Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 165 984,00 грн за договором оренди з правом викупу №1144201025010 від 25 жовтня 2020 року. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що між ТОВ «Будинок Комфорту» та [PERSON] було укладено договір №1144201025010 оренди майна з правом викупу шляхом обміну електронними повідомленнями та підписання його у порядку передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до умов вказаного договору, Товариство взяло на себе обов`язок передати відповідачу Smart/tel Huawei Nova 5T 6/128 Gb Crush Blue, а остання, в свою чергу, сплати вартість його оренди (строк оренди 24 місяці; щомісячний платіж 1 729,00 грн, вартість об`єкта оренди при його викупі за 12 місяців складає 41 496,00 грн). З огляду на те, що позивачем виконано умови договору, а саме передано товар відповідачу, однак останньою допущено порушення взятих на себе зобов`язань, що призвело до утворення заборгованості у розмірі 165 984,00 грн, яка складається з: вартість об`єкту оренди 41 496,00 грн, орендна плата - 41 496,00 грн, 82 992,00 грн - неустойка, яку позивач просить стягнути на свою користь з відповідача. В судове засідання сторони не викликались. Відповідач відзив не надала. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлялася про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подала, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Ухвалою суду від 27 січня 2023 року відкрито провадження у справі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до такого. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч.1 ст.202, ч.3 ст.203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як визначено ч.1 ст.205, ч.1 ст.207 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Положеннями ч.1 ст.626, ч.1 ст.634 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч.2 ст.639 ЦК України). Як видно з матеріалів справи, позивач зазначає про укладення з відповідачем договору оренди з правом викупу №1144201025010 від 25 жовтня 2020 року в електронній формі у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію». Водночас згідно з абз.2 ч.2 ст.1 Закону України «Про електронну комерцію» дія цього Закону не поширюється на правочини, якщо однією із сторін є фізична особа, яка не зареєстрована як фізична особа - підприємець та реалізує або пропонує до реалізації товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-комунікаційних систем, крім випадків, коли сторони прямо домовилися про застосування положень цього Закону до правочину. На виконання зазначених вимог закону відсутні будь-які докази про те, що сторони прямо домовилися про застосування положень цього Закону до договору оренди майна з правом викупу. Твердження позивача у позові про те, що відповідач підписуючи договір оренди майна з правом викупу прийняла всі умови договору, а тому має відповідати за їх невиконання, суд вважає безпідставними з огляду на таке. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у ст.3 ЦК України. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, позивачем до позовної заяви долучено роздруківку договору №1144201025010 від 25 жовтня 2020 року, проте не надано відповідного підтвердження проставлення електронного підпису відповідачем, у тому числі із застосуванням одноразового ідентифікатора, у зв`язку з чим, ця роздруківка не може вважатися належним, допустимим та достовірним доказом на підтвердження факту укладення зазначеного договору. Документ із назвою «Послідовність дій ТОВ «Будинок Комфорту» щодо укладення згаданого договору в інформаційно-телекомунікаційній системі (Log-file), суд не може визнати як належний та достовірний доказ укладення договору зі сторони відповідача, адже відображає односторонню дію позивача і не є беззаперечним підтвердженням вчинення відповідачем будь-яких дій щодо волевиявлення на укладення договору. Відсутні будь-які докази, які б свідчили, що електронна адреса належить саме відповідачу. Надана позивачем копія експрес-накладної ТОВ «НОВА ПОШТА» №20450295234251 від 25 жовтня 2020 року про надсилання об`єкта оренди не містить підтвердження отримання відповідачем такого. Крім того, в наданій позивачем відповіді на запит ТОВ «НОВА ПОШТА» відсутня детальна інформація саме щодо експрес-накладної №20450295234251 від 25 жовтня 2020 року. Також, надані суду Правила надання майна у оренду ТОВ «БУДИНОК КОМФОРТУ», затверджені наказом директора зазначеного товариства №235 від 01 липня 2020 року, не містять жодних позначок, що свідчили б про ознайомлення відповідача з цими правилами. Надана позивачем фотокартка паспорту відповідача не є доказом, який містить інформацію щодо вчинення відповідачем дій, направлених на укладення вищевказаного договору. Згідно зі ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги. Слід також наголосити, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку. Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В даному випадку стороною позивача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості на підтвердження заявлених позовних вимог. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч.1 ст. 263 ЦПК України) Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed