Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] (в особі представника - адвоката Щипайла М.І.) звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Ціна позову - 609 182 гривень 88 копійок. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.12.2015 [PERSON] , що діяв від імені позивача та [PERSON] , [INFO] уклали Договір оренди автомобіля за умовами якого позивач надала відповідачу у тимчасове платне користування автомобіль марки «Daewo Lanos», д.н.з. [NUMBER] , а відповідач зобов`язався щомісячно сплачувати оренду із розрахунку 250,00 грн. за добу. 11.01.2016 з вини відповідача, який керував автомобілем марки «Daewo Lanos», д.н.з. [NUMBER] сталася дорожньо-транспортна пригода в результаті чого автомобіль «Daewo Lanos» зазнав механічних пошкоджень. За домовленістю із позивачем, відповідач зобов`язався викупити покоджений автомобіль. Однак, 30.01.2016 відповідач, без згоди позивача, передав належну позивачу автомобіль марки марки «Daewo Lanos», д.н.з. [NUMBER] третій особі за 20 000,00 грн. В подальшому місцезнаходження автомобіля слідство встановити не змогло. Вищезазначені обставини підтверджується вироком Деснянського районного суду м.Києва у справі №754/6340/19 В результаті протиправних дій відповідача, позивачу було завдано матеріальну шкоду в розмірі 91 556 грн. 70 коп. (що відповідає ринковій вартості автомобіля марки «Daewo Lanos», д.н.з. [NUMBER] згідно висновку експрета №13-4/71 від 11.03.2019). Протягом останніх років відповідач частково відшкодував позивачу завдані збитки у розмірі 17 600,00 грн. Тому, враховуючи, що частина матеріального збитку відповідачем була відшкодована, основна сума заборгованості складає ( 91 556,70 грн - 17 600,00 грн)= 73 956,70 грн. Крім того, в результаті скоєння відповідачем протиправних дій, позивач втратила можливість здавати належний їй автомобіль в оренду та отримувати від цього дохід. З моменту вчинення відповідачем протиправних дій щодо передачі автомобіля третій особі 30.01.2016 по 06.02.2022 пройшло 2199 днів. 2199 днів це 315 тижнів, тобто 315 днів відповідач мав би право користуватися автомобілем безкоштовно. Таким чином розмір упущеної вигоди становить (2199-315)*250)=471 000,00 грн. Враховуючи, що протиправними діями відповідача позивачу було завдано матеріальну шкоду, яка в добровільному порядку повністю відшкодована не була, останній зазнав інфляційних втрат. Також позивач має право вимагати стягнути з відповідача 3% річних від суми грошового зобов`язання. Згідно з розрахунку розмір інфляційних втрат позивача становить - 50 670,96 грн, розмір 3% річних - 13 555,22 грн. Посилаючись на викладені обставини справи, позивачем заявлені наступні вимоги: просить стягнути з [PERSON] на її користь - 609 182 грн. 88 коп. з яких: матеріальна шкода - 73 956 грн. 70 коп., упущена вигода - 471 000 грн. 00 коп., інфляційні втрати - 50 670 грн. 96 коп., 3% річних - 13 555 грн. 22 коп. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2022 головуючим суддею у даній цивільній справі визначено суддю Панченко О.М. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 лютого 2022 року відкрито провадження в справі за та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 29.06.2022, що занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче засідання, призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач та представник позивача - адвокат Щипайло М.І. не з`явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином, подавши до канцелярії суду четверте клопотання (з часу призначення розгляду справи по суті) про відкладення судового засідання на той час, коли воєнний стан в Україні буде скасовано/припинено. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності позивача та її представника суд ураховує наступне. Відповідно до статті 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; першої неявки в судове засідання учасника справи, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні режимі відео конференції; необхідність витребування нових доказів; якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи без її участі, дала особисті пояснення. Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з частиною другою статті 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Виходячи з вищенаведеного, суд враховує тривалість розгляду справи та те, що після призначення справи до розгляду по суті з листопада 2022 року позивач жодного разу не з`явилася в судове засідання, а клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із введенням воєнного стану подані особисто через представника до канцелярії суду. Суд залишає без задоволення клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, оскільки поточна ситуація, яка склалася у м. Києві, а також де знаходиться територіально приміщення Деснянського районного суду м. Києва відсутні бойові дії. Крім того, з квітня 2022 року суд здійснює свою діяльність у штатному режимі, керується дотриманням розумних строків розгляду справи та недопущенням порушення прав інших учасників справи. Суд враховує і те, що Верховний Суд вже неодноразово у своїх рішеннях, зокрема у справах №802/562/18-а, №826/4504/17, звертав увагу на те, що повноваження щодо відкладення судового розгляду на підставі поданого учасниками судового процесу клопотання є дискреційними. Судова дискреція щодо оцінки обставин, які не дають можливості особі прийняти участь у судовому засіданні, на предмет їх поважності чи неповажності для цілей відкладення судового розгляду не має абсолютних меж. Суд має враховувати конкретну ситуацію та обґрунтування особи, яка просить суд відкласти судовий розгляд, відповідне обґрунтування не має бути абстрактним, а обставини, наведені у ньому, повинні бути підтверджені належною доказовою базою. Тобто реалізація відповідної дискреції суду щодо кваліфікації наведених учасником судового процесу у клопотанні про відкладення судового розгляду обставин має здійснюватися індивідуально з урахуванням принципу верховенства права. Це зумовлено тим, що сама концепція верховенства права передбачає суд як найдієвіший інструмент її застосування, адже тільки суд може вийти за межі формального права та визначити доцільне та належне регулювання в кожній конкретній ситуації. При цьому для цілей дотримання принципу верховенства права суд повинен обирати такий варіант вирішення клопотання про відкладення судового засідання, який є максимально доцільним та справедливим у відповідній ситуації, а обраний ним процесуальний наслідок розгляду відповідного клопотання, як результат реалізації наданих йому дискреційних повноважень, завжди вимагає мотивації зробленого вибору. Позивач чотири рази просила відкласти розгляд справи у зв`язку із введенням воєнного стану на території України. Про будь - які конкретні причини неможливості явки до суду позивач у клопотаннях не зазначала. Так, 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який надалі продовжено. Статтею 64 Конституції України, у умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно зі ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів. Отже, за змістом вищевказаних норм, право людини на судовий захист не може бути обмежене, тому суди під час воєнного стану працюють у штатному режимі з певними обмеженнями. Верховний Суд на сайті Судової влади України оприлюднив інформацію щодо особливостей здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, зокрема, зауважив, що навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно прийматимуться рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом. За загальним правилом при вирішенні питання щодо можливості відкладення розгляду справи в період дії воєнного стану на підставі поданої учасниками судового процесу заяви суд залежно від інтенсивності бойових дій на певній території, загальної воєнної ситуації як в країні, так і в певному регіоні, де знаходиться суд, або учасник справи (його представник), поведінки суб`єктів владних повноважень, що мають компетенцію в сфері повідомлень щодо ризиків перебування на певній території (об`єкті нерухомості), має дотримуватися балансу між безпекою суддів, працівників апарату, учасників справи та дотриманням процесуальних прав учасників справи і засад судочинства. При цьому врахуванню підлягають попередня поведінка учасника справи, можливість розгляду справи за відсутності сторін, можливість прибути у судове засідання та скористатися правом участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції. У позивачки мали б бути не ілюзорні, а реальні побоювання щодо власної безпеки при переміщенні для участі в судовому засіданні у м.Києві, проте про будь - які реальні побоювання позивачка у клопотаннях не вказувала, заяви про розгляд справи без її участі не подавала, клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції не заявляла. З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивачки про відкладення розгляду справи та вважає, що вищевказане в сукупності свідчить про достатність часу та можливостей для позивачки для реалізації ним своїх прав на захист, в тому числі і подання доказів. Суд також зауважує, що позивачка не скористалася своїм правом на подання до суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, не обґрунтувала заяву про відкладення розгляду справи неможливістю взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів. Відтак, суд розцінює дії позивачки, як такі, що спрямовані на безпідставне затягування розгляду справи, та враховуючи стадію розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомляв, про дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином. Будь-яких заяв клопотань зі сторони відповідача на адресу Деснянського районного суду м. Києва не надходило. Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого позивача, представника позивача та відповідача. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] була власником автомобіля марки «Daewo Lanos», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . 25.12.2015 між [PERSON] , що діяв від імені позивачки та [PERSON] укладено договір оренди, за умовами якого позивач надала відповідачу у тимчасове платне користування автомобіль марки «Daewo Lanos», д.н.з. [NUMBER] , а відповідач зобов`язався щомісячно сплачувати оренду із розрахунку 250,00 грн. за добу. 11.01.2016 сталася дорожньо-транспортна пригода в результаті чого автомобіль «Daewo Lanos», д.н.з. [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень. 30.01.2016 відповідач без згоди позивача, передав належний позивачу автомобіль марки «Daewo Lanos», д.н.з. [NUMBER] третій особі за 20 000 грн. Згідно вироку Деснянського районного суду м.Києва від 19.06.2019 року у справі №754/6340/19 [PERSON] , [INFO] ,було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.289 КК України. Згідно висновку експерта №13-4/71 від 11.03.2019 ринкова вартість автомобіля марки «Daewo Lanos», д.н.з. [NUMBER] складає 91 556,70 грн. Враховуючи,що протягом останніх років частина матеріального збитку відповідачем була відшкодована, то основна сума заборгованості складає (91 556,70 грн - 17 600,00 грн) = 73 956,70 грн. Відповідно до вимог п.п.8,9 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із п.3, ч.2, ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 779 ЦК України наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Відповідно до ч.6, ст. 82 ЦК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно із ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.3 ст.22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із п.14 Договору оренди автомобіля від 25.12.2015 року у випадку шахрайства, викрадення, крадіжки або повного знищення автомобіля орендатор зобов`язується виплатити орендодавцю повну вартість автомобіля. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідача визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення щодо незаконного заволодіння автомобіля марки «Daewo Lanos», д.н.з. [NUMBER] , що належить позивачу та виходячи із нормативно-правового обґрунтування, позов в частині стягнення матеріальної шкоди у сумі 73 956,70 грн. підлягає задоволеню. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача упущену вигоду у розмірі 471 000,00 грн. Як вбачається з п.2 ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується. При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення (постанови Верховного Суду України від 14.06.2017 р. у справі № 923/2075/15, від 09.12.2014 р. у справі № 5023/4983/12). Свої вимоги мотивувала тим, що в період з 30.01.2016 по 06.02.2022 року позивач була позбавлена можливості здавати належний їй автомобіль в оренду та отримувати від цього дохід. Однак позивачем не доведено та документально не підтверджено розмір шкоди, а розраховано лише на підставі припущень, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача упущеної вигоди у розмірі 471 000,00 грн. Щодо стягнення на користь позивача інфляційних втрат та 3 % річних,згідно розрахунку наданого позивачем від 02.02.2022 розмір інфляційних втрат позивача становить - 50 670,96 грн., розмір 3% річних - 13 555,22 грн. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних п прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Таким чином, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Згідно із п.6, ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно позивач, як постраждала від кримінального правопорушення звільнена від судового збору, при подачі позовної заяви судовий збір не справлявся. У зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку. Стягнення з фізичної особи або фізичної особи підприємця стягується в ромірі 1-го відсотоку від ціни позову, але не менше 1073,60 грн та не більше 13420 грн. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 138 182,88 грн., в такому випадку,а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1 381,83 грн.

Outcome: partial