Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

9 серпня 2022 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 26 травня 2022 року у м. Києві по вул Тепловозній, 1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Mitsubishi" д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля "Ford" д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Винним у вчиненій ДТП було визнано [PERSON] . Враховуючи, що останній не мав полісу ОСАГО на автомобіль, яким він керував, позивач просить суд стягнути з останнього кошти за заподіяну його майнову шкоду у розмірі 46 638, 97 грн. та моральну шкоду у розмірі 25 000, 00 грн, а загалом 71 638,97 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 серпня 2022 року справу № 753/8515/22 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справа була передана судді 15 серпня 2022 року. Ухвалою суду від 17 серпня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. На виконання вищевказаної ухвали, позивачем 23 серпня 2022 року було подано заяву (вх. №36952) про усунення недоліків у справі. 30 серпня 2022 року до суду надійшла відповідь від Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зареєстроване місце проживання відповідача. У період з 29 серпня 2022 року по 16 вересня 2022 року суддя перебувала у щорічній відпустці. Ухвалою суду від 20 вересня 2022 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 01 листопада 2022 року. 31 жовтня 2022 року позивачем було подано до суду заяву про збільшення позовних вимог. У судовому засідання 01 листопада 2022 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, позивачу було повернуто подану ним заяву про збільшення позовних вимог, з підстав відсутності доказів надсилання її відповідачу у справі та судове засідання було відкладено на 13 грудня 2022 року на 10:00 год. 22 листопада 2022 року позивачем було повторно подано заяву про збільшення позовних вимог. У судовому засіданні 13 грудня 2022 року ухвалою суду, занесеної до протоколу судового засідання, вказана заява було прийнята судом як така, що подана відповідно до приписів ЦПК України. Судове засідання призначене на 13 грудня 2022 року було відкладено на 31 січня 2023 року на 16:00 год у зв`язку з неявкою відповідача та подання до суду заяви від [PERSON] як представника відповідача про вступ у справу. 31 січня 2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 5890), заперечення на заяву про збільшення позовних вимог (вх. № 5892) та заперечення на заяву від 23 серпня 2022 року. У судове засідання 31 січня 2023 року сторони не з`явились. Від позивача надійшла заява (вх. № 5956) про відкладення судового засідання з метою надання відповіді на відзив відповідача. Розгляд справи було відкладено на 29 березня 2023 року. 29 березня 2023 року до суду від позивача надійшов відгук на відзив на позовну заяву. У судове засідання 29 березня 2023 року з`явився позивач, відповідач та його представник не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Конверти із судовими повістками, що надсилались на їх адреси повернулись до суду з відмітками «адресат відсутній». Суд, враховуючи те, що відгук на відзив був поданий з пропуском 5-ти денного строку, визначеного судом, в ухвалі про відкриття провадження у справі, заслухавши позивача щодо причин пропуску такого строку, ухвалив долучити до матеріалів справи вказаний відгук, виключно як письмові пояснення позивача. Крім того, до вказаного відгуку були долучені певні докази: копія фото будинку, копії фото пошкодженого транспортного засобу, копія направлення до лікаря. З огляду на те, що вказані документи не були разом з відгуком на відзив надіслані відповідачу та/чи його представнику у справі, з урахуванням приписів норм ЦПК України, вони не приймаються судом до уваги. У судовому засіданні 29 березня 2023 року позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 71115,80 грн , з урахуванням інфляції, а саме збільшення курсу долара США станом на 11 листопада 2022 року (46638,97 грн +24476,83 грн (збільшення курсу долара США) та 25000 грн моральної шкоди. Крім того, просив стягнути витрати на послуги адвоката в розмірі 8900 грн. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, заслухавши пояснення позивача, вивчивши доводи, викладені у відзиві на позов відповідача, суд дійшов до наступного висновку. 26 травня 2022 року приблизно о 16.00 годині [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Ford» д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по вул. Тепловозна , 1 в м. Києві, в порушення п. 16.11 ПДР України, рухаючись по другорядній дорозі не надав перевагу автомобілю «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого скоїв з ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень зазначених транспортних засобів. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року [PERSON] було визнано винним у ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили. У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Вказаний факт не заперечувався та не оспорювався у відзиві й представником відповідача. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність. В силу статті 5 зазначеного вище Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Як було встановлено судом та не спростовувалось учасниками справи, станом на момент ДТП транспортні засоби позивача та відповідача не були застраховані, відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до пункту 41.1. статті 41 вказаного Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; Пунктом 1.7 статті 1 Закону визначено, що забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Отже, враховуючи те, що транспортний засіб відповідача не був застрахований на момент ДТП, як і транспортний засіб позивача, у потерпілого (позивача) відсутнє право на звернення до МТСБУ із вимогою про сплату страхового відшкодування, а тому вимоги про відшкодування майнової шкоди, у такому випадку мають бути пред`явленні саме до винуватця ДТП, яким є [PERSON] . Вказане спростовує доводи представника відповідача, щодо неналежного відповідача у справі ( [PERSON] ) Суд також відхиляє доводи представника відповідача щодо того, що позивач є неналежним у справі, оскільки власником пошкодженого транспортного засобу є не позивач, а батько позивача, з огляду на таке. Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеної в постанові від 7 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15. З огляду на те, що [PERSON] управляв транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, в якому у «особливих відмітках» зазначено, що він має право на керування транспортним засобом, суд доходить до висновку, що позивач правомірно володів цим майном, а тому має право на відшкодування завданої шкоди. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 15 червня 2022 року, встановлено, що внаслідок ДТП, що мало місце 26 травня 2022 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Mitsubishi Grandis» д.н.з. [NUMBER] становить 62838,97 грн, вартість матеріального збитку становить 62838,97 грн. Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо того, що наданий звіт є неналежним доказом, оскільки не містить фотофіксації, та містить виключно розрахунок вартості матеріального збитку, зважаючи на те, що як пояснив у судовому засіданні позивач, він не долучив до матеріалів справи фотофіксацію, яка була здійсненна під час складання звіту, бо не думав, що це має значення. Крім того, як зазначалось, вказаний звіт містить визначення вартості відновлювального ремонту, порядок та формулу його розрахунку, а також порядок розрахунку матеріального збитку, який також визначений у цьому звіті. Звіт містить дату складання, підписи оцінювача та інші необхідні вихідні дані та реквізити. Будь-яких доказів щодо неправомірних дій ФОП [PERSON] під час складення звіту, матеріали справи не містять, як і не містять доказів складення звіту з порушенням вимог закону чинного законодавства. Крім того, відповідачем чи його представником не було надано суду іншого звіту про вартість матеріального збитку та відновлювального ремонту на спростування звіту позивача, клопотань про призначення судової автотоварознавчої експертизи також суду не подавалось. Судом встановлено та сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача. Суд також відхиляє доводи представника відповідача щодо того, що сплачена відповідачем позивачу сума в розмірі 20000 грн була остаточною та не підлягає зміни, бо у випадку незгоди із такою сумою, позивач мав би повернути її відповідачу, оскільки як вбачається із позовних вимог, позивач, отримані 20000 грн від відповідача, врахував цю суму при визначені ціни позову та не приховував цей факт від суду. Крім того, відповідачем чи його представником не було надано суду доказів того, що після отримання позивачем коштів у сумі 20000 грн він написав розписку про те, що не має майнових чи інших претензій до відповідача як винуватця ДТП. Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно з пунктом 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу. Відповідно до пункту 2.4 зазначеної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Отже, зважаючи на вищевикладені обставини, позивач правомірно звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, оскільки у нього виникло право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП 26 травня 2022 року. Відповідачем суду не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів на спростування позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до акту наданих послуг евакуатора від 26 травня 2022 року № 980 та товарного чеку до нього, позивачем було сплачено за послуги евакуатора 1300 грн. Згідно із квитанцією до прибуткового касового ордеру № 66/48.06.22 від 15 червня 2022 року позивачем було сплачено за надання звіту про оцінку вартості матеріального збитку - 2500 грн. Суд враховує, що у вказаній квитанції зазначено прізвище власника транспортного засобу, а не користувача (позивача), поряд з цим, враховує також ту обставину, що позивач, як зазначалось вище є правомірним володільцем пошкодженого транспортного засобу, та саме він займався всіма питання, що стосувались перевезення та оцінки пошкодженого в ДТП транспортного засобу. Отже, враховуючи все вище викладене, суд доходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення майнової шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 46638,97 грн. (62838,97 грн - сума матеріального збитку (вартість відновлювального ремонту) - 20000 грн (кошти отримані позивачем від відповідача після ДТП) + 1300 грн послуги евакуатора + 2500 грн вартість послуг оцінювача = 46638.97 грн). Суд відхиляє доводи та розрахунок позивача щодо збільшення позовних вимог на суму 24476,83 грн, через збільшення курсу долара станом на 11 листопада 2022 року, оскільки згідно звіту сума матеріального збитку визначена у гривнях, та відповідно до приписів чинного законодавства України, така сума не підлягає коригуванню у випадку збільшення/зменшення курсу долара США на дату звернення із позовом до суду чи ухвалення судового рішення. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, заподіяної винуватцем ДТП у розмірі 25000 грн., суд дійшов наступного висновку. Як роз`яснено у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого (наприклад, ст.47 Закону України "Про телебачення і радіомовлення". Відповідно до положень статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З урахуванням наведених положень норм чинного законодавства та встановлених судом обставин, суд вважає, що позивачу дійсно завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку зі знищенням транспортного засобу, і грошовий вираз такої шкоди має бути стягнутий з відповідача, як особи що несе відповідальність за завдання шкоди винуватцем ДТП. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Ставлячи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивачем зокрема зазначено, що через пошкоджений транспортний засіб він не зміг доставляти будівельні матеріали та був змушений зупинити заплановані роботи по реконструкції та утепленню житлового будинку, в якому мешкають батьки, він не міг з батьками виїжджати в с. Саливонки для відпочинку та проведення робіт, зокрема на городі. Йому були створені значні незручності, оскільки вказаний транспортний засіб він використовував для перевезення батька до лікарні на прийом до лікарів. Він не зміг привозити продукти харчування, ліки та засоби гігієни для батьків та своєї сім`ї. Крім того, вказав, що не міг бути присутнім на чергуванні на блокпосту в с. Саливонки, бо не міг туди дістатись черз відсутність автомобіля. Визначаючи розмір відповідного відшкодування, суд приймає до уваги посилання позивача на те, що автомобіль був значно пошкоджений в результаті ДТП, неможливість використовувати автомобіль призвела до життєвих незручностей та необхідності докладати додаткових зусиль для організації життя. Поряд з цим, суд враховує, що позивачем не було долучено до матеріалів справи належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження обґрунтування визначення розміру моральної шкоди. У зв`язку із цим, враховуючи вище зазначене, з огляду на глибину душевних страждань і переживань позивача, дотримуючись принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність зменшення заявленого до стягнення розміру моральної шкоди у сумі 25000 грн до 5000 грн. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а позовна заява підлягає частковому задоволенню. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України - у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стосовно витрат на правову допомогу, заявлену позивачем у сумі 8900 грн, суд зазначає таке. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на послуги адвоката, позивачем суду надано копію договору про надання правової допомоги від 26 травня 2022 року № 26/05/22, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, квитанцію про сплату послуг адвоката у розмірі 8900 грн та акт № 1 від 26 травня 2022 року, який підписаний адвокатом та позивачем та містить найменування виконаної роботи та витрати часу на неї. Представник відповідача, заперечуючи проти заявленої суми витрат, вказав, що з огляду на місце знаходження адвоката (м. Кривий Ріг) та дату і час ДТП, а також час, який був витрачений на виклик поліції, складання протоколу та евакуацію транспортного засобу, позивач не міг укласти договір 26 травня 2022 року в день ДТП. Позивач, у письмових пояснення, поданих суду 29 березня 2022 року, вказав, що помилково дата у документах адвоката зазначена як 26 травня 2022 року, оскільки правильною є дата 26 липня 2022 року. Суд приймає до уваги такі пояснення представника позивача, та вважає, що подані позивачем документи, підтверджують факт звернення за правовою допомогою до адвоката, отримання її та сплату за це коштів та вважає, що такий надмірний формалізм та нетерпимість до описок у документах не буде свідчити про дотримання судом під час розгляду справи основних принципів та засад цивільного судочинства. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Поряд з цим, суд враховує інші зауваження представника відповідача, викладені у відзиві, зокрема щодо часу витраченого на консультування замовника, формування позиції, опрацювання матеріалів та збір матеріалів і складання позовної заяви та погоджується з тим, що витрати часу, зазначені в актів про надання юридичних послуг (23 години), з огляду на зміст позову та документи, що були до нього долучені, є явно не співмірними із реально витраченим часом на підготовку такого позову, а також з урахуванням того, що адвокатом не вчинялось жодних дій на збирання доказів (протилежного матеріали справи не містять). З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню в розмірі 3500 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial