Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2022 року звернувся до суду з вищевказаними позовними вимогами до відповідача ДП Київська офсетна фабрика та просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 79 898,61 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 липня 2022 року по день винесення рішення та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. У обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 30 липня 2022 року він був звільнений з роботи у ДП Київська офсетна фабрика згідно п. 8-3 ст. 36 КЗпП України. Проте, грошових розрахунків ДП Київська офсетна фабрика з позивачем не провело. На час звільнення позивача заборгованість підприємства по заробітної платі складала 79 898,61 грн, проте її так і не було виплачено, у зв`язку з чим позивач просить додатково стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 липня 2022 року по день винесення рішення, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. До того ж протиправні дії відповідача ДП Київська офсетна фабрика спричинили позивачу моральні страждання, які він оцінює у сумі 10 000,00 грн. Ухвалою суду від 14 жовтня 2022 року за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження. 08 лютого 2023 року відповідач через свого представника надав відзив, у якому позовні вимоги не визнавав. Зазначив, що перед позивачем дійсно існує заборгованість по заробітній платі у розмірі 79 898,61 грн (без урахування податків і зборів 64 318,39 грн). Однак, вказана заборгованість поступово виплачується, відтак, на думку представника відповідача, підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні немає. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 30 липня 2022 року позивач був звільнений з роботи у ДП Київська офсетна фабрика згідно п. 8-3 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до довідки ДП Київська офсетна фабрика від 12.12.2022 заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем складає 79 898,61 грн. Згідно ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці», оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ДП Київська офсетна фабрика у частині стягнення заборгованості із заробітної плати у розмірі 79 898,61 грн необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середньоденна та середньогодинна заробітна плата позивача визначається на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 за два повні останні місяці роботи позивача. З урахуванням відпрацьованих днів та годин за два останні місяці середньоденна заробітна плата позивача становить 620,74 грн. Відтак у зв`язку з тим, що остаточний розрахунок по виплаті заробітної плати з позивачем не проведено, у останнього додатково утворилася заборгованість з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.07.2022 по 21.03.2023, що становить 103 663,58 грн, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 620,74 грн та кількості робочих днів 167. Проте, у своїй Постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. З огляду на наведені мотиви Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. При цьому Велика Палата Верховного Суду сформулювала перелік обставин, які повинен ураховувати суд, вирішуючи питання про зменшення розміру відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 ЦПК України. Такими обставинами є: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Беручи до уваги вищезгадані принципи розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи розмір основної заробітної плати, а також те, що з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.07.2022 по 21.03.2023 в межах розміру заборгованості по заробітній платі, а саме 79 898,61 грн. При цьому, з вказаної суми мають бути відраховані обов`язкові платежі до державного бюджету. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частині стягнення моральної шкоди суд вважає необхідним відмовити, оскільки факт завдання відповідачем моральних страждань не доведено належними та допустимими доказами. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного, ст. 116, 117 КЗпП України, ст. 15 Закону України «Про оплату праці», ст. 23, 1167 ЦК України

Outcome: partial