Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-16 00:00:00

ТОВ «Компанія з експлуатації та утримання житлових та нежитлових будинків «Нова митниця» звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача на користь ТОВ «КЕУ ЖНБ «Нова митниця» заборгованість з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком за період з 01.03.2021р. по 31.12.2021р. в загальному розмірі 3872,07 грн., з яких: 3443 грн. сума заборгованості; 86,59 грн. 3% річних; 237,12 грн. інфляційні нарахування; 105,36 грн. пеня. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати: судовий збір у розмірі 2\~481 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10\~800 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору від 01.03.2021р. про надання послуг з управління багатоквартирним будинком щодо житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідач не здійснював своєчасних платежів з оплати послуг позивача, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість. Відповідач заперечив проти позовних вимог, посилаючись на те, що між ним та позивачем 01.03.2021р. не укладався договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Такий договір, як намір, був підписаний у жовтні 2020 року, однак у ньому не була проставлена точна дата його підписання та не був визначений час початку надання послуг. Таким чином, позивач в односторонньому порядку вніс у договір зміни щодо дати його укладення 01.03.2021р. та не повідомив про це відповідача. Також зазначає, що в період з 01.03.2021р. по жовтень 2021р. він не отримував від позивача послуг з утримання будинку своєчасно та у повному обсязі, зокрема послуг з прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території та послуг з технічного обслуговування ліфтів, а також інших послуг. 14.04.2022р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 09.06.2022р. судом ухвалено заочне рішення у справі, яким позовні вимоги задоволені в повному обсязі. 29.08.2022р. відповідач звернувся до суду з заявою про перегляд та скасування заочного рішення суду. За наслідками розгляду такої заяви 17.10.2022р. судом постановлено ухвалу, якою скасовано заочне рішення суду від 09.06.2022р., а справу призначено до розгляду. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] (с/з 02.12.2022р.) та [PERSON] (с/з 10.03.2023р.) підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні. Пояснив, що є власником квартири, але не проживає в ній і не отримує послуг позивача. Зауважив, що тариф на послуги позивача не затверджувався рішенням загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку, а договір з позивачем не укладався, а лише підписувався договір про намір укласти в майбутньому договір про надання послуг. Повноваження з управління будинком не передавались позивачу, оскільки це питання не було розглянуто загальними зборами співвласників. Додатково пояснив, що позивачем неналежним чином надавались послуги з обслуговування будинку, оскільки ліфт не працював і запрацював лише наприкінці 2021 року. Заслухавши пояснення представників позивача, пояснення відповідача, дослідивши надані учасниками справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «КЕУ ЖНБ «Нова митниця» створене та зареєстроване в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 14.07.2014р. для надання послуг з управління багатоквартирними будинками та відповідно здійснює управління багатоквартирним будинком по [ADDRESS] на підставі укладених із співвласниками квартир індивідуальними договорами. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , площею 62,6 кв.м. (інформаційна довідка № 293991371 від 10.01.2022 року), відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] і відповідно є співвласником багатоквартирного будинку. 01.03.2021р. між ТОВ «КЕУ ЖНБ «Нова митниця» (Управитель) та відповідачем [PERSON] (співвласник) був укладений Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, відповідно до умов якого Управитель зобов`язався надавати співвласникові послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а співвласник зобов`язався оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору. При цьому суд бере до уваги, що відповідний договір був підписаний сторонами у жовтні 2020 року без зазначення дати початку його дії, а відповідна дата початку його дії (01.03.2021р.) була визначена позивачем в односторонньому порядку 19.02.2021р. на підставі протоколу №7 загальних зборів ТОВ «КЕУ ЖНБ «Нова митниця», що не заперечується сторонами. Відповідно до укладеного між сторонами договору від 01.03.2021р. послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання й ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території. Послуга з управління включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів, тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку (п. 3 Договору). Додатком до договору передбачений розрахунок ціни послуги з управління багатоквартирним будинком, до складу якої входить наступний перелік робіт: технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем; технічне обслуговування систем газопостачання; технічне обслуговування ліфтів та систем диспетчеризації; обслуговування вентиляційних та димових каналів; поточний ремонт конструктивних елементів будинку; прибирання та озеленення прибудинкової території; прибирання допоміжних приміщень; прибирання і вивезення снігу; дератизація; дезінсекція; придбання електричної енергії для освітлення місць загального користування, забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку та живлення ліфтів; прибирання сходових клітин; винагорода управителю. Відповідно до розділу «Права та обов`язки сторін», кожен із співвласників, з поміж іншого, зобов`язаний оплачувати управителеві надані послуги з управління в порядку за ціною та у строки, встановлені цим договором, а у разі несвоєчасного здійснення платежів за послугу з управління сплачувати пеню в розмірі, встановленому договором. Згідно розділу «Ціна та порядок оплати послуги з управління», ціна послуги з управління (тарифу) становить 5,50 гривень (в тому числі податок на додану вартість, управитель є його платником) на місяць за 1 кв. метр загальної площі житлового, нежитлового приміщення у будинку та включає: витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 62% від ціни послуги з управління (тарифу) відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території; винагороду управителю в розмірі 38% від ціни послуги з управління (тарифу) на місяць (п. 10 Договору). Плата за послугу з управління нараховується щомісяця управителем та вноситься кожним співвласником не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі виставленого управителем до співвласника рахунку на оплату послуг з управління (п. 11 Договору). Як вбачається із матеріалів справи, позивачем ТОВ «КЕУ ЖНБ\~«Нова митниця» в період з 01.03.2021р. по 31.12.2021р. надавалися послуги з управління будинком по [ADDRESS] , та нараховувалась вартість таких послуг за ставкою 5,50 грн/кв.м., тобто місячний платіж складав 344,30 грн. (62,6 кв.м. * 5,50 грн/кв.м.), однак відповідач їх не оплачував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість на суму 3\~443 грн. Задля виконання своїх обов`язків з управління будинком позивачем укладені договору на виконання окремих видів послуг: підрядний договір №189/202101 від 01.01.2021р. на технічне обслуговування та ремонт ліфтів /а.с. 34-40/; договір №2 від 20.03.2017р. на експлуатацію складових газорозподільної системи /а.с. 59-62/; договір споживача №6358 від 01.06.2020р. про надання послуг з розподілу електричної енергії з розрахунками по точках обліку /а.с. 63-85/. Згідно рахунку-фактури №15/12 від 30.12.2021р. та акту здачі-прийняття робіт, за замовленням позивача в період з 28 по 30 грудня 2021 ФОП [PERSON] було здійснено прибирання снігу з використанням спецтехніки з оплатою відповідних послуг на суму 7400 грн. /а.с. 86/. Згідно видаткових накладних протягом 2021 року позивачем здійснювалось придбання різних будівельних, ремонтних та мийних засобів /а.с. 87-100/. Оскільки відповідач в добровільному порядку не здійснює погашення заборгованості з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком, то позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та вимагає стягнути суму заборгованості в загальному розмірі 3872,07 грн., з яких: 3443 грн. сума заборгованості за управління будинком; 86,59 грн. 3% річних; 237,12 грн. інфляційні нарахування; 105,36 грн. пеня. Тож між сторонами існує спір щодо обов`язку відповідача по здійсненню оплати житлово-комунальних послуг, який виник з правовідносин, що регулюються нормами Житлового кодексу України (далі ЖК), Цивільного кодексу України (далі ЦК), Закону України від 09.11.2017р. №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №2189), Закону України від 14.05.2015р. №417-VIII «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі Закон №417) тощо. Надаючи оцінку обставинам спірних правовідносин суд виходить з наступного. Статтею 13 Конституції України передбачено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК, яка передбачає, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 7 Закону №417 передбачено, що співвласники квартир у багатоквартирному будинку зобов`язані, зокрема: - забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; - забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; - виконувати рішення зборів співвласників; - забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; - забезпечувати поточний огляд і періодичне обстеження прийнятого в експлуатацію в установленому законодавством порядку багатоквартирного будинку протягом усього життєвого циклу будинку та нести відповідальність за неналежну експлуатацію згідно із законом; - своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Згідно ч. 2 ст. 7 Закону №417 кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 Закону №417 витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Відповідно до ст. 9 Закону №417 управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю. За змістом п. 9 ч. 2 ст. 10 Закону №417 до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (укладення індивідуального та/або колективного договору про надання комунальної послуги). Згідно ч. 3 ст. 10 Закону №417 збори співвласників можуть скликатися ініціативною групою у складі не менше трьох співвласників або управителем, обраним відповідно до цього Закону. Збори співвласників у прийнятих в експлуатацію новозбудованих багатоквартирних будинках можуть бути проведені після державної реєстрації права власності на більше половини квартир та нежитлових приміщень у такому будинку. Статтею 11 Закону №417 передбачено, що управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за рішенням зборів співвласників (загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) і згодою управителя та зазначається у договорі з управителем. Умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Якщо зборами співвласників прийнято рішення про укладення договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, такий договір (зміни до нього) підписується співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. Управитель протягом одного місяця після підписання з ним договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (змін до нього) зобов`язаний надати або надіслати рекомендованим листом кожному співвласнику примірник такого договору (змін до нього), завірений підписом управителя. Згідно п. 5 ст. 13 Закону №417 у разі якщо протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, управління таким будинком здійснюється управителем, який призначається на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташований багатоквартирний будинок. У такому разі ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається за результатами конкурсу, який проводиться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства, а договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком строком на один рік від імені співвласників підписує уповноважена особа виконавчого органу відповідної місцевої ради, за рішенням якого призначено управителя. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. У період від оголошення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку до моменту визначення переможців конкурсу і укладення договорів про надання послуг з управління багатоквартирним будинком послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій продовжують надавати у відповідних багатоквартирних будинках виконавці таких послуг, які надавали відповідні послуги до початку проведення конкурсу. Якщо протягом дії договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеного за результатами конкурсу, співвласники приймуть рішення про зміну форми управління багатоквартирним будинком або про обрання іншого управителя, співвласники мають право достроково розірвати такий договір, попередивши про це управителя, призначеного на конкурсних засадах, не пізніш як за два місяці до дня розірвання договору. У разі зміни форми управління багатоквартирним будинком або обрання іншого управителя виконавець послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій має здійснити остаточне нарахування плати за послуги відповідно до фактичних нарахувань та обсягів наданих послуг. Співвласники багатоквартирних будинків, утримання яких до дня набрання чинності цим Законом здійснювали житлово-будівельні (житлові) кооперативи, продовжують відшкодовувати витрати на утримання відповідних будинків і споруд та прибудинкових територій таким кооперативам до моменту створення в багатоквартирному будинку об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (у тому числі шляхом реорганізації кооперативу) або прийняття співвласниками рішення про форму управління багатоквартирним будинком. Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг є Закон №2189. Положеннями частини 1 статті 1 Закону №2189 визначено зміст певних термінів, що використовуються у такому законі, зокрема: - послуга з управління багатоквартирним будинком результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору (п. 12); - споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач (п. 13); - управитель багатоквартирного будинку - фізична особа - підприємець або юридична особа суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб (п. 14). Згідно ч. 1 ст. 9 Закону №2189 споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Порядок укладання, зміни і припинення договорів про надання послуг з управління багатоквартирним будинком визначений статтею 15 Закону №2189, де передбачено, що договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. У випадках, визначених законом, договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком укладається від імені співвласників багатоквартирного будинку уповноваженою особою органу місцевого самоврядування. Таким чином, на теперішній час залучення управителя багатоквартирного будинку можливе лише на підставі відповідного договору, який укладається з таким управителем на підставі рішення загальних зборів співвласників, обирається загальними зборами ОСББ або призначається за результатами конкурсу, проведеного органом місцевого самоврядування. Разом з тим, пунктом 3-1 Закону №2189, в редакції що була чинною на момент підписання сторонами договору від 01.03.2021р. (станом на жовтень 2020 року) передбачалося, що договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуг з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі вивезення побутових відходів за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладені за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо згідно з такими договорами передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. До затвердження Кабінетом Міністрів України Типового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком сторони укладають договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за формою та на умовах, погоджених між управителем та співвласниками, а у разі визначення управителя органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах - виконавчим органом місцевої ради (або іншим органом суб`єктом владних повноважень, якому делеговані функції із здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг). З 01.05.2021р. пункт 3-1 Закону №2189 діє в іншій редакції, яка передбачає: «Договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені з виконавцями таких послуг або з управителями, визначеними згідно із цим Законом, до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі щодо вивезення побутових відходів - за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. З дати введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, зміна будь-яких умов договорів про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, додатків і кошторисів (цін/тарифів) до них забороняється та вважається нікчемною. Виконавець таких послуг або управитель має право достроково розірвати відповідний договір, попередивши про це споживачів не пізніш як за два місяці до дня розірвання договору. У разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку рішення про форму (зміну форми) управління багатоквартирним будинком договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені з виконавцем таких послуг або управителем, визначеним згідно із цим Законом до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, втрачають чинність з дати, визначеної зборами співвласників (загальними зборами об`єднання співвласників) багатоквартирного будинку, або з дати початку виконання зобов`язань за договором про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, укладеним за правилами, визначеними цим Законом, але не раніше ніж через два місяці після направлення особою, уповноваженою на це зборами співвласників (загальними зборами об`єднання співвласників) багатоквартирного будинку, такому виконавцю, управителю письмового повідомлення про припинення договорів. У такому разі виконавець або управитель не пізніше 30 днів з дати припинення договорів має здійснити остаточне нарахування плати за надані послуги відповідно до фактичних нарахувань та обсягів наданих відповідних послуг. Пільги та субсидії для відшкодування витрат з оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій надаються протягом строку дії договорів про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. До затвердження Кабінетом Міністрів України Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком сторони укладають договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за формою та на умовах, погоджених між управителем та співвласниками, а в разі визначення управителя органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах - виконавчим органом місцевої ради (або іншим органом суб`єктом владних повноважень, якому делеговані функції із здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг). Умови таких договорів, що суперечать положенням Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком після його затвердження Кабінетом Міністрів України, не застосовуються, а регулювання відносин сторін договору в цій частині здійснюється згідно з відповідними нормами Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком.» Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення договору від 01.03.2021 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, укладеним позивачем з відповідачем, як індивідуальним споживачем. Надаючи оцінку дійсності такого договору суд бере до уваги, що аналіз вищезгаданих норм закону свідчить, що на теперішній час закон не визначає порядку укладання договору про управління багатоквартирним будинком між управителем та співвласником-індивідуальним споживачем, проте і не встановлює заборони укладання таких договорів. В цьому контексті слід звернути увагу, що цивільні правовідносини ґрунтуються на засадах вільного волевиявлення та свободи договору. Статтею 6 ЦК передбачено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Верховний Суд у постанові від 10.03.2021р. у справі №607/11746/17 зазначив, що «згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.» Заперечуючи дійсність укладеного з позивачем договору відповідач посилається на відсутність рішення загальних зборів співвласників про укладання договору на управління багатоповерховим будинком із позивачем. Натомість, відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження тих обставин, що відповідні загальні збори співвласників проводились в період з 01.03.2021р. до 31.12.2021р. і прийняли рішення про обрання іншого управителя багатоповерхового будинку. Отже, враховуючи що багатоповерховий будинок потребує управління, Законом №417 передбачений обов`язок співвласників щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника (ч. 2 ст. 7 Закону №417), то суд доходить висновку про дійсність зобов`язань сторін, що виникли на підставі договору від 01.03.2021р. про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, укладеним позивачем з відповідачем, як індивідуальним споживачем. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Аналогічний висновок щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 904/7183/17 та в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16. Стосовно доводів відповідача про дату початку дії, укладеного між сторонами договору, то суд бере до уваги, що сторони не заперечують тих обставин, що на момент підписання такого договору в ньому не було визначено дати початку його дії. Натомість, оскільки умови такого договору є типовими для всіх співвласників, а момент прийняття позивачем в управління багатоповерхового будинку пов`язаний із введенням такого будинку в експлуатацію, здійсненням приймання-передачі технічної документації та складанням відповідного акту про прийняття будинку в управління, то визначення дати початку дії такого договору позивачем в односторонньому порядку, що супроводжується повідомленням про це відповідача, не суперечить діючому законодавству. При цьому суд враховує, що про дату початку дії такого договору відповідача було повідомлено, оскільки відповідачу було направлено відповідне повідомлення разом з копією договору та додатками до нього. До того ж про обізнаність відповідача з датою початку дії договору від 01.03.2021р. свідчить і направлення позивачем відповідачу щомісячних квитанцій для оплати послуг, а також факт звернення відповідача до позивача у жовтні 2021 року з заявою щодо вартості, термінів та підстав нарахування оплати послуг, про що зазначено у зверненні відповідача від 20.01.2022р. на адресу позивача /т. 2 а.с. 136/. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що управління багатоквартирним будинком, в якому відповідач має власну квартиру площею 62,6 кв.м., здійснюється позивачем. Тариф з оплати послуг з управління будинком визначений п. 10, укладеного між сторонами договору від 01.03.2021р. і складає 5,50 грн/кв.м. загальної площі квартири. За таких обставин позивач правомірно та обґрунтовано здійснював нарахування щомісячних платежів по квартирі відповідача в розмірі 344,30 грн. в період часу з 01.03.2021р. по 31.12.2021р., а відповідач зобов`язаний був здійснювати оплату таких платежів. В матеріалах справи наявні докази, які підтверджують здійснення позивачем дій з обслуговування багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] . При цьому суд звертає увагу, що надані позивачем договори про постачання електричної енергії не містять відомостей щодо постачання електричної енергії саме до будинку за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, суду не надано доказів того, що до такого будинку не здійснювалось постачання електричної енергії, або у спірний період не відбувалось освітлення місць загального користування чи живлення ліфтів. До того ж сам відповідач не заперечує тієї обставини, що з жовтня 2021 року ліфт працював належним чином, що свідчить про належне виконання позивачем взятих на себе зобов`язань з управління багатоповерховим будинком. В контексті доводів відповідача про неналежне здійснення позивачем управління будинком, то суд зауважує, що всупереч вимог 12, 78, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду доказів щодо наявності в нього заперечень в частині якості надаваних позивачем послуг, зокрема, суду не надано складених у встановленому законом порядку актів-претензій у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їхніх споживчих властивостей та перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт, як то передбачено статтею 27 Закону №2189, як і не доведено фактів невиконання позивачем обов`язку з надання вищевказаних послуг. Відповідно до ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідач має перед позивачем невиконане грошове зобов`язання з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком, що виникла за період з 01.03.2021р. по 31.12.2021р. включно в загальному розмірі 3443 грн., а тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Пунктом 24 Договору від 01.03.2021р. передбачено, що за несвоєчасне та/або не в повному обсязі внесення плати за послугу з управління співвласники сплачують управителю пеню в розмірі 0,01 відсотка суми простроченого платежу, яка нараховується за кожний день прострочення, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. При цьому загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. Аналогічні за своїм змістом положення щодо нарахування пені передбачені й ч. 1 ст. 26 Закону №2189. За розрахунком позивача розмір пені в даному випадку складає 105,36 грн. і обчислений за період прострочення з 01.03.2021р. по 31.12.2021р. Разом з тим, варто зауважити, що зобов`язання відповідача щодо здійснення платежів з оплати послуг позивача має періодичний характер, оскільки обов`язок із здійснення оплати таких платежів виникав окремо щодо кожного місяця періоду надання послуг. За таких обставин прострочення виконання зобов`язання відповідача з оплати послуг позивача має обчислюватись щодо кожного місяця окремо, а період прострочення починається з першого числа місяця, який є наступним щодо того, в якому має вноситись плата (тобто платіж за березень 2021 року має бути здійснений у квітні 2021 року, а отже прострочення починається з 01.05.2021р. і т.д.). Розмір щомісячних платежів складає 344,30 грн., а період прострочення платежу з оплати послуг за березень 2021 року складає 236 днів (з 01.05.2021 по 31.12.2021), отже сума пені по платежу за березень 2021р. складає 8,13 грн. (344,30грн * 0,01% * 236 днів / 100%). Обчислюючи розмір пені аналогічним чином за інші місяці отримуємо наступні суми пені по місячним платежам за 2021р.: квітень (214 днів прострочення) 7,38 грн.; травень (184 дні прострочення) 6,34 грн.; червень (153 дні прострочення) 5,27 грн.; липень (122 дні прострочення) 4,20 грн.; серпень (92 дні прострочення) 3,17 грн.; вересень (61 день прострочення) 2,10 грн.; жовтень (31 день прострочення) 1,07 грн.; листопад 0 грн.; грудень 0 грн. Отже загальна сума пені, яка підлягає до стягнення з відповідача складає 37,66 грн. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві інфляційні нарахування та три відсотки річних нараховані на суму заборгованості. Згідно наданого позивачем розрахунку інфляційних витрат та трьох відсотків річних за період з 01.03.2021р. по 31.12.2021р. їх розмір складає 237,12 грн. та 86,59 грн. відповідно. Разом з тим, наданий позивачем розрахунок зазначених сум містить помилковий алгоритм їх обчислення, оскільки відповідні компенсаційні нарахування обчислені позивачем на загальну суму заборгованості. Як вже зазначалося вище, зобов`язання відповідача щодо здійснення платежів з оплати послуг має періодичний характер, оскільки обов`язок із здійснення оплати таких платежів виникав окремо щодо кожного місяця періоду надання послуг, а тому компенсаційні нарахування мають обчислюватись щодо кожного місяця окремо,\~а період\~прострочення починається\~з першого\~числа місяця,\~який є\~наступним щодо\~того,\~в якому\~має вноситись\~плата (тобто\~платіж за\~березень 2021\~року має\~бути здійснений\~у квітні\~2021\~року,\~а отже\~прострочення починається\~з 01.05.2021р.\~і т.д.),\~а закінчується датою, що передує даті надходження позову до суду (тобто 22.03.2022р.). Таким чином, обчислення розміру інфляційних втрат має здійснюватись за формулою, за якою загальна сума інфляційних нарахувань дорівнює сумі інфляційних нарахувань за кожен окремий місяць, яка обчислюється шляхом помноження розміру щомісячного платежу на сукупний індекс інфляції за період прострочення. Використовуючи для обчислення інфляційних втрат показник індексу споживчих цін, що опублікований на веб-ресурсах за посиланням https://ukrstat.gov.ua та https://index.minfin.com.ua/ua/economy/index/inflation/, які є загальнодоступними ресурсами, Розрахунок здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), де ІІС сукупний індекс інфляції за весь період прострочення, ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Для платежу за березень 2021 року в сумі 344,30 грн. сукупний індекс інфляції необхідно обчислювати шляхом множення щомісячних індексів інфляції, починаючи з травня 2021 року (перший повний місяць періоду прострочення) до лютого 2022 року (останній повний місяць періоду прострочення): ІІС = (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,3 : 100) x (101,60 : 100) = 1,080625298 Інфляційне збільшення: 344,30 x 1,080625298 344,30 = 27,76 грн. Аналогічним методом слід обчислювати й інфляційне збільшення по іншим місяцям, внаслідок чого за період надання послуг позивачем з березня по грудень 2021 року включно інфляційне збільшення суми боргу по щомісячним платежам складає 178,55 грн. Подібним чином (щодо кожного простроченого щомісячного платежу) має обчислюватись і сума трьох відсотків річних за наступною формулою: Сума 3% річних = С х 3 х Д : 365 : 100, де «С» - сума заборгованості, «Д» кількість днів прострочення. Так, за березень 2021 року розмір плати за послуги з управління будинком складав 344,30 грн. і відповідна плата мала бути внесена у квітні 2021 року, а отже на момент звернення позивача до суду з позовом, тобто до 22.03.2021р. включно, складає 356 днів, а відтак сума 3% річних за прострочений платіж за березень 2021 року складає 10,07 грн. (344,30 грн. * 3 * 356 : 365 : 100). Аналогічним чином необхідно обчислювати і 3% річних щодо платежів за інші місяці, але період прострочення за кожен місяць буде зменшуватись на кількість днів у попередньому місяці, а отже і сума 3% річних буде зменшуватись. Здійснивши обчислення розміру трьох відсотків річних за наведеним вище алгоритмом та підсумувавши відповідні суми за заявлений позивачем період надання послуг виходить сума в розмірі 61,89 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 3721,10 грн., яка складається з наступних сум: заборгованість з оплати послуг по управлінню багатоквартирним будинком 3 443 грн., інфляційні нарахування 178,55 грн., три відсотки річних 61,89 грн., пеня 37,66 грн. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Відповідні судові витрати по справі складаються із витрат, понесених позивачем (судовий збір, сплачений при поданні позову в розмірі 2481 грн., та витрати з оплати правової допомоги в розмірі 10\~800 грн.). Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 3721,10 грн., що складає 96,101052% від загальної ціни позову (3872,07 грн.), а отже на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України позивачу має бути відшкодовано за рахунок відповідача 2384,28 грн. судового збору (2481 грн. * 96,101052%). Разом з тим, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Верховний Суд у постанові від 17.09.2019 у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України). У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014р. (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п. 268). Частиною шостою статті 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витратна оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Позивач просив компенсувати йому за рахунок відповідача витрати з оплати правової допомоги адвоката в сумі 10\~800 грн. Надаючи оцінку зазначеним вимогам в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного. На підтвердження витрат на правову допомогу адвоката під час розгляду даної справи, представником позивача до суду надано: - договір № 30/12/21 від 30.12.2021 року про надання правничої (правової) допомоги, укладений між ТОВ «КЕУ ЖНБ «Нова митниця» та Адвокатським бюро «Юрія Ярмолінського»; - договір про співробітництво від 31.12.2021 року, укладений між Адвокатським бюро «Юрія Ярмолінського» та адвокатом Слободянюком Андрієм Ігоровичем; - акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) та понесених витрат від 21.03.2022 року /т. 1 а.с. 124/, згідно з яким Адвокатське бюро «Юрія Ярмолінського» надало Клієнту ТОВ «КЕУ ЖНБ «Нова митниця» наступні правові послуги: надання усної консультації, без вивчення документів 500 грн.; надання усної консультації, з вивченням документів 1 000 грн.; розробка стратегії юридичного захисту Клієнта 1500 грн.; пошук та аналіз судової практики, визначення судової перспективи захисту прав Клієнта 2500 грн.; складання до Придніпровського районного суду м. Черкаси позовної заяви про стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком (позовна заява на 10 аркушах, тобто великої складності) 5000 грн. Загальна сума, що підлягає оплаті Клієнтом на користь Адвоката становить 10 800 грн. Також, надано: детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом від 21.03.2022 року; довідку від 21.03.2022 року, видану Адвокатським бюро «Юрія Ярмолінського» про те, що ТОВ «КЕУ ЖНБ «Нова Митниця» оплатило послуги за надання правничої допомоги в розмірі 10\~800 грн., на підставі договору № 30/12/21 від 30.12.2021 року; ордер, серії СА№ 1020573 від 31.01.2021 року, про надання правової допомоги ТОВ «КЕУ ЖНБ «Нова Митниця», на підставі договору № 30/12/21 від 30.12.2021 року про надання правової допомоги Адвокатськимбюро «Юрія Ярмолінського». Відповідач заявив клопотання про неспівмірність розміру вартості правової допомоги у відповідній письмовій заяві, внаслідок чого при визначенні обґрунтованості відповідних сум, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи суд виходить наступного. Беручи до уваги розмір ціни позову, складність справи, обсяг виконаних представниками позивача робіт, кількість судових засідань за участю представників позивача, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про необхідність зменшення заявлених позивачем обсягу витрат на правову допомогу. При цьому суд виходить із того, що предмет спору у цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних та здійснення значних розрахунків, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, а тому розмір витрат на правову допомогу, що підлягає компенсації позивачу за рахунок відповідача, слід зменшити до 2\~500 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, а також суму платежу, присуджену судом до стягнення з відповідача. При цьому, беручи до уваги принцип співмірності, слід звернути увагу, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Крім того, визначаючи розмір, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, суд враховує баланс інтересів учасників справи, оскільки не можливо допустити для відповідача нести надмірний індивідуальний тягар у вигляді сплати правничої допомоги у розмірі 10\~800 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial