Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

20.02.2023 позивач звернулася до суду з даною заявою мотивуючи тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове мано, зокрема, нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] та два гаражі в кооперативі «Лада» в м. Біла Церква, по вул.\~ Молодіжна, 19-а. 13.06.2022 у приватного нотаріуса була відкрита спадкова справа за №103/2022, спадкоємцями, які прийняли спадщину, після померлого [INFO] [PERSON] , є вона - [PERSON] , як дружина померлого, та його діти: [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Від приватного нотаріуса їй стало відомо, що 13.07.2005 11:23:25 за №2179381 реєстратором: Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.07.2005 було накладено арешт на нерухоме майно, а\~ саме: нежиле приміщення, магазин, адреса: [ADDRESS] , власник: [PERSON] , заявник: Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. А також, 13.07.2005 11:35:35 за №2179463 реєстратором: Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.07.2005 було накладено арешт на нерухоме майно, а\~ саме: гараж, кількість 2, адреса: [ADDRESS] , власник: [PERSON] , заявник: Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. При зверненні до Білоцерківського міськрайонного суду із заявою про отримання ухвали про накладення арешту від 12.07.2005 стало відомо, що справа №2-5753 2005р. за позовом до [PERSON] і [PERSON] , про розподіл спільного майна знищена, а ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.07.2005 не збереглися. 01.02.2023 було направлено адвокатський запит про витребування з\~ Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області б/н від 12.07.2005, та 03.02.2023 від нотаріальної контори надійшов лист, яким було відмовлено у видачі зазначеної ухвали. Накладений арешт на нерухоме майно порушує права спадкоємців, оскільки вони не мають можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися спадковим майном на власний розсуд. Тому, просила припинити обтяження заборону на відчуження об`єктів нерухомого майна (арешт): нежилого приміщення (магазину) за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер обтяження 2179381), власник [PERSON] , що зареєстроване 13.07.2005 11:23:25 за №2179381, реєстратор Перша Білоцерківська державна нотаріальна контора, на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області б/н від 12.07.2005, та гаражів, в кількості 2 шт., за адресою: [ADDRESS] Гаражний кооператив «Лада» (реєстраційний номер обтяження 2179463), власник [PERSON] , що зареєстроване 13.07.2005 11:35:35 за №2179463, реєстратор Перша Білоцерківська державна нотаріальна контора, на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області б/н від 12.07.2005. 27.02.2023 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 27.02.2023 судом постановлено ухвалу, про витребування у Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області належним чином завіреної копії ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області б/н від 12.07.2005, на підставі якої було накладено арешт на нерухоме майно, що належало на праві власності [PERSON] . 27.03.2023 судом, в порядку п.4 ст. 197 ЦПК України, за клопотанням позивача, замінено неналежних відповідачів: Білоцерківську міську раду та ГБК «Лада» на належного відповідача - [PERSON] , та виключено зі складу учасників справи третіх осіб: [PERSON] , [PERSON] та Службу у справах дітей Білоцерківської міської ради. Позивач - [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] , у підготовчому засіданні позов підтримала, просила припинити обтяження заборону на відчуження об`єктів нерухомого майна (арешт): нежилого приміщення (магазину) за адресою: [ADDRESS] , до складу якого входить капітальний цегляний гараж, та 2 гаражів за адресою: [ADDRESS] у Гаражному кооперативі «Лада», та просила залишити судові витрати за нею без відповідного відшкодування. Відповідач - [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] , у підготовчому засіданні позов визнала та подала до суду відповідну заяву. Третя особа - Перша Білоцерківська державна нотаріальна контора представника до суду не направила, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, направила до суду на виконання ухвали від 27.02.2023 витребувані докази. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4\~ ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та\~ проживає за адресою:\~ [ADDRESS] , з 29 травня 2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та від спільного проживання у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із матір`ю, що підтверджено матеріалами справи (а.с.17-23) та визнається сторонами. Також, встановлено, що [PERSON] з 09 січня 1982 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » та [INFO] померла. Від спільного проживання у них народилося діти: [PERSON] , [INFO] , яка після укладення шлюбу 19.08.2008 змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено матеріалами справи ( а.с.35-42) та визнається сторонами. З матеріалів справи (а.с. 24,34) вбачається, що 13 червня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Галущенко Наталією Миколаївною було заведено спадкову справу № 103/2022 (номер у реєстрі: 69368454) щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , та станом на 18.10.2022 в рамках спадкової справи, спадкоємцями, які прийняли спадщину є: дружина померлого - [PERSON] , та його діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Також, встановлено, що на звернення позивача, щодо видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом після померлого [INFO] [PERSON] , приватним нотаріусом було повідомлено про наявність заборони на відчуження майна спадкодавця, зареєстровані Першою Білоцерківською державною нотаріальною конторою, на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області б/н від 12.07.2005, що визнається сторонами та підтверджено матеріалами справи (а.с.32-33). З матеріалів справи (а.с.25-31) вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 07.07.1999, який посвідчений державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області та зареєстрований у реєстрі за №2-2416, [PERSON] належало на праві власності нежитлове приміщення з підвалом загальною площею 569,6 кв.м., яке знаходиться за адресою [ADDRESS] ; на підставі договору купівлі-продажу №18 від 27.10.2000, який посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області Магдич Т.І. та зареєстрований у реєстрі за №1-4064, [PERSON] належало на праві власності нежитлове приміщення загальною внутрішньою площею 40,6 кв.м., що знаходиться в житловому будинку за адресою [ADDRESS] . З членських білетів ГБК «Лада» вбачається, що [PERSON] належали два капітальні цегляні гаражі № [NUMBER] та № [NUMBER] , що знаходяться за адресою:\~ [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02.12.2022, вбачається, що 13.07.2005 Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою зареєстровані обтяження № 2179381 та № 2179463, на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області б/н від 12.07.2005, об`єкт обтяження: нежитлове приміщення (магазину) за адресою: [ADDRESS] та гаражі в кількості 2 шт. за адресою: [ADDRESS] у Гаражному кооперативі «Лада», власником яких зазначено [PERSON] . З матеріалів справи (а.с.43,44,71) вбачається, що в провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа № 2-5753/2005, за позовом\~ [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , про розподіл спільного майна. 24 червня 2005 року в порядку забезпечення вказаного позову судом було постановлено ухвалу, про накладення арешту на майно: два торгівельних кіоски, розташовані по [ADDRESS] зареєстровані на ім`я [PERSON] ; магазин кафе « [INFO] », розташований біля Будинку культури «Росава», зареєстрований на ім`я\~ [PERSON] ; гараж розташований в ГБК «Лада», автомобіль «Таврія», державний номерний знак [NUMBER] , павільйон «Наталія», розташований по [ADDRESS] ,\~ зареєстровані на ім`я [PERSON] . 12 липня 2005 року в порядку забезпечення вказаного позову судом було постановлено ухвалу, про накладення арешту на майно: магазин, розташований за адресою: [ADDRESS] та два гаражі, розташовані в ГБК «лада, зареєстровані на ім`я [PERSON] . 08 грудня 2005 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у справі № 2-5753/2005, постановив ухвалу, якою затвердив мирову угоду у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , про розподіл спільного майна, а саме: виділив у власність [PERSON] наступне майно: нежитлове приміщення площею 40,6 кв.м, що знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] , вартістю 80000 грн.; капітальний цегляний гараж, що знаходиться поряд з житловим будинком [ADDRESS] , вартістю 5000 грн.; капітальний цегляний гараж № [NUMBER] , що знаходиться\~ в кооперативі «Лада» в м. Біла Церква, вартістю 5000 грн.; автомобіль марки «Форд-Транзит», 1986 року випуску, двигун № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , вартістю 20000 грн. За даною мировою угодою\~ [PERSON] виділено у власність наступне майно: капітальний цегляний гараж № [NUMBER] , що знаходиться\~ в кооперативі «Лада» в м. Біла Церква, вартістю 5000 грн.; капітальний цегляний гараж №б/н, що знаходиться\~ в кооперативі «Лада» в м. Біла Церква, вартістю 5000 грн.;\~ автомобіль «Таврія», 1992 року випуску, двигун № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , вартістю 2500 грн. Також, за даною мировою угодою за [PERSON] визнано право власності на зареєстровану за [PERSON] 1/3 частину квартири [ADDRESS] , вартістю 33000 грн. За [PERSON] визнано право власності на 4/5 частин не житлового приміщення з підвалом, площею 569,6 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] (магазин-кафе « [INFO] »); за\~ [PERSON] визнано право власності на 1/5 частин не житлового приміщення з підвалом, площею 569,6 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] (магазин-кафе « [INFO] »), загальна вартість приміщення складає 300000 грн., вартість частки [PERSON] складає 240000 грн., а вартість частки [PERSON] складає 60000 грн. В частині розподілу двох торгівельних кіосків, що розташовані на ринку житлового масиву Леваневського в м. Біла Церква, дачі, магазину кафе « [INFO] », павільйону « [INFO] » та павільйону « [INFO] » сторони не мають претензій одна до одної. За даною мировою угодою [PERSON] виділено у власність майно, вартість якого складає 350 000 грн., а [PERSON] виділено у власність майно, вартість якого складає 105 500 грн. Також, даною ухвалою суд закрив провадження у справі № 2-5753/2005, за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , про розподіл спільного майна, однак, в порядку ч.6 ст. 154 ЦПК України (в редакції чинній станом на дату постановлення ухвали) не було вирішено питання, про скасування заходів забезпечення позову, та сторони у справі не подали до суду клопотання в порядку ч.4 ст. 154 ЦПК України про скасування заходів забезпечення позову. При вирішені спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1. ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. В п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» містить роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Встановлено, що накладений арешт на майно, яке належало померлому [INFO] [PERSON] , на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду від 12.07.2005 б/н про арешт майна в порядку забезпечення позову, та обтяження № 2179381 та № 2179463, зареєстровані 13.07.2005 Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, порушують спадкові права позивача, яка користується вказаним майном, як дружина спадкодавця, та права неповнолітніх дітей спадкодавця на отримання спадщини, а іншого способу зняти заборону у неї, крім судового, немає. Відповідно до п.1 ч. 1. ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач сплатила при подачі позову судовий збір в розмірі 1073,60 грн. та заявила клопотання про залишення даних витрат за нею без відповідного відшкодування.

Outcome: approved