Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-21 00:00:00

У липні 2022 року [PERSON] звернувся до суду із цим позовом до [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що 21 квітня 2021 року о 08:00 год. він, на підставі довіреності на право керування та розпорядження легковим автомобілем, з правом, зокрема, й представництва в страхових компаніях, страхування автомобіля, отримання страхових полісів та страхових виплат в разі страхової дорожньо-транспортної пригоди, рухався на автомобілі «Tayota Avensis» з номерним знаком [NUMBER] в м. Дніпрі по вул. Привокзальна та в цей час в попутному напрямку рухалась відповідач [PERSON] на автомобілі «Tayota» з номерним знаком [NUMBER] , яка, змінюючи напрямок руху, не впевнилась у безпеці руху та скоїла зіткнення з транспортним засобом під керуванням [PERSON] , порушуючи вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України. За наслідками цієї дорожньо-транспортної пригоди постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2021 року [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляду штрафу у розмірі 850 грн. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб [PERSON] отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, що згідно звіту № 18-05.21 про оцінку вартості (розміру) збитків від 15 травня 2021 року становить 49 180,65 грн. При цьому, позивач зазначає, що 24 квітня 2021 року відповідачу [PERSON] направлялося повідомлення про те, що 07 травня 2021 року об 11:00 год. на станції технічного обслуговування за адресою: м. Дніпро, вул. Вінокурова, 3-А, буде оглянутий автомобіль «Tayota Avensis» з номерним знаком [NUMBER] для встановлення ушкоджень, що мали місце в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 21 квітня 2021 року. Відповідачу [PERSON] або її представнику пропонувалось бути присутніми під час огляду цього автомобіля, проте ані відповідач ані її представник на призначені дату та час не прибули. За оцінку транспортного засобу, виготовлення акту огляду та звіту про оцінку вартості (розмірі) збитків [PERSON] сплачено фахівцю 2 500 грн. Так, цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] застрахована в ПАТ «страхова група «ТАС», а тому для відшкодування заданої внаслідок ДТП шкоди позивач звертався до цієї страхової компанії, однак 15 липня 2021 року у виплаті страхового відшкодування йому відмовлено. Окрім цього, позивач [PERSON] неодноразово звертався до відповідача із вимогою відшкодувати завдану шкоду, проте відповідачем до теперішнього часу завдана шкода не відшкодована. Також позивач зазначає, що зазначені обставини спричинили йому хвилювання, а тому розмір моральної шкоди становить 15 000 грн. За таких обставин, позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди у загальному розмірі 51 747,61 грн., що складається з наступного: 49 180 грн. - збитки заподіяні транспортному засобу, 2 500 грн. - витрати за проведення огляду та виготовлення звіту про оцінку, поштові витрати - 67,61 грн., а також стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 15 000 грн. та судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1 985 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу розподілено 08 липня 2022 року судді Колесніченко О.В. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2022 року позовна заява прийнята до розгляду, у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження та відповідачеві надано строк для подання відзиву на позов. 13 вересня 2022 року від представника відповідача надійшов відзив, в якому відповідач визнала позов в частині стягнення з неї на користь [PERSON] матеріальних збитків в розмірі 1 500 грн., вважаючи, що стягуватись може лише сума франшизи, а в частині решти позовних вимог відповідач позов не визнала, з огляду на те, що вона є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки на момент ДТП її цивільно-правова відповідальність як заподіювача шкоди, була застрахована згідно полісу АР/7268931 виданого АТ «СГ «ТАС» (приватне) на суму 130 000,00 грн (ліміт відповідальності за шкоду спричинену майну). Згідно Звіту №18-05.21 від 15 травня 2021 року, який було складено на замовлення [PERSON] вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Tayota Avensis р.н. [NUMBER] становить 49 180,65 грн. Отже, оскільки цивільна правова відповідальність [PERSON] була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне) на підставі відповідного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та з урахуванням Звіту №18-05.21 від 15 травня 2021 року, то саме АТ «СГ «ТАС» (приватне) мало здійснити [PERSON] виплату страхового відшкодування наступним чином: вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Tayota Avensis» з знаком [NUMBER] (49 180,65 грн) з вирахуванням встановленої полісом франшизи (1 500 грн), тобто 47 680,65 грн. Тому відповідач [PERSON] вважає, що вона має сплатити позивачу [PERSON] лише франшизу в розмірі 1 500 грн. Таким чином, у позивача [PERSON] відсутні законні підстави стягувати саме з відповідача [PERSON] шкоду завдану внаслідок ДТП, а пред`явлені позовні вимоги ставлять під сумнів доцільність існування самого інституту страхування цивільно-правової відповідальності в цілому. Окрім цього відповідач зазначає, що оскільки позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження оскарження рішення Страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування, то у неї відсутній обов`язок відшкодувати позивачу понесені у ДТП матеріальні збитки, оскільки її цивільно-правова відповідальність була застрахована, а тому відшкодовування збитків має здійснити АТ «СГ «ТАС» (приватне). Позивач [PERSON] долучив до позовної заяви копію довіреності № 3622/12 від 25.11.2020, зі змісту якої вбачається, що власник транспортного засобу Tayota Avensis р.н. [NUMBER] не уповноважував позивача на отримання відшкодування матеріальних збитків від будь-яких фізичних осіб, в тому числі і в судовому порядку. Позивач за [PERSON] у встановлений ухвалою від 27 липня 2022 року строк відповідь на відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані процесуальні права на викладення своїх заперечень та спростування аргументів, викладених у відзиві, про жодні причини неможливості подання відповіді на відзив суд не повідомляв, клопотань про поновлення строку на подання відповіді на відзив до суду не подавав, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Одночасно з відзивом 13 вересня 2022 року представник відповідача [PERSON] через канцелярію суду подав зустрічний позов до ПАТ «Страхова група «ТАС», де третьою особою є [PERSON] , в обґрунтування якої зазначається, що відмова ПАТ «Страхова група «ТАС» у виплаті [PERSON] страхового відшкодування щодо страхового випадку, який відбувся 21 квітня 2021 року на вул. Привокзальна у м. Дніпро є безпідставною та підлягає скасуванню, як така, що не відповідає вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки [PERSON] на підставі Довіреності № 3622/12 від 25.11.2020 року, правомірно, за згодою власника, володів автомобілем «Tayota Avensis» з номерним знаком [NUMBER] та має право на компенсацію збитків, завданих внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди. Під час звернення до ПАТ «Страхова група «ТАС» з повідомленням про ДТП [PERSON] надав усі належні документи на підтвердження повноважень на отримання страхового відшкодування та ці документи були прийняті ПАТ «Страхова група «ТАС». При цьому, відповідач за зустрічним позовом не зазначив, які саме порушення процедури отримання страхового відшкодування допустив [PERSON] , що в подальшому призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплати страхового відшкодування і визначення розміру суми страхового відшкодування. Таким чином, [PERSON] просить суд визнати відмову ПАТ «Страхова група «ТАС» у виплаті страхового відшкодування [PERSON] протиправною та зобов`язати здійснити [PERSON] виплату страхового відшкодування у повному обсязі, а також стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь [PERSON] судові витрати зі сплати нею судового збору за пред`явлення зустрічного позову. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2022 року, після усунення недоліків, до провадження прийнята зустрічна позовна заява прийнята до провадження з визнанням доцільності розгляду зазначеної цивільної справи у загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання. Відповідач за зустрічним позовом відзив на зустрічну позовну заяву у встановлений строк не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані процесуальні права на викладення своїх заперечень та спростування аргументів, викладених у зустрічній позовній заяві, про жодні причини неможливості подання відзиву на зустрічну позовну заяву суд не повідомляв, клопотань про поновлення строку на подання відзиву на зустрічну позовну заяву до суду не подавав, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2022 року задоволене клопотання представника позивача за зустрічним позовом та у ПАТ «Страхова група «ТАС», Національного банку України, Державної митної служби витребувано докази щодо відмови у виплаті страхового відшкодування, правомірність володіння та користування [PERSON] транспортним засобом, а також щодо звернення [PERSON] зі скаргами до НБУ, що подані ним у серпні 2021 року. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2023 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті. Позивач за первісним позовом та третя особа за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, останній через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій також зазначив, що позовні вимоги за зустрічним позовом підтримують у повному обсязі та наполягають на його задоволенні. Представник третьої особи за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ПАТ «СГ «ТАС» у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про слухання справи повідомлявся належним чином. Будь-яких заяв або клопотань від представника ПАТ «СГ «ТАС» до суду не надходило. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 21 квітня 2021 року на вул. Привокзальна у м. Дніпро відбулась дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортних засобів: «Tayota Avensis» з номерним знаком [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та «Toyota C-HR Hybrid» з номерним знаком [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , забезпечений полісом ОСЦПВ № АР/7268931 виданий АТ «СГ «ТАС» (приватне). В результаті цієї ДТП автомобілі зазнали механічних ушкоджень. Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2021 року (справа № 203/1726/21), що набрала законної сили 06 липня 2021 року, водія [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 11). 22 квітня 2021 року [PERSON] звернулась до АТ «СГ «ТАС» (приватне) із письмовим повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди . Згідно Звіту №18-05.21 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 15 травня 2021 року, складено на замовлення [PERSON] , вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Tayota Avensis» з номерним знаком [NUMBER] становить 49 180,65 грн, а вартість відновлювального ремонту 97 369,21 грн. (а.с. 16-20). 14 липня 2021 року [PERSON] звернувся до АТ «СГ «ТАС» (приватне) із письмовим повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди, до якого долучив письмові пояснення в яких зазначив, що транспортний засіб «Tayota Avensis» з номерним знаком [NUMBER] ним продано. 15 липня 2021 року АТ «СГ «ТАС» (приватне) було прийняте рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 37.1.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згодом це рішення було анульоване, однак 25 квітня 2022 року АТ «СГ «ТАС» (приватне) повідомило [PERSON] про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 9-10). Отже, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях. Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Як встановлено судом, згідно Звіту №18-05.21 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 15 травня 2021 року, складений оцінювачем Коріновським Є.Ю. на замовлення позивача за первісним позовом [PERSON] , вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Tayota Avensis» з номерним знаком [NUMBER] становить 49 180,65 грн, а вартість відновлювального ремонту 97 369,21 грн. Згідно п. 30.1 ст. 30 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У п. 30.2 ст. 30 Закону України N 1961-IV зазначено, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Тобто, оскільки витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу «Tayota Avensis» з номерним знаком [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, перевищують його ринкову вартість до ДТП, відновлювати пошкоджений автомобіль є економічно недоцільно, а тому він визнається фізично знищеним. У випадку фізичного знищення транспортного засобу потерпілому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах: № 759/5414/17 від 09.12.2020 року; № 299/3583/15-ц від 04.11.2020 року; № 362/3680/17 від 05.08.2020 року; № 525/1592/18 від 14.07.2020 року; № 753/11069/16 від 17.02.2021 року; № 910/17947/15 від 03.02.2021 року. Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в чинній редакції транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Отже, для визнання автомобіля фізично знищеним згода власника транспортного засобу фактично не потрібна. Таким чином, в цьому випадку розмір завданих позивачеві за первісним позовом внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди збитків має визначатись в порядку, визначеному п. 30.2 ст. 30 Закону України N 1961-IV, тобто необхідно встановити вартість транспортного засобу «Tayota Avensis» з номерним знаком [NUMBER] до та після ДТП. З наявних у матеріалах справи доказів, зокрема наданих позивачем за первісним позовом документів вбачається, що розмір збитків ним належним чином доведено не було. Позивачем за первісним позовом не обґрунтовано належним чином вартість транспортного засобу Tayota Avensis р.н. [NUMBER] після настання дорожньо-транспортної пригоди. З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що 14 липня 2021 року, до звернення до суду з позовною заявою, транспортний засіб «Tayota Avensis» з номерним знаком [NUMBER] було продано, а жодних документів на підтвердження суми, за яку було продано автомобіль «Tayota Avensis» з номерним знаком [NUMBER] позивачем за первісним позовом суду не надано. З огляду на це на теперішній час встановити вартість транспортного засобу «Tayota Avensis» з номерним знаком [NUMBER] в пошкодженому (після ДТП) стані неможливо. Отже, позивачем за первісним позовом не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали критеріям достатності, належності та допустимості, щоб підтвердити розмір заподіяних внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди збитків. Також суд приймає до уваги, що довіреністю, яка разом із первісною позовною заявою була подана суду власник транспортного засобу «Tayota Avensis» з номерним знаком [NUMBER] не уповноважував позивача за первісним позовом на отримання відшкодування матеріальних збитків від фізичних осіб, в тому числі і в судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження правової підстави для отримання страхового відшкодування позивач за первісним позовом надав до суду копію довіреності №3622/12 від 25.11.2020. З її змісту вбачається, що позивача за первісним позовом було уповноважено управляти та розпоряджатися легковим автомобілем «Tayota Avensis» ідентифікаційний VIN - [NUMBER] державний номер [NUMBER] належний ЗАТ «ANARUS» на підставі реєстраційного свідоцтва транспортного засобу № [NUMBER] , виданого Державним підприємством «РЕГИТРА» 19 січня 2018 року, піклуватися про його технічний стан, бути представником в Дорожній поліції, на митницях, а також в страхових компаніях з правом на страхування автомобіля, отримання страхових полісів і отримання страхових виплат у разі страхової дорожньо-транспортної пригоди» (а.с. 8). Відповідно до п. 2.2 Правил дорожнього руху встановлено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. В той же час, позивачем за первісним позовом під час звернення до суду з цим позовом, а також під час розгляду справи не було надано жодного реєстраційного документа транспортного засобу «Tayota Avensis» з номерним знаком [NUMBER] (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, договір купівлі-продажу, митна декларація тощо), з огляду на що у суду відсутня можливість встановити правомірність користування позивачем за первісним позовом цим автомобілем. Суд приймає до уваги, що надана позивачем за первісним позовом при зверненні до Страховика копія довіреності № 3622/12 від 25.06.2021 р. була видана на ім`я [PERSON] , а не [PERSON] , який в цій справі є позивачем за первісним позовом, тобто на ім`я іншої особи, відмінної від особи, яка в момент настання дорожньо-транспортної пригоди керувала транспортним засобом «Tayota Avensis» з номерним знаком [NUMBER] . З огляду на це суд вважає, що правомірність володіння транспортним засобом позивачем за первісним позовом допустимими та достовірними доказами доведена не була, у зв`язку з чим і права на отримання страхового відшкодування у нього не виникало. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. У статті 23 ЦК України зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог в залежності від характеру та обсягу заподіяних Позивачу моральних та фізичних страждань. У п. 3 цієї постанови зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Щодо вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом спричиненої моральної шкоди в розмірі 15 000 грн суд вважає, що ця вимога не підлягає задоволенню. Хоча Відповідач за первісним позовом і є особою, відповідальною за спричинення збитків Позивачеві за первісним позовом, проте останнім не було доведено належним чином та підтверджено належними та допустимими доказами спричинену моральну шкоду та її розмір. Під час розгляду справи на переконання суду позивач за первісним позовом не довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх вимог, зокрема не довів належними, допустимими, достовірними та достатніми в розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України доказами розмір суми заподіяних внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди збитків, моральної шкоди. Разом з тим, посилаючись на наявність повноважень щодо отримання відшкодування заподіяних збитків згідно довіреності № 3622/12 від 25.11.2020 поза увагою [PERSON] залишилось те, що матеріали справи не містять реєстраційного документа транспортного засобу «Tayota Avensis» з номерним знаком [NUMBER] , який відповідно до п. 2.2. Правил дорожнього руху підтверджує правомірність користування транспортним засобом, що має суттєве значення, оскільки в силу ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, в тому числі й для стягнення суми 1 500 грн. у вигляді франшизи, що визнано відповідачем за первісним позовом, тому у суду відсутні підстави для прийняття визнання позову в цій частині, а також для задоволення позовних вимог позивача за первісним позовом у повному обсязі. Судові витрати у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України покласти на позивача. Щодо зустрічного позову [PERSON] суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону України при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Під оціненою шкодою розуміється процес визначення вартості майна на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами. Відповідно до п.33.3 ст. 33 Закону України водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). У п. 33-1.1 ст. 33-1 Закону України зазначено, що страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально. З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що [PERSON] разом із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (справа № 19572/55/2021/53 від 14.07.2021 р.) щодо дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 21.04.2021 р., надав відповідачу за зустрічним позовом заяву, у якій зазначив, що автомобіль «Tayota Avensis» з номерним знаком [NUMBER] було продано. З огляду на це представник Страховика був позбавлений можливості оглянути транспортний засіб для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (а.с. 102-107). Відповідно до п. 35.1. ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. У п. 35.2. ст. 35 Закону України зазначено, що до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування. На виконання вимог ухвали про витребування доказів АТ «СГ «ТАС» (приватне) надало суду копію письмового повідомлення [PERSON] про дорожньо-транспортну пригоду та копію довіреності UA «ANARUS» щодо уповноваження [PERSON] на управління транспортним засобом «Tоyota Avensis» з реєстраційним номером [NUMBER] , а також роздруковані відомості з сайту «Regitra» та скріншоти направлень листів [PERSON] із системи ліцензійного програмного забезпечення пошти IBM Notes 9.0.1 (8.5.3) Social Edition (а.с. 162-174). Зі змісту вищевказаної довіреності судом встановлено, що вона була видана 25.06.2021 р. та уповноважує [PERSON] «…керувати та розпоряджатися легковим автомобілем «Tayota Avensis» ідентифікаційний VIN - [NUMBER] державний номер [NUMBER] …». Суд зазначає, що довіреність була видана 25 червня 2021 року, тобто після настання дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб «Tayota Avensis» з номерним знаком [NUMBER] , тоді як дорожньо-транспортна пригода відбулась 21 квітня 2021 року, а також, ця довіреність була видана на ім`я іншої людини, а не [PERSON] . З цього вбачається, що в [PERSON] відсутні будь-які правові підстави для отримання страхового відшкодування по цьому страховому випадку. Відповідно до п. 37.1.3. та п. 37.1.4. ст. 37 Закону підставами для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) зокрема є: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на викладене суд приходить до висновку про те, що саме дії [PERSON] стали причиною для відмови відповідача за зустрічним позовом АТ «СГ «ТАС» (приватне) у виплаті страхового відшкодування. [PERSON] не надав страховику належних документів на підтвердження своїх повноважень щодо отримання страхового відшкодування, всупереч вимогам спеціального Закону не зберіг у пошкодженому стані транспортний засіб та продав його, чим унеможливив здійснення розслідування обставин страхового випадку та в подальшому виплати страхового відшкодування, у встановлений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк не надав до АТ «СГ «ТАС» (приватне) заяву на виплату страхового відшкодування. Тому суд вважає, що відмова відповідача за зустрічним позовом АТ «СГ «ТАС» (приватне) у виплаті [PERSON] страхового відшкодування є правомірною та обґрунтованою, а тому зустрічна позовна заява не підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed