Jurisdiction: civil
Date: 2023-04-02 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення боргу кредитором спадкодавця Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписала Заяву № б/н від 01.07.2011 та Банком на її ім`я було відкрито кредитний рахунок, та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 4200грн. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 7000грн зі сплатою відсотків за користування кредитом. [INFO] позичальник [PERSON] померла, при цьому спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . Станом на дату смерті [PERSON] її заборгованість за кредитним договором становила 6242,60грн., яка складається з: 6242,60грн - заборгованість за тілом кредиту; 00грн - заборгованість за відсотками: 00грн - заборгованість з комісії та пені, яку позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 10.01.2023 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 10.01.2023 витребувано у П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи заведену після померлої [INFO] [PERSON] . Від П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори 02.03.2023 до суду надійшла належним чином завірену копію спадкової справи, заведену після померлої [INFO] [PERSON] . Відповідно до якої спадкоємцем майна після смерті [PERSON] став її син [PERSON] . Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання 29.03.2023 не з`явився. В матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за відсутністю представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання 29.03.2023 не з`явився. Подав до суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписала Заяву № б/н від 01.07.2011 та Банком на її ім`я було відкрито кредитний рахунок, та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 4200грн. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 7000грн зі сплатою відсотків за користування кредитом Позичальник ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, та при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду про те, що підписана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом на заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надавши позичальнику можливість розпоряджатиськредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позивальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме згідно до п.2.1.1.12.3. погашення кредиту - поповнення картрахунку держателя, здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх Банком на картрахунок держателя, а так само шляхом договірного списання коштів з інших рахунків Клієнта на підставі Договору. [PERSON] [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, та у зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань перед Банком, станом на дату смерті, за нею обліковується заборгованість в розмірі 6240,60грн. Представник АТ КБ «ПриватБанк» після того, як дізнався що боржниця [PERSON] померла, 21.12.2021 направив претензію кредитора до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори, на яку отримав відповідь, що 03.12.2021 П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом спадкоємцю померлої [PERSON] . На адресу [PERSON] представником АТ КБ «ПриватБанк» 17.02.2022 було направлено лист-претензію, відповідно до якого Банк просив [PERSON] , як спадкоємця, який прийняв спадщину, сплатити заборгованість спадкодавця в розмірі 6242,60грн, однак лист-претензія залишилась без реагування зі сторони відповідача. Згідно із ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як встановлено у ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування). Особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентовані приписами статей 1281 і 1282 ЦК України. Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Суд приходить до висновку про те, що первісний позичальник свої зобов`язання за договором позики не виконала, станом на день її смерті заборгованість становила 6242,60грн, яка спадкоємцем боржника не сплачена. При цьому відповідач погодився з позовом та визнав його в повному обсязі. Враховуючи вище вказане та те, що первісний позичальник [PERSON] померла [INFO] , однак у неї залишились невиконані зобов`язання перед Банком, а [PERSON] є спадкоємцем первісного позичальника, який прийняв її спадщину, та позов про стягнення боргу кредитором спадкодавця, пред`явлений до нього, визнає в повному обсязі, тому суд приходить до висновку, що вимоги позову про стягнення з відповідача заборгованості за Договором в розмірі 6242,60грн є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до ч. 1 ст.142 Цивільного процесуального кодексу України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з зазначеним вище, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1240,50грн, та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 1240,50грн.

Outcome: approved