Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-30 00:00:00

09.11.2022 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, мотивуючи свій позов тим, що він перебуває у фактичному ( незареєстрованому) шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від спільного сімейного життя [INFO] у них народився син [PERSON] . До народження сина відносини cторін були складні, оскільки відповідач неодноразово без повідомлення йшла з дому на довгий період часу та не виходила на зв`язок, тому позивач звертався в правоохоронні органи для встановлення її місцезнаходження. Після народження дитини стосунки у сім`ї значно погіршилися. Відповідач стала зловживати спиртними напоями, наркотичними препаратами та займатися проституцією, красти з дому майно і гроші. [PERSON] зникає з дому на декілька місяців, а потім повернувшись побуде декілька днів і знову зникає, що негативно впливає на самопочуття та психічне здоров`я сина, оскільки він після цього перебуває в пригніченому стані, погано спить, питає куди пішла мама та постійно плаче. Нечасті візити відповідача майже завжди відбуваються у нетверезому стані. Вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина, не дбає про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться навчанням дитини, не спілкується з сином в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей та підготовкою до самостійного життя, не дбає про забезпечення належного харчування, медичного догляду, лікування, не сприяє засвоєнню нею загально визнаних норм моралі. Позивач вказує, що будь-яких перешкод для виконання батьківських обов`язків [PERSON] не чинив, навпаки неодноразово пропонував їй брати участь у вихованні та утриманні сина. Враховуючи ту обставину, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини і свідомо нехтує своїми обов`язками, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на його користь на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів заробітку ( доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від 09.11.2022 року до досягнення дитиною повноліття та судові витрати по справі. 15.11.2022 року на запит суду від 11.11.2022 року ( ас 61) надійшла відповідь від уповноваженої особи про місце реєстрації відповідача ( ас 63), оскільки це має значення для вірного визначення територіальної підсудності даної категорії справ, згідно частини 1 статті 27 ЦПК України. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 15.11.2022 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження і підготовче засідання призначено на 05.12.2022 року ( ас 65-66). Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 05.12.2022 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Виконавчий комітет Луцької міської ради Волинської області, та залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Виконавчий комітет Рожищенської міської ради Волинської області ( ас 87-89). Підготовче засідання відкладено на 22.12.2022 року, в якому оголошено перерву до 13.01.2023 року, до 06.02.2023 року Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 06.02.2023 року підготовче провадження у справі закрито, задоволено заяву позивача про виклик та допит свідків і призначено судове засідання на 22.02.2023 року ( ас 137-139), яке було відкладено на 06.03.2023 року та на 21.03.2023 року, в якому оголошено перерву до 31.03.2023 року. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених у позові, який просили задовольнити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Виконавчий комітет Луцької міської ради Луцького району Волинської області, у судове засідання не з`явився. 28.03.2023 року подав суду клопотання про проведення судового засідання без участі представника виконавчого комітету Луцької міської ради. Позовні вимоги [PERSON] підтримують, не заперечують проти винесення заочного рішення ( ас 212). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - виконавчий комітет Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] і додатково суду пояснила, що органом опіки та піклування встановлено, що відповідач життям та здоров`ям дитини - [PERSON] не цікавиться, з дитиною спілкується дуже рідко, не забезпечує сину належного виховання, догляду і лікування, жодної матеріальної допомоги не надає, ніде не працює. Дитина знаходиться на повному утриманні батька [PERSON] . За місцем реєстрації [PERSON] , [PERSON] , а саме у селі Незвір Луцького району не проживає, тому обстежити її житлово-побутові умови не виявилося за можливе. Відповідач відзиву на позовну заяву не подала і у жодне підготовчі та судові засідання не з`явилася, хоча за місцем її реєстрації ( проживання) судом вчасно і належним чином надсилалися судові повістки. Станом на 31.03.2023 року судова повістка на ім`я відповідача була повернута до суду з відміткою уповноваженої особи « Укрпошти»: « Причини повернення - адресат відсутній за вказаною адресою» ( ас 211). Крім того, відповідач була тричі повідомлена про день, час і місце проведення судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України ( ас 166, 185, 208). З таких обставин суд вважає, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, на підставі частини 11 статті 128 ЦПК України, як особа місцезнаходження якої невідоме. Згідно частини 4 статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів ( постановляє заочне рішення). Згідно частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши думку учасників справи, які не заперечили проти заочного розгляду справи, ухвалив проводити заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення учасників справи, пояснення свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд встановив наступне. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у фактичному (незареєстованому) шлюбі з 2013 року по даний час і від спільного життя [INFO] у сторін народився син [PERSON] , який зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з позивачем [PERSON] . Дані обставини встановлені і підтверджені поясненнями позивача, а також копією паспорту Серії [NUMBER] та Серії [NUMBER] ( ас 11-14, 16-18), інформацією про осіб, які задекларували або зареєстрували своє місце проживання ( перебування) у житлі № 32194 від 26.10.2022 року ( ас 24), копією свідоцтва про народження від 12.09.2015 року ( ас 20). Згідно пояснень позивача, а також висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 29.12.2022 року №733-1, відповідач життям та здоров`ям дитини - [PERSON] не цікавиться, ніде не працює, не забезпечує належного виховання, догляду і лікування, жодної матеріальної допомоги не надає, зловживає спиртними напоями, краде з дому майно та гроші, неодноразово без повідомлення йшла з дому на довгий період часу та не виходила на зв`язок, тому позивач звертався в правоохоронні органи для встановлення її місцезнаходження. Дитина знаходиться на повному утриманні батька [PERSON] . За таких обставин, враховуючи інтереси малолітнього [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] ( ас 128, 129). Дані обставини встановлені і підтверджені поясненнями позивача, а також копією письмовими поясненнями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ( ас 21, 22, 25, 26, 27), відповіддю Луцького РУП ГУНП у Волинській області від 03.10.2022 року на адвокатський запит (ас 30-32), актом обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді на адвокатський запит КЗ « Луцька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 17 Луцької міської ради» В.В. Мамчур, [INFO] , навчається у 1-А класі ЗЗСО № 17, участь у вихованні і утриманні малолітнього сина бере виключно батько [PERSON] , матір відвідувала навчальний заклад лише раз, оскільки її привів батько для знайомства із вчителькою свого сина ( ас 34). Відповідно до довідки про доходи та характеристики, виданої МП «Полум`я» встановлено, що [PERSON] працює на даному підприємстві виставником 5-го розряду і його дохід за період з 01.10.2021 року по 30.09.2022 року становлять 110 144 грн 75 коп. За час роботи зарекомендував себе дисциплінованим працівником ( ас 51, 52). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON] надали показання, згідно яких відповідач [PERSON] життям та здоров`ям свого сина - [PERSON] не цікавиться, ніде не працює, зовсім не забезпечує його належного виховання, догляду і лікування, жодної матеріальної допомоги не надає, зловживає спиртними напоями, краде з дому майно та гроші, неодноразово без повідомлення йшла з дому на довгий період часу та не виходила на зв`язок, тому позивач звертався в правоохоронні органи для встановлення її місцезнаходження. Дитина знаходиться на повному утриманні батька [PERSON] . Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно частин 2, 3 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей. За змістом роз`яснень, викладених у пунктах 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі « Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Дослідивши надані учасниками справи докази суд установив, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини - [PERSON] , не цікавиться його навчанням, не здійснює його підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, хоча жодних перешкод у цьому їй ніхто не чинить; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. На думку суду, позивач та його представник довели обставини свідомого, умисного ухилення відповідача [PERSON] від виконання батьківських обов`язків відносно свого сина [PERSON] . За таких обставин зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками і її поведінка є винною, оскільки, на думку суду, відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків не унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання ( крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. На думку суду, мотиви для позбавлення батьківських прав [PERSON] є доречними і достатніми, і рішення про позбавлення її батьківських прав здатне забезпечити належний захист прав та інтересів [PERSON] , а висновок органу опіки грунтується на достатній доказовій базі. Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість позову про позбавлення батьківських прав відповідача відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки судовим розглядом встановлено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина, і свідоме та тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до вимог статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вирішуючи позов в частині вимог про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину ( частина третя статті 166 СК України). Враховуючи викладене, беручи до уваги інтереси дитини, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Згідно частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ухвалюючи рішення в частині вимог позивача про відшкодування витрат за надану правничу допомогу, то суд виходить з наступного. Згідно з частинами 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Згідно частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно частини 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи вищенаведене у сукупності і надані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу ( ас 53-58), а також: складність справи та виконані адвокатом роботи (надані послуги); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд доходить висновку, що вимога позивача про відшкодування витрат за надану правничу допомогу підлягає до задоволення і з відповідача слід стягнути на користь позивача 7 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи вищенаведене, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved