Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

21.10.2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Солом`янської РДА, КМР про встановлення факту спільного проживання, зобов`язання вчинити дії, відповідно до вимог якої вона просить: визнати за [PERSON] право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , внаслідок факту її постійного проживання за вказаною адресою; зобов`язати Солом`янську РДА зареєструвати [PERSON] за вказаною адресою. Посилається в позові на те, що спірну квартиру [ADDRESS] було надано в користування її чоловіку - [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] (дружина) та [PERSON] (син) згідно з рішенням виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів м. Києва від 10.11.1983 року № 1549, з видачею ордеру на жиле приміщення серії Б № 034608 від 15.12.1983 року. Отже, починаючи із 1983 року та по теперішній час, [PERSON] правомірно проживає та користується спірною квартирою. [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON] , а 21.03.2021 року - син [PERSON] . В період до 21.03.2021 року позивачка проживала разом з родиною у спірній квартирі, здійснюючи спільне сімейне господарство, в якому всі члени сім`ї були пов`язані спільним побутом, приготуванням їжі, закупівлею продуктів і т.п. Факт тривалого користування спірною квартирою та участі позивачки у спільному веденні сімейно-побутових справ з її сином (спільного побуту) підтверджується наявними та доданими письмовими доказами, зокрема,: довідкою від 07.03.2012 року ВСП «Чоколовський» та довідкою ВСП «Чоколовський» №1995 від 09.11.2011року, копією паспорту про реєстрацію осіб в цій квартирі; документами, що підтверджують родинні стосунки проживаючих; квитанціями про оплату житлово-комунальних послуг; а також, окрім того, даний факт можуть підтвердити свідки. У 2017 році [PERSON] знялася із реєстраційного обліку у спірному приміщенні, але залишилась безперервно проживати в спірній квартирі [ADDRESS] разом із сином. Зняття з реєстрації з квартири здійснювалося позивачкою з метою проведення її сином процедури приватизації даної квартири на себе одноосібно, оскільки його мати, позивачка, в той час помилково керувалася відсутністю потреби в її персональній участі у приватизації цього житла, адже син мав стати її єдиним спадкоємцем, а тому для уникнення майбутніх переоформлень (у випадку її смерті), на їх думку, було доцільно, щоб власником приватизованої квартири [ADDRESS] став лише її син [PERSON] . Що стосується квартири за адресою, у якій вона була формально зареєстрована у період 2017-21 років, а саме: [ADDRESS] , то ця квартира взагалі не придатна для проживання та використання і позивачка ніколи у ній не проживала. Незважаючи на те, що була зареєстрована в цій квартирі, фактично ж залишилася проживати в спірній квартирі [ADDRESS] . Весь час до смерті чоловіка та сина проживала з ними однією сім`єю та була пов`язана з ними спільним побутом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Виходячи з вищевикладеного, просить задовольнити позов. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.11.2021 року позовна заява залишена без руху. 15.11.2021 року до суду надійшла нова редакція позовної заяви. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.12.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.06.2022 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва». Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.06.2022 року відмовлено Комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києві» у вступі у справу в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, та позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києві» до [PERSON] , треті особи Київська міська рада (Київська міська державна адміністрація), Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація, про виселення у цивільній справи за позовом [PERSON] до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради про визнання права користування квартирою, зобов`язання вчинити дії, повернуто заявнику. У підготовчому засіданні ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.08.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У відзиві, який надійшов 16.02.2021 року, представник відповідача Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації просить відмовити у задоволенні позову за відсутню правових підстав для задоволення позовної вимоги [PERSON] про зобов`язання Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації здійснити її реєстрацію за адресою: [ADDRESS] , оскільки прийняття відповідним органом рішення є його дискреційними повноваженнями, а тому суд не вправі зобов`язувати такий орган прийняти відповідне рішення, оскільки в такому випадку він виходить за межі завдань цивільного судочинства. Рішення про реєстрацію може бути прийняте лише на підставі виключного переліку документів та в межах визначеної процедури його ухвалення. Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади, яка в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою. Особливості здійснення виконавчої влади у містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України. У межах повноважень - означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. Відповідно до Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ», розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації від 30.09.2010 року № 787 Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація підпорядкована Київській міській державній адміністрації та виконує окремо делеговані повноваження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), надані виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) згідно з Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими актами законодавства. У спосіб - означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби. Зазначає, що 01.09.2021 року та 14.09.2021 року до Центру надання адміністративних послуг Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації звернулась [PERSON] за довіреністю від імені [PERSON] для отримання адміністративної послуги «Реєстрація місця проживання особи» за адресою: [ADDRESS] . Справу було передано до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації як суб`єкта надання адміністративної послуги для розгляду та прийняття рішення відповідно до вимог законодавства. Розглянувши дані заяви, працівником відділу було прийнято рішення про відмову в реєстрації [PERSON] на підставі п. 11 постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», а саме «особа не подала необхідних документів або інформації». Статтею 61 ЖК УРСР передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до норми ст. 58 ЖК УРСР єдиною підставою для вселення у житлове приміщення є ордер, який видається виконавчим органом місцевої ради на підставі рішення про надання житлового приміщення у будинках громадського чи державного житлового фонду. Ордер на жиле приміщення є адміністративним актом, що видається виконавчим органом місцевого самоврядування до компетенції якого входить вирішення питань, пов`язаних з наданням житлових приміщень. Ордер видається за єдиною формою, що встановлена у додатку № 7 до Правил квартирного обліку. Бланк ордера складається із самого ордера і його корінця. Ордер видається громадянину, на ім`я якого він виписаний, а корінець залишається у виконкомі, що видав ордер. Ордер на житлове приміщення дійсний протягом 30 днів. Після закінчення цього строку ордер автоматично втрачає свою силу. Звертає увагу суду на те, що 11.08.2017 року [PERSON] була знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , яка на сьогоднішній час не приватизована та перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва. За відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації за адресою: [ADDRESS] , відсутня реєстрація осіб. Статтею 107 ЖК УРСР визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Оскільки квартира не приватизована та перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва, відсутні законні підстави щодо реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зауважує на те, що на сьогоднішній час [PERSON] зберігає за собою право користування квартирою за своєю реєстрацією [ADDRESS] . Пунктом 14 розділу XV правових позицій щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ, розроблених пленумом Верховного Суду України, передбачено, що відповідно до змісту ст. 65 ЖК УРСР за особою не може були визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає право користування жилою площею в іншому жилому приміщенні державного фонду. 08.04.2022 року представником відповідача Київської міської ради був поданий відзив проти позову, яким останній також просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що процедура вселення та укладення договорів найму регулюється житловим законодавством України, зокрема, Житловим кодексом Української РСР та Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року № 470. В ч. 1 ст. 9 ЖК Української РСР визначено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що вона є членом сім`ї наймача квартири [ADDRESS] . Однак підтверджуючі документи у матеріалах справи відсутні. З доданих до позовної заяви документів, враховуючи положення законодавства України, вбачається, що [PERSON] ордер для вселення в квартиру [ADDRESS] не видавався. Як випливає з матеріалів справи, ордер від 15.12.1983 року № 034608 видавався [PERSON] та членам його сім`ї на підставі рішення виконкому Залізничної районної ради народних депутатів від 10.11.1983 року № 1549 на право зайняття житлової площі, а саме квартири [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про смерть від 12.09.2011 року [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть від 23.03.2021 року [PERSON] помер [INFO] . А відтак, відсутня інформація в матеріалах справи, чи змінювався попередній наймач квартири [ADDRESS] у зв`язку із смертю. Тобто в матеріалах справи відсутня інформація, що [PERSON] було визначено основним наймачем квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] . За правилами ч. 1 ст. 781 ЦК України договір найму припиняється разі смерті фізичної особи - наймача, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 65 ЖК Української РСР квартиронаймач вправі в установленому порядку, за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 роз`яснено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати: чи дотриманий порядок при їх вселенні, зокрема, чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлено угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї певний порядок користування жилим приміщенням. Згідно із ст.ст. 3, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Документи, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, - паспорт громадянина України. [PERSON] не зареєстрована в квартирі [ADDRESS] . Члени сім`ї наймача, які проживають з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї наймача несуть солідарну з наймачем відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору (ст. 64 ЖК Української РСР). Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.ст. 5, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Київська міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду міста Києва та здійснює від її імені та її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно із ч. 1 ст. 10-1 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» виконавчим органом Київської міської ради є Київська міська державна адміністрація, яка паралельно виконує функції державної виконавчої влади, що є особливістю здійснення виконавчої влади в місті Києві. Згідно із розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 року № 1112 «Про питання організації управління районами в м. Києві» будинок [ADDRESS] передано до сфери управління Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації. Відповідно до ст. 15 ЖК Української РСР та розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.01.2011 року № 121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень» повноваження щодо управління житловим фондом, здійснення контролю за його використанням, надання житла, укладення договору найму житлових приміщень, видача ордеру на жиле приміщення тощо відносяться до компетенції районних в місті Києві державних адміністрацій. Отже, квартира [ADDRESS] є об`єктом комунальної власності територіальної громади міста Києва, який закріплений на праві господарського відання за Керуючою компанією (Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва»). Крім того, відповідно до п/п 1 п. 1 ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту зазначається, який факт встановлюється та з якою метою. Як зазначено в листі Верховного суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» факти, що підлягають встановленню повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Позивач просить встановити факт її постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини, а саме [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] у період з 1983 року по 21.03.2021 року, що необхідно для визнання [PERSON] наймачем жилого приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Однак, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] в позовній заяві без надання підтверджуючих доказів лише зазначає про те, що мала взаємні права та обов`язки, вела спільне господарство з [PERSON] та [PERSON] , купувала продукти харчування, лікарські та медичні препарати у період з 1983 року по 21.03.2021 року. Отже, позивачем не надано жодного належного доказу, які б доводили та встановлювали наявність цього факту, та не наведено жодної правової підстави для встановлення факту постійного проживання та визнання за нею право користування квартирою [ADDRESS] . У зв`язку із відсутністю законних підстав, просили суд прийняти рішення, яким відмовити повністю в задоволенні позовних вимог, а також слухати справу у відсутності представника Київської міської ради. У додаткових письмових поясненнях, поданих 08.12.2022 року, представник Київської міської ради просить звернути увагу, що у Солом`янському районному суді міста Києва слухається справа № 760/8102/22 за позовом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» до [PERSON] про виселення з квартири [ADDRESS] . З матеріалів, що містяться в матеріалах судової справи, вбачається, що [PERSON] не проживала у квартирі [ADDRESS] у період з 11.08.2017 року по 31.08.2021 року, та, тим більше, була зареєстрована у [ADDRESS] . Інформацією, наданою Київській міській раді Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією, [PERSON] була зареєстрована на [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу. Таким чином, враховуючи приписи постанови Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 року № 265, а саме, що підставою для реєстрації місця проживання особи може бути договір купівлі-продажу житлового ОНМ, припускає, що на момент слухання відповідної справи саме [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Але згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.09.2022 року №0310766367 квартира [ADDRESS] не зареєстрована на праві власності. Київська міська рада вважає, що для повного всебічного встановлення всіх доказів при розгляді справи №760/28176/21 є необхідним відібрання пояснень у позивача щодо факту його права власності на квартиру [ADDRESS] , виходячи з наступного. Так, [PERSON] за своїм волевиявленням позбулась свого права проживання по ордеру на жиле приміщення від 15.12.1983 року, серії [NUMBER] , виданого на підставі рішення ВК Залізничної районної ради народних депутатів м. Києва від10.11.1983 року № 1549 у квартирі [ADDRESS] . Ймовірно, придбавши у власність квартиру [ADDRESS] , там же зареєструвала своє місце проживання. Таким чином, Київська міська рада вбачає, що на момент смерті сина позивача - [PERSON] , яка мала місце [INFO] , позивач не тільки проживала окремо, але й мала інше місце реєстрації. Фактичне місце проживання не фіксувала на території Солом`янського району міста Києва, за довідкою про фактичне місце проживання до органу місцевого самоврядування, а саме Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, не зверталась. Щодо платіжних доручень по сплаті за постачання природного газу по [ADDRESS] , то вони датовані травнем 2020 року та не містять жодних штампів чи печаток, які б підтверджували їх справжність. При цьому, довідка КП «Чоколівський», датована 09.11.2011 року, та довідка форми № 3 від 07.03.2012 року жодним чином не мають відношення до справи та становлення факту спільного проживання на протязі 5 років до смерті [INFO] [PERSON] . Вважає, що у даній справі містяться ознаки спроби незаконного заволодіння майном територіальної громади у місті Києві у виді квартири [ADDRESS] . Так, позивачем було здійснено спробу повторної реєстрації місця проживання у Солом`янському районі міста Києва шляхом подання заяви до відділу реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб через ЦНАП Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації за адресою квартири [ADDRESS] , у чому 21.10.2021 року позивачу відмовлено за відсутності правових підстав для проведення такої реєстрації. Відповідно до ст.ст. 5, 10 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» Київська міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду міста Києва та здійснює від її імені відповідні повноваження. З огляду на вищевикладене, просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] про встановлення факту спільного проживання та зобов`язання вчинити дії у повному обсязі. За клопотанням представника відповідача до участі в справі в якості 3-ї особи ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.06.2022 року було залучено Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва», представником якої 06.07.2022 року були надані пояснення, за змістом яких представник вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, не підлягають задоволенню. Посилається на те, що будинок [ADDRESS] перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва, переданий до сфери управління Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та відповідно до розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.05.2015 року № 279 «Про передачу та закріплення майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передано до сфери управління Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації» (зі змінами від 11.11.2016 року № 838) закріплено на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва». За приписами ст. ст. 64, 65 ЖК України квартиронаймач вправі в установленому порядку вселити в займане ним жиле приміщення членів сім`ї, які користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть сі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення, якщо при вселенні між цими особами не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Квартира [ADDRESS] є двокімнатною житловою площею 32,7 кв. м., не приватизованою. 15.12.1983 було видано ордер № 034608, серія Б, на квартиру [ADDRESS] на родину з 3-х осіб: [PERSON] (чоловік позивачки, який помер [INFO] ), [PERSON] (дружину наймача), [PERSON] (син, який помер [INFO] ). Відповідно до ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. 11.08.2017 року [PERSON] була знята з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , а, отже, втратила право користування вказаною житловою площею. Наймач [PERSON] та член його сім`ї [PERSON] померли, відповідно 11.09.2011 року та [INFO] , та були зняті з реєстраційного обліку. 01.09.2021 року та 14.09.2021 року представник [PERSON] за довіреністю звернулась із заявою про реєстрацію місця проживання останньої за адресою: [ADDRESS] , тобто, після смерті [INFO] члена сім`ї наймача вказаної квартири [PERSON] . У зв`язку з відсутністю підстави для реєстрації місця проживання Відділом з реєстрації місця проживання Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації [PERSON] було відмовлено в реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи роз`яснення, надані у п. 9 постанови пленум Верховного Суду України «Про деякі питання,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» 12.04.1985 року № 2, те, що за життя члена сім`ї наймача [PERSON] позивачка не була зареєстрована в квартирі, а лише після його смерті звернулась з заявою про реєстрацію свого місця проживання у спірній квартирі, то це свідчить про відсутність згоди члена сім`ї наймача на її вселення, не дотримання встановленого порядку при її вселенні та відсутність письмової згоди на це члена сім`ї наймача квартири. При цьому, обов`язковою умовою визнання осіб членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. [PERSON] стверджує, що проживала разом [PERSON] , [PERSON] та вела з ними спільне господарство, вони мали одне до одного права та обов`язки, були пов`язані спільним побутом. Однак жодних документів на підтвердження факту постійного проживання позивача в спірній квартирі, ведення спільного господарства з померлим членом сім`ї наймача, несення спільних витрат, придбання спільного майна, прийняття участі у витратах на утримання майна, тощо не надала. Крім того, звертає увагу, що за квартирою [ADDRESS] станом на момент смерті членами сім`ї наймача [PERSON] 21.03.2021 року рахувалась заборгованість за послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в сумі 4872,43 грн., що додатково підтверджує факт не прийняття позивачкою участі в утриманні спірного майна. Відповідно до п. 13, 14 правових позицій Верховного суду України від 26.05.2001 року щодо розгляду судами окремих категорій судових справ, за змістом ст.ст. 64, 65 ЖК України наймач і члени сім`ї, що проживають разом з ним, набувають права користування одним жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду. Особа, яка вселилась до наймача як член сім`ї, не набуває права користування займаним ним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду або якщо є інші докази того, що вона при цьому не змінювала свого постійного місця проживання. Позивачка на момент смерті члена сім`ї наймача [PERSON] зберігала собою право користування іншим житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів дотримання встановленого порядку при вселенні [PERSON] у спірну квартиру, наявності письмової згоди на це члена сім`ї наймача саме на момент її вселення, спільного проживання з померлим членом сім`ї наймача, ведення з ними спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, збереження за позивачем на момент смерті наймача [PERSON] права користування іншим житловим приміщенням і ненадання доказів не проживання в ньому, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, тому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. У судовому засідання сторони підтримали викладені ними обставини в обґрунтування їх правових позицій. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши докази по справі, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.12.1983 року [PERSON] та членам його сім`ї на підставі рішення виконкому Залізничної районної ради народних депутатів від 10.11.1983 року № 1549 був виданий ордер за № 034608 на право зайняття житлової площі, а саме квартири [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про смерть від 12.09.2011 року [PERSON] помер [INFO] . В квартирі залишилися зареєстрованими та проживали позивачка з сином [PERSON] . 11.08.2017 року [PERSON] була знята з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , та зареєструвалась за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про смерть від 23.03.2021 року [PERSON] помер [INFO] . Судом встановлено, що позивачка після зняття з реєстраційного обліку в спірній квартирі залишилася проживати в ній і проживає в ній до цього часу. Так, позивачка та її представник в судовому засіданні зазначали, що квартира за адресою: [ADDRESS] , за якою вона була формально зареєстрована у період 2017-2021 рр., взагалі не придатна для проживання, потребує капітального ремонту, на який кошти відсутні, і позивачка ніколи у ній не проживала. Зокрема, за інформацією ПрАТ «ДТЕК Київські електричні мережі» від 31.01.2023 року надані дані, котрі підтверджують, що в період із вересня 2017 року по січень 2022року за вказаною адресою взагалі не було факту споживання електроенергії. З даних Звіту від 06.09.2022 року про проведення технічного обстеження квартири за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що квартира знаходиться в стані капітального ремонту та, враховуючи відсутність внутрішнього оздоблення, інженерних мереж, санітарно-технічного і електричного обладнання, не відповідає «Технічному регламенту будівельних виробів, будівель і споруд» і на даний час непридатна для експлуатації та проживання. Щодо права власності на дану квартиру, то позивачка пояснила, що та була придбана на майбутнє для сім`ї сина, який мав 3-х малолітніх дітей, за їх кошти та кошти батьків невістки, подробиці її придбання їй невідомі та правовстановлюючих документів у неї немає, оскільки формально оформили договір купівлі-продажу на її ім`я задля запобігання можливого відібрання квартири за кредити, які діти могли по життю взяти. Таким чином, станом на сьогоднішній день позивачка, пенсіонерка, 1955 року народження, житлом, окрім спірної квартири, яке фактично є її постійним місцем проживання, не забезпечена. Як пояснила позивачка, дії щодо зняття її з реєстрації за адресою спірної квартири були узгоджені у 2017 році з її сином з метою проведення останнім процедури приватизації квартири на себе одноосібно, оскільки позивачка в той час помилково керувалася відсутністю потреби її персональній участі у приватизації цього житла, адже син мав стати її єдиним спадкоємцем, а тому для уникнення майбутніх переоформлень (у випадку її смерті) вважала доцільним, щоб власником приватизованої квартири [ADDRESS] став лише її син. Факт постійного проживання позивачки в спірній квартирі однією сім`єю з сином підтверджується письмовими доказами за період 2018-2022 років: квитанціями про оплату житлово-комунальних послуг, актами надання послуг з технічного обслуговування обладнання в квартирі, фінансово-договірними документами про участь позивачки у замовленні та оплати виконання ремонтних робіт та виготовлення меблів у спірній квартирі; а також ці обставини підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є сусідами позивачки по спірній квартирі. Вказані особи пояснили, що тривалий час проживають у будинку [ADDRESS] , та підтвердили, що позивачка постійно - з 1983 року проживає у квартирі [ADDRESS] вказаного будинку, спочатку сім`єю з чоловіком та сином, а після смерті чоловіка - з сином та його сім`єю, з якими вони були пов`язані спільним побутом та бюджетом, здійснюючи спільне сімейне господарство. З письмових показів свідка [PERSON] , яка є вдовою померлого у березні 2021 року сина позивачки - [PERSON] та матір`ю трьох онуків позивачки, тобто, невісткою позивачки, випливає, що до моменту її евакуації з дітьми в березні 2022 року вона спільно з позивачкою проживала у 2-х кімнатній квартирі [ADDRESS] з моменту її одруження з сином позивачки у2001 році: вони з чоловіком жили в одній кімнаті, а його батьки - в іншій. У них був спільний бюджет витрат з батьками, спільне кухонне та інше господарювання, разом витрачали на утримання квартири та фінансували спільні сімейні витрати. В цій же квартирі народились її діти 2005, 2009 та 2012 року народження. В жовтні 2008 року помер її батько, [INFO] помер свекор [PERSON] . В той же період позивачки вийшла на пенсію за вислугою років і відтоді більшу частину догляду за дітьми взяла на себе. Після смерті [INFO] чоловіка свідка - [PERSON] на її утриманні залишились троє неповнолітніх дітей та, крім того, вона опікується позивачкою та своєю матір`ю. В поясненнях наголошує, що позивачка виписалася зі спірної квартири та зареєструвалася за адресою: [ADDRESS] , через їх юридичну неграмотність в цю пору, оскільки її чоловік - син позивачки логічно вважав, що тимчасова виписка останньої з квартири зробить можливим процес приватизації цієї квартири лише на нього одного (для економії майбутніх витрат по оформленні спадщини). Свідку було відомо з його слів в ті роки, що чоловік почав процес збору документів на приватизацію квартири [ADDRESS] , зокрема, брав довідки у виробників житлово-комунальних послуг про відсутність заборгованості по цих послугах, тому дійсно вважала, що свій намір він реалізував ще у 2017-18рр. та приватизував квартиру на себе одного. Однак, як виявилося після його раптової смерті, він чомусь закинув процес приватизації квартири і не довів свої плани до логічного оформлення, у зв`язку з чим формальне зняття позивачки з реєстрації з її місця проживання у вересні 2017 року мало фатальне для неї значення після раптової смерті сина. З приводу квартири на [ADDRESS] , то пояснює, що по факту належить їй з чоловіком і лише суто формально вона оформлена була на позивачку, оскільки квартира була придбана за кошти її батьків спільно у складчину з коштами батьків її чоловіка, коли вони лише одружилися, а свекор поставив таку умову задля уникнення ризику відібрання квартири у них уразі оформлення ними кредиту. Так як її чоловік був би єдиним спадкоємцем власниці цієї квартири, то тоді всі цілком погодилися на таку пропозицію. Засвідчує, що в цій квартирі ніхто ніколи не проживав, тому що не мали жодної змоги зробити її капітальний ремонт через відсутність коштів та через дуже складні соціально-побутові обставини їх життя. Квартира [ADDRESS] була придбана батьками у стані «після будівельників», тобто - повністю без ремонту та без внутрішніх мереж електро-водо-постачання й каналізації. Лише опалення функціонувало в момент здачі будинку цього в експлуатацію. Квартира й досі є непридатною з технічної точки зору для санітарно-побутового проживання людини, хоча пройшли десятки років. Стверджує, що позивачка весь час проживає за адресою: [ADDRESS] , та ніколи не проживала за адресою: [ADDRESS] . Представник Київської міської ради в запереченнях проти клопотання № 2 заперечував проти врахування як доказової бази вимог позивача довідки ДТЄК «Київські електромережі» від 31.01.2023 року про обсяги споживання послуг за о/с [NUMBER] , відкритим на ім`я [PERSON] , оскільки всупереч твердженням сторони позивача про те, що за відповідною адресою - взагалі не було факту споживання електроенергії, натомість, з довідки вбачається що електроенергія споживалась щомісяця у період вересня 2019 року по січень 2022 року. Вважає такі докази недостатньою підставою для задоволення вимог позивача, звертаючи увагу, що особовий рахунок за цією адресою відкритий саме на ім`я позивача, тому виникає питання, з якою метою позивач заключила договір про сплату комунальних послуг та стала власником особового рахунку, якщо вона дійсно проживає у спірній квартирі. Також повідомляє, що лист КМР про додаткові пояснення від 24.11.2022 року, який був направлений рекомендованою кореспонденцією на ім`я позивача за адресою спірної квартира, було повернуто до КМР у зв`язку з закінченням терміну зберігання, що, на їх думку, дає підстави вважати про відсутність адресата - позивача за вказаною адресою. Вважають такі дії сторони позивача намаганням створити перешкоди територіальній громаді міста Києва у використанні свого комунального майна в спосіб, передбачений чинним законодавством України. Між тим, такі твердження представника судом не можуть бути прийняті до уваги, виходячи з того, що обсяг споживання електроенергії у період вересня 2019 року по січень 2022 року складає щомісячно 1-2 кВтг, й лише у вересні 2021 року - 8 кВтг та у грудні 2021 року - 10 кВтг, що свідчить тільки про технічне підтримання стану квартири, а не її експлуатацію. Щодо неотримання кореспонденції позивачем за адресою спірної квартири, то це взагалі ні про що не свідчить. Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства. В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03.06.1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Місцем проживання фізичної особи, згідно з ч.1 ст. 29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Позивачка в судовому засіданні зазначала, що з 1983 року спірна квартира є єдиним та постійним місцем її проживання, оскільки іншого житла, придатного для проживання, вона не має. Крім того, позивачка зазначила, що вирішення всіх побутових питань, оплата житлово-комунальних послуг та забезпечення сім`ї вона здійснювала спільно із сім`єю сина, що підтверджуються наданими до суду квитанціями та рахунками на сплату житлово-комунальних послуг, договорами на виконаннями послуг, показами свідків. Тобто, приведені вище обставини свідчать про постійне проживання позивачки разом з сином однією сім`єю до його смерті в березні 2021 року. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно із положеннями ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 1199/10302/16 від 16.01.2019 року, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Водночас наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. За змістом ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщеннях між наймодавцем, житлово-експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Статтею 62 ЖК України передбачено, що до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 824 ЦК України у разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація особи за місцем проживання це лише внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. А, отже, реєстрація особи за певною адресою сама по собі не є підтвердженням її права на користування житлом, оскільки таке право виникає та може бути підтверджене на інших підставах, таких як право власності, сімейні відносини, оренда та ін. Судом встановлено, що позивачка в спірній квартирі проживає з 1983 року, вселилася в квартиру у встановленому законом порядку, на підставі ордера, місця проживання не змінювала, не дивлячись на її реєстрацію за адресою іншої квартири. Дані обставини представниками відповідачів та 3-ї особи не спростовані. Звертаючись до суду, позивач зазначала, що не втратила право на користування спірним житлом, а лише знялась з реєстрації в ній, у квартирі [ADDRESS] ніколи не проживала, в квартиру не вселялася, а лише зареєстрована в ній. Крім того, надані позивачем докази свідчать про те, що технічний стан квартири не відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам, житло не є благоустроєним і для проживання непридатне. При цьому, відомості про оформлення на ім`я позивачки права власності на вказану квартиру, його набуття та реєстрацію, з офіційних джерел не встановлено. Виходячи з аналізу статей 64, 65 ЖК України, наймач і члени сім`ї, що проживають разом з ним, набувають права користування одним жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду. За особою, яка проживає у наймача жилого приміщення як член його сім`ї, не може бути визнано право користування цим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання у приватизованому нею жилому приміщенні. З цього випливає, що визначальним при вирішенні питання про право користування житловим приміщенням є не лише сам по собі факт реєстрації в цьому приміщенні, а й факт проживання цієї особи в цьому приміщенні та характер проживання як член сім`ї чи як інша особа, порядок вселення, наявність встановленого порядку користування житловим приміщенням, а також тривалість проживання. При цьому, наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Верховний Суд у постанові від 01.09.2021 року в справа № 641/7103/19 зазначив, що за змістом ст. 65 ЖК УРСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому житловому приміщенні. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 12.04.2021 року в справі № 127/26104/18 (провадження № 61-23331св19), від 03.02.2021 року в справі № 643/3624/16 (провадження № 61-5000св19). Враховуючи викладене вище, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про наявність у неї права на користування жилим приміщенням у спірній квартирі та задоволення її вимог про визнання права користування ним. Щодо позовної вимоги [PERSON] про зобов`язання Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації зареєструвати її за адресою: [ADDRESS] , то це є втручанням в дискреційні повноваження, якими наділена Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація, та виходять за межі завдань цивільного судочинства. Так, за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації щодо реєстрації місця проживання особи є дискреційним повноваженням та належать виключно її компетенцією. Як вбачається зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Отже, Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке вона вважає найкращим в залежності від певних обставин, що відповідає нормам чинного законодавства на підставі наявних документів. Враховуючи вищезазначене, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про зобов`язання Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації здійснити реєстрацію позивачки за адресою: [ADDRESS] , оскільки суд не вправі зобов`язувати такий орган прийняти відповідне рішення, т. я. в такому випадку він виходить за межі завдань цивільного судочинства. Рішення про реєстрацію може бути прийняте в межах визначеної процедури його ухвалення та на підставі виключного переліку документів, зокрема, на підставі рішення про визнання права користування квартирою, від якого такий обов`язок є похідним.

Outcome: partial