в нотаріальній конторі не встигли, так як [PERSON] померла [INFO] . На сьогоднішній день вона (позивачка) користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт, оплачує комунальні послуги. Також зазначила, що 12.10.2022р. вона зверталась до Новгородківського районного суду з позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, так як проживає в даному будинку більше 22 років. 15.11.2022р. було винесено рішення Новгородківським районним судом Кіровоградської області, яким позовні вимоги про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю не задоволено, у зв`язку з тим, що позивачка вибрала невірний спосіб захисту своїх порушених прав. Крім того, цим рішенням встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] був куплений 20.10.1999р. у [PERSON] , що підтверджується показами свідків даних у судовому засіданні та розпискою. З 20.10.1999р. претензій на житловий будинок ніхто не заявляв, спадкоємці відсутні. Смерть продавця стала перешкодою для позивачки у реєстрації права власності на придбане нерухоме майно у встановленому законом порядку, що і змусило її звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 29.12.2022 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Копія зазначеної ухвали була надіслана сторонам, а відповідачу разом з ухвалою надіслано копію позовної заяви з доданими до неї документами. Також, ухвалою Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 16.02.2023 року в задоволенні заяви представника позивачки адвоката Дем`яненко Т.О. про залишення даного позову без розгляду відмовлено. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була належним чином повідомлена, про причини своєї неявки суд не повідомляла, клопотань та заяв не подавала. Представник позивача адвокат Дем`яненко Т.О. в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була належним чином повідомлена, про причини своєї неявки суд не повідомляла, більше клопотань та заяв не подавала. Представник відповідача Новгородківської громади Кропивницького району Кіровоградської області - Щербина В.С. в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був належним чином, в письмовій заяві від 18.01.2023р. просить розглянути справу без їх участі, за наявними матеріалами справи та не заперечує щодо задоволення позову. Згідно ч.8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників справи достатніми, беручи до уваги, що неприбуття до суду учасників справи не перешкоджає суду ухвалити судове рішення, суд розглянув справу в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України\~без фіксування\~судового процесу\~технічними засобами,\~на підставі\~наявних у справі доказах у відсутність нез`явившихся учасників справи. \~Дослідивши матеріали справи, письмові докази, заяву представника відповідача, суд встановив наступне. \~Так, згідно ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~Відповідно правового змісту положень ст.ст.\~12,\~81,\~82 ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін.\~Учасники справи\~мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 12.01.1966р. [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] (а.с.6). Відповідно до розписки від 20.10.1999р. [PERSON] продала житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] [PERSON] за 3000 грн., гроші отримала повністю та зобов`язується оформити договір купівлі-продажу у нотаріуса (а.с.7). Доказів того, що договір купівлі-продажу вищевказаного будинку був укладений в письмовій формі та нотаріально посвідчений матеріали справи не містять. Також судом встановлено, що [INFO] [PERSON] померла, про що складено актовий запис про смерть №113 від 27.12.1999р. (а.с.11). 11.08.2022р. та 11.09.2022р. [PERSON] виготовила технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по [ADDRESS] , інвентаризаційна справа №517776 (а.с.8-10). Із змісту висновку Обласного комунального підприємства ''Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації'' від 12.09.2022р. слідує, що станом на 01.01.2013р. житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право від 12.01.1966р. (а.с.19). 12.10.2022р. позивач зверталась до Новгородківського районного суду з позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, так як проживає в даному будинку більше 22 років та 15.11.2022р. Новгородківським районним судом Кіровоградської області було винесено рішення, яким позовні вимоги про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю не задоволено, у зв`язку з тим, що позивачка вибрала невірний спосіб захисту своїх порушених прав. Сторона позивача стверджує, що смерть продавця стала перешкодою для позивачки у реєстрації права власності на придбане нерухоме майно у встановленому законом порядку, а тому вважає, що її права порушено і захистити їх може лише звернувшись до суду з даним позовом. Так, згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки спірний договір купівлі-продажу було укладено 20.10.1999р., тобто, до набрання чинності діючого на даний час ЦК України в редакції 2004 року,\~відносини повинні регулюватись нормами цивільного законодавства, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин тобто на час вчинення правочину. Відповідно до статті 4\~ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. Згідно зі статтею 41\~ЦК УРСР (в\~редакції,\~чинній на\~час виникнення\~спірних правовідносин)\~угодами визнаються\~дії громадян\~і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Згідно із частиною першою статті 128\~ЦК Української\~РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з частинами першою, другою та шостою статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Відповідно до частин першої-третьої статті 48 Закону України «Про власність» в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності здійснюється, зокрема, судом. Згідно зі ст.153 ЦК УРСР 1963 року\~(в\~редакції,\~чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Ст.\~224\~ЦК УРСР 1963 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року\~(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).\~Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно ст. 47 ЦК УРСР 1963 року\~(в\~редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.\~Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Тобто, за загальним правилом, визначеним у статтях 47, 227 ЦК Української РСР\~(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договори купівлі-продажу жилого будинку (його частини) підлягали нотаріальному посвідченню. Позивачка [PERSON] \~просить визнати\~дійсним договір\~купівлі-продажу\~житлового будинку\~з господарськими\~будівлями,\~який був\~укладений в\~усній формі\~у вигляді\~розписки 20.10.1999р.\~між позивачкою\~та [PERSON] \~та визнати\~за нею\~право власності\~на житловий\~будинок з\~господарськими будівлями\~та на\~підтвердження надає\~письмову розписку\~складену [PERSON] \~та нею\~особисто підписану\~20.10.1999р.,\~згідно якої\~остання продала\~позивачці належний\~їй житловий\~будинок з господарськими\~будівлями за 3000,00 грн та грошові кошти нею отримано у повному обсязі, претензії відсутні. Між тим, судом встановлено, що при вчиненні вказаного договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями. Також, сторонами було узгоджено ціну спірного майна\~3000,00 грн., які продавець [PERSON] отримала від позивачки, що підтверджується розпискою, яка наявна в матеріалах справи, а покупець з часу укладення вказаного договору в усній формі, користується цим майном та проживає за адресою:\~\~ [ADDRESS] . Проте, як було зазначено вище, ст.\~227\~ЦК України (в\~редакції 1963 року) передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку, повинен бути укладений саме у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням. Невиконання цих вимог тягне недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч. 2 ст.\~48\~ЦК (в редакції 1963 року). Тобто, усна домовленість між позивачкою та [PERSON] щодо укладення угоди купівлі-продажу та написання розписки про сплату коштів за будинок, факт отримання останньою коштів від позивачки, не свідчить про наявність правових підстав для визнання договору купівлі-продажу таким, що відбувся та визнання права власності на майно, оскільки він був на момент його вчинення укладений з порушенням вимог чинного на той час законодавства та для його дійсності він мав бути вчинений саме в письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням. Згідно із\~статтею 47 ЦК УРСР\~(який був чинним на момент укладення біржової угоди щодо спірної квартири) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою\~статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (частина друга\~статті 47 ЦК Української РСР\~в редакції,\~чинній на\~час виникнення спірних правовідносин). Проте, згідно матеріалів справи, судом не встановлено, що якась зі сторін договору купівлі-продажу ухилялася від його нотаріального посвідчення. А доводи сторони позивача щодо того, що смерть продавця стала перешкодою для позивачки у реєстрації права власності на придбане нерухоме майно у встановленому законом порядку не відповідають встановленим обставинам справи, оскільки на момент усної домовленості між позивачкою та [PERSON] 29.10.1999р., щодо укладення угоди купівлі-продажу та написання розписки про сплату коштів за будинок, остання була ще жива та померла лише 27.12.1999р., про що свідчить актовий запис про смерть №113 від 27.12.1999р. Крім цього слід зазначити, що сам по собі факт смерті особи не може вважатися свідомим ухиленням від вчинення юридичної дії. Також, розглядаючи справу повно, всебічно, та даючи оцінку всім обставинам справи, слід зазначити наступне. Так, представник позивача при обґрунтуванні позовних вимог посилається на норми нинішнього діючого законодавства щодо вимог при укладенні договору купівлі-продажу, а не на норми цивільного законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину, що є невірним, та в свою чергу не може бути підставою для захисту порушеного, на його думку, права. Крім того, відповідачем по даній справі являється Новгородківська громада Кропивницького району Кіровоградської області, проте з матеріалів справи не вбачається чому саме громада має відповідати за пред`явленими позивачем вимогами по справі та які саме права позивача порушено останньою. Також, сторона позивача стверджує, що з 20.10.1999р. претензій на житловий будинок ніхто не заявляв, спадкоємці відсутні, проте матеріали справи не містять жодних доказів про відсутність спадкоємців померлої [PERSON] , які можуть бути потенційними власниками спірного житлового будинку, та мали б відповідати за позовом. Згідно з нормою ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3). Щодо вимоги сторони позивача про визнання права власності на нерухоме майно, то вона також задоволенню не підлягає, оскільки дана вимога є похідною від першої позовної вимоги в задоволенні, якої судом відмовлено за недоведеністю. Інші доводи сторін не спростовують висновків суду. За таких обставин, незважаючи на визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вирішуючи питання про судові витрати, суд, виходячи з положень ст.141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, вважає за необхідне судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Outcome: dismissed