Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 26 травня 2022 року орієнтовно о 18:30 год. у вантажному ліфті за адресою його місця проживання: [ADDRESS] , було виявлено наклеєне оголошення, написане від руки на аркуші зошита у клітинку наступного змісту: «Уважаемые соседи! верните детский велосипед, который стоял в общем коредоре. В противном случае я буду вынуждена обратится в полицию! В частности [PERSON] [ADDRESS]. Также напишу заявление о незаконно установленных камерах, которые нарушают право на личную жизнь! [PERSON] [ADDRESS]». В подальшому, піднявшись на 14-й поверх до своєї квартири [ADDRESS] у багатоквартирному будинку, ним було виявлено ще два аналогічних за змістом оголошення, одне з яких було наклеєне на дверях загального коридору біля ліфтів (фото додається) та при вході до коридору загального користування на ящику ЯЗАПЗ (фото додається). З неправдивими відомостями щодо повернення дитячого велосипеда позивачем, тобто у зникненні якого його безпідставно звинуватила Відповідачка, ознайомилася значна кількість жителів будинку за адресою: [ADDRESS] . Ця інформація не відповідає дійсності, є надуманою, голослівною та безпідставною. Така інформація нанесла значну шкоду його честі та гідності, його позитивній соціальній етиці в очах мешканців будинку, яка ґрунтується на загальноприйнятих нормах та правилах моменту його проживання у даному будинку, починаючи з 1991 року. Також вказана недостовірна інформація негативно вплинула на морально-психологічний стан і членів його сім`ї - дружину та двох малолітніх дітей. Негативна недостовірна інформація, яка була поширена відповідачкою, порушує особисті немайнові права позивача, зокрема, порушує його право на честь та гідність. Враховуючи, що негативна інформація щодо Позивача, висловлена Відповідачкою, має характер наклепу (тобто поширення завідомо неправдивої інформації, що ганьбить іншу особу), то така інформація не є оціночним судженням, а отже, підлягає спростуванню. У зв`язку з неправомірним поширенням Відповідачкою недостовірної негативної інформації відносно Позивача, останній знаходився у стані нервового напруження та стресу. В результаті чого, у нього різко знизилась працездатність, що, в свою чергу, негативно вплинуло на виконання його трудових обов`язків, а також стало причиною порушення функції сну. У зв`язку з чим просить визнати недостовірною інформацію, яка була зазначена [PERSON] в оголошеннях рукописного тексту у вантажному ліфті, дверях загального коридору біля ліфтів та при вході до коридору загального користування на ящику ЯЗАПЗ на 14-му поверсі багатоквартирного будинку за адресою [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] в подальшому поширювати подібну інформацію про [PERSON] ; зобов`язати [PERSON] спростувати інформацію про [PERSON] у той самий спосіб, в який вона була поширена, а саме, розмістити власноруч написані оголошення рукописного тексту у вантажному ліфті, на дверях 14 поверху загального коридору біля ліфтів та при вході до коридору загального користування на ящику ЯЗАПЗ за адресою [ADDRESS] наступного тексту: «Я [PERSON] , жительница квартиры [ADDRESS] прошу прощения у жителя квартиры [ADDRESS] [PERSON] за распространение заведомо неправдивой информации о его причастности к пропаже детского велосипеда». Стягнути з [PERSON] у відшкодування моральної шкоди грошову суму у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України відкритий у Національному банку України за реквізитами: Банк: Національний банк України, МФО 300001, Рахунок № UA843000010000000047330992708, код ЄДРПОУ 00032106, отримувач: Національний банк України. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. За адресою місця проживання: [ADDRESS] , позивачем виявлено наклеєне оголошення, написане від руки на аркуші зошита у клітинку наступного змісту: «Уважаемые соседи! верните детский велосипед, который стоял в общем коредоре. В противном случае я буду вынуждена обратится в полицию! В частности [PERSON] [ADDRESS]. Также напишу заявление о незаконно установленных камерах, которые нарушают право на личную жизнь! [PERSON] [ADDRESS]» (а.с. 8, 9, 10, 11). Позивач просить визнати недостовірною інформацію, яка була зазначена [PERSON] в оголошеннях рукописного тексту у вантажному ліфті, дверях загального коридору біля ліфтів та при вході до коридору загального користування на ящику ЯЗАПЗ на 14-му поверсі багатоквартирного будинку за адресою [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] в подальшому поширювати подібну інформацію про [PERSON] ; зобов`язати [PERSON] спростувати інформацію про [PERSON] у той самий спосіб, в який вона була поширена. Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено, що поширена відповідачем інформація є недостовірною, за своєю суттю має негативний характер, що принижує честь і гідність, ділову репутацію позивача. На підтвердження позовних вимог позивачем надано фото розміщення оголошення рукописного тексту у вантажному ліфті, дверях загального коридору біля ліфтів та при вході до коридору загального користування на ящику ЯЗАПЗ за адресою [ADDRESS] . Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частин 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав та основних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до вимог ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Відповідно до частини 4 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Статтею 280 ЦК України передбачено право фізичної особи, особисте немайнове право якої порушено, на відшкодування шкоди. Згідно зі ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Отже, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Європейської конвенції з прав людини захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду. Так, рішенням від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження». Відповідну правову позицію наведено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Лінгенс проти Австрії» (12/1984/84/131), у пункті 41 якого зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи; за умови додержання пункту 2 статті 10 цієї Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій; такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких демократичне суспільство неможливе. Позивач стверджував, що саме відповідач особисто поширила недостовірну інформацію шляхом розміщення оголошення рукописного тексту у вантажному ліфті, дверях загального коридору біля ліфтів та при вході до коридору загального користування на ящику ЯЗАПЗ за адресою [ADDRESS] . Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст. 12, ст. ст. 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що у вантажному ліфті, дверях загального коридору біля ліфтів та при вході до коридору загального користування на ящику ЯЗАПЗ за адресою [ADDRESS] , було розміщено оголошення рукописного тексту, на яких зазначено ім`я [PERSON] та номер квартири, в якій зареєстрована відповідач. Однак дані оголошення не містять підтвердження поширення даної інформації особисто відповідачем, а тому є лише припущенням, що ця інформація була поширена відповідачем. Оскільки позивачем не доведено поширення спірної інформації відповідачем, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині про захист честі, гідності, ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію. Крім того, позивач просив стягнути з [PERSON] у відшкодування моральної шкоди грошову суму у розмірі 10 000 гривень 00 копійок При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди. У пункті 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазнавшим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 цієї постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Враховуючи роз`яснення, що містяться у п.9 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач. Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, тому вони задоволенню не підлягають. За встановлених обставин суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, відшкодування моральної шкоди. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5458,20 грн. відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача.

Outcome: dismissed