Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-28 00:00:00

27.09.2021 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ "Укрсиббанк", в якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором банківського вкладу № 263061691634375 USD від 05.02.2012. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 05.02.2012 між ним та АКІБ "УкрСиббанк" в особі керуючої відділення Азаровою Т.М. було укладено договір банківського вкладу № 263061691634375 USD у розмірі 6930 дол. США під 20 % річних, з строком зберігання до 05.08.2012, з автоматичною пролонгацією строку дії договору. Факт передачі коштів [PERSON] представнику АТ "Укрсиббанк" підтверджено вироком Жовківським районним судом Львівської області від 02.10.2019 та рішенням суду Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 07.10.2020 у справі № 446/857/20. Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 02.10.2019, який залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 07.02.2020 визнано винною [PERSON] у вчиненні злочинів та встановлено факт неправомірного заволодіння коштами [PERSON] при розміщенні їх на депозитний рахунок АТ «Укрсиббанку» на суму 55368,62 грн.. Після набрання вироку законної сили, АТ «Укрсиббанку» 18.03.2020 за вище вказаним договором виплатив позивачу депозит в розмірі 6930 дол. США. Вважає, що так як між позивачем та банком виникли договірні відносини, то він має право вимагати у відповідача повернення відсотків за договором банківського вклад, 3 % річних в порядку ст. 625 України та 3% денних в порядку ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», Однак, банком не повернуто позивачу коштів, за таких обставин звернувся до суду вважаючи свої права порушеними. Ухвалою суду від 27.09.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 26.10.2021 представником відповідача поданий відзив на позовну заяву, в якому просить суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі з наступних підстав. Так, зазначає, що між сторонами відсутні договірні відносини щодо банківського вкладу. Банк не приймав на зберігання коштів [PERSON] .. Шкода позивачу завдана внаслідок злочинних дій, які вчинила [PERSON] , і які встановлені вироком суду. Тому вважають, безпідставним посилання позивача на норми матеріального права, які регулюють договірні правовідносини та відповідальність за їх порушення. Натомість незаконне заволодіння [PERSON] коштами позивача в сумі 6930 доларів США є шкодою спричиненою внаслідок кримінального правопорушення підтвердженого вироком суду, у зв`язку з чим правовідносини між позивачем та відповідачем мають розглядатися як деліктні, а не договірні. При цьому АТ "Укрсиббанк" в повній мірі відшкодував потерпілому [PERSON] шкоду завдану злочином, який вчинила [PERSON] згідно вище наведеного вироку суду, а сума відсотків, пені та 3% річних, які просить нарахувати та стягнути позивач не можуть вважатися реальною шкодою завданою злочином. Окрім цього наданий позивачем договір № 263061691634375 USD від 05.02.2012 є нікчемним внаслідок недодержання письмової форми договору банківського вкладу, передбаченої ст. 1059 ЦК України, а також є фактично неукладеним внаслідок недотримання умов реальності такого типу договорів, передбаченої ст. 1058 ЦК України. Зазначає, що позивачем також не наведено належних та достовірних розрахунків щодо підтвердження правомірності та обґрунтованості заявлених ним позовних вимог. Вважає, що позивачем, без поважних причин пропущено спеціальний строк позовної давності в межах якого особа може звернутися до суду щодо стягнення відсотків та неустойки. 05.11.2021 представником АТ «УкрСиббанк» подано заяву про застосування строку позовної давності. 05.11.2021 представником позивача подана відповідь на відзив. В якій зазначає, що позивач не погоджується з відзивом відповідача, вважає його безпідставним та необґрунтованим, та таким, що суперечить фактичним обставинам справи, нормам матеріального права з наступних підстав. Так обставина розміщення коштів [PERSON] на депозитний рахунок АТ «Укрсиббанк» не підлягає доказування, так само як і укладення договору банківського вкладу, так як це встановлено рішенням суддів. Разом з тим, вказує, що наявність кримінального правопорушення не впливає на договірні правовідносини, не спростовує їх існування та не припиняє їх. Окрім, того заперечив проти заяви про застосування судом строку позовної давності, вказавши, що враховуючи приписи ЦК України та судову практику позивачем не пропущено строк позовної давності. Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 09.11.2021 зупинено провадження у цивільній справі № 446/2145/21 за позовною заявою [PERSON] до АТ "УкрСиббанк" про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором банківського вкладу до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі № 320/5115/17. Ухвалою суду від 09.12.2021 поновлено провадження у справі № 446/2145/21 та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 20.01.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22.02.2022 провадження в цивільній справі № 446/2145/21 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства "Укрсиббанк" про захист прав споживачів, стягнення відсотків та пені за договором банківського вкладу - зупинено до визначення правонаступника [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 26.12.2022 провадження у справі поновлено, залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача [PERSON] , який помер [INFO] [PERSON] . Призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області. 12.01.2023 представником позивачки [PERSON] адвокатом Репак В.В. подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій позивачка виклала предмет позову в наступній редакції: стягнути з Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на користь [PERSON] заборгованість за договором банківського вкладу № 263061691634375 USD від 05.02.2012 станом на 03.01.2023 в розмірі: 11 243,26 дол. США- проценти за договором банківського вкладу, 305,75 дол. США 3% річних за неповернутий депозит, які нараховані в порядку ч.2 ст. 625 ЦПК України, 1 439,75 дол. США 3 % річних за неповернуті проценти за депозитним договором, які нараховані в порядку ч. 2 ст. 625 ЦПК України, 4502 070,05 грн. пеня за несвоєчасне повернення процентів по депозитному договору, яка нарахована в порядку ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» та судові витрати. 23.02.2023 представником відповідача [PERSON] подано заперечення на заяву про зменшення позовних вимог. В поданій заяві просив суд в задоволенні заяви [PERSON] відмовити, а провадження у справі № 446/2145/21 у зв`язку з смертю позивача [PERSON] на підставі п.7 ч.1 ст. 255 ЦПК України закрити. Ухвалою суду від 14.03.2023 прийнято до розгляду заяву представника позивачки [PERSON] адвоката Репака Віталія Валерійовича про зменшення позовних вимог поданої в межах даної цивільної справи, вирішено в подальшому розглядати справу з урахуванням уточнених позовних вимог. У задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] про закриття провадження у справі відмовлено. В судовому засіданні представник позивачки позовну заяву підтримав, просив задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Додатково зазначив, що в даному випадку існують договірні відносини. Договір банківського вкладу № 263061691634375 USD від 05.02.2012 вважається чинним, оскільки його ніхто не оскаржував. Вклад за даним договором був повернутий банком в 2020 році, тим самим АТ "УкрСиббанк" визнав факт передачі коштів банку. Однак, вкладнику за життя не було виплачено відсотки за договором банківського вкладу № 263061691634375 USD від 05.02.2012 року, які нараховані відповідно до умов даного договору. Разом з тим, вважають, що позивач набув право на стягнення 3 % річних в порядку ст. 625 України та 3% денних в порядку ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів». Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, зокрема посилався на те, що в даному випадку склалися деліктні правовідносини, даний договір банківського вкладу є знаряддям злочину. Вироком суду встановлено, що кошти які, як стверджує позивачка, на рахунок банку не поступали. Банк відшкодував шкоду завдану злочином, претензій від вкладників не надходило. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог та просила відмовити в задоволенні позову з тих, підстав, що спадкоємець [PERSON] не має права на стягнення пені та штрафних санкцій, адже спадкодавцю [PERSON] за життя не було присуджено до стягнення пені та штрафних санкцій. Разом з тим, нараховані позивачем відсотки не відповідають розумним межам. Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 05 лютого 2012 року між ПАТ «Укрсиббанк» в особі начальника відділення №873 Азаровою Т.М. та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу (депозиту) № 263061691634375 USD за умовами п. 1.1. якого банк приймає на зберігання від вкладника або для нього грошові кошти (вклад) та зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму вкладу та проценти на нього на умовах та в порядку, встановлених цим договором. Пунктом 1.3. цього договору визначено, що вкладник вносить/розміщує на вкладний рахунок суму 6930,00 доларів США на строк зберігання з 05.02.2012 до 05.08.2012, що є також строком дії договору. У п. 1.4. цього договору встановлено процентну ставку у розмірі 20% річних (Т.1 а.с. 60-62). Листом від 04.03.2013 [PERSON] звернувся до начальника відділення № 146 із заявою повернути йому суму вкладу за договором банківського вкладу та виконання його умов зі сторони банку (Т.1 а.с. 19). Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 02.10.2019 №446/1917/16-к, який залишено без змін Ухвалою Львівського апеляційного суду від 07.02.2020 [PERSON] визнано винною у вчиненні злочинів передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 366 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на десять років з позбавленням права займати посади, пов`язані з фінансово-господарською діяльністю строком на три роки, з конфіскацією належного на праві власності майна та зі штрафом розміром 700 неоподаткованих мінімумів громадян (Т.1 а.с. 10-53). Разом з тим згідно рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 07.10.2020 по справі № 446/857/20 позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про відшкодування моральної шкоди задоволено та стягнуто з Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на користь [PERSON] 100\~000,00 грн. (сто тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди ( Т.1 а.с. 113-117). Згідно відповіді ПАТ «Укрсиббанк» №11/24144 від 19.03.2020 на заяву [PERSON] від 25.02.2020 вбачається, що 18.03.2020 повідомлено, що АТ «Укрсиббанк» добровільно відшкодовано повернуто на рахунок [PERSON] грошові кошти в сумі 6930 дол. США матеріальну шкоду, завдану злочином згідно вироку Жовківського районного суду Львівської області від 02.10.2019 справа №446/1917/16-к, який залишено без змін Ухвалою Львівського апеляційного суду від 07.02.2020 (Т.1 а.с. 61). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 21.12.2021 Добротвірською селищною радою Червоноградського району Львівської області (Т.1, а.с. 251). Згідно копії спадкової справи № 54/2022 заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] , спадкоємцем померлого є його дочка [PERSON] .. Згідно довідки АТ «Укрсиббанк» № 009/58-3-01/13 від 21.02.2022, АТ «Укрсиббанк» повідомляє, що 05.02.2012, а також пізніше, не здійснювалась операція з внесення 6930,00 доларів США [PERSON] (ІПН: [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] ) в касу відділення № 873 АТ «Укрсиббанк», що знаходилося за адресою: м. Кам`янка-Бузька, вул. Незалежності,77. Зазначені кошти на зберігання Банк не приймав та рахунки банківського вкладу № [NUMBER] не відкривались. Згідно облікових даних банку, наданий [PERSON] . Договір банківського вкладу (депозиту) № 263061691634375 від 05.02.2012 відсутній та не реєструвався у програмних комплексах або архівах АТ «Укрсиббанк» (а.с.7). Вирішуючи даний спір суд виходив із наступних мотивів та положень закону. Так, згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Верховний Суд України у своїй Постанові від 25.04.2012 № 6-20цс12 зазначив, що, відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необліковування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов`язків за договором банківського вкладу. Оцінюючи надані стороною позивача докази щодо укладення договору банківського вкладу та посилання сторони відповідача на нікчемність (недійсність) договору банківського вкладу, який укладено із [PERSON] суд дійшов до переконання, що позивачем на підставі належних та допустимих доказів доведено факт як укладення з [PERSON] договору банківського вкладу № 263061691634375 USD, так і факт внесення ним коштів до каси банку. Разом з тим, [PERSON] представлено суду договір банківського вкладу, і такий доказ не спростовано стороною відповідача. Щодо представленої представником відповідача довідки про відсутність даних про банківську операцію з внесення коштів [PERSON] та не відкриття відповідного рахунку, то судом відзначається, що така свідчить про невиконання банком своїх обов`язків за договором банківського вкладу, як це і вказано у вищенаведеній Постанові ВСУ від 25.04.2012 № 6-20 цс 12. Сам факт не проведення суми коштів на рахунку банку, за умов наявності доказів про одержання таких від вкладника, не може слугувати причиною для відмови у позові. Окрім цього з огляду на наявність вироку від 02.10.2019, який набрав законної сили, а також положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доведенню обставина розміщення коштів [PERSON] на депозитному рахунку АТ «Укрсиббанк». Враховуючи вище наведене та принцип змагальності сторін, суд дійшов до переконання, що сторона позивача довела факт укладення договору банківського вкладу із відповідачем, а також факт внесення коштів на виконання умов такого договору, а відтак судом встановлено, що 05.02.2012 між АТ «Укрсиббанк» в особі начальника відділення №873 Азаровою Т.М. та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу (депозиту) №263061691634375 USD за умовами якого [PERSON] розмістив банківський вклад на загальну суму 6930,00 доларів США. Разом з тим виплата 18.03.2020 [PERSON] суми вкладу в розмірі 6930 дол. США, суд розцінює, як визнання відповідачем факту укладення договору банківського вкладу. Відтак, стороною відповідача не надано, а судом не здобуто належних та допустимих доказів того, що позовні вимоги зводяться до питання відшкодування шкоди завданої позивачем внаслідок кримінального правопорушення, натомість в ході розгляду справи встановлено саме порушення договірних зобов`язаних, що виникли між сторонами, які регулюються нормами законодавства про банківський вклад (§ 3 Розділу 71 ЦК України). Разом з тим, так як вкладник [PERSON] помер, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане 11.01.2023 року приватним нотаріусом Кам`янка-Бузького районного нотаріального округу Львівської області та зареєстроване в реєстрі за №54/20221627, позивач [PERSON] є спадкоємцем спадкового майна. Так, за правилами частини другої статті 608 ЦК України зобов`язання не припиняється смертю кредитора, якщо воно не є нерозривно пов`язаним з особою останнього. У такому разі права та обов`язки (спадщина) фізичної особи (вкладника), яка померла, переходять до інших осіб - спадкоємців. Отже, зобов`язання банку виплачувати проценти за договором вкладу не припиняється зі смертю вкладника, входить до складу спадщини та триває до дня повернення коштів спадкоємцям. Відтак, так як судом встановлено укладення договору банківського вкладу, позовні вимоги в частині стягнення відсотків підлягають до задоволення у відповідності до умов договору банківського вкладу, виходячи з наступного. Так, в пункті 1.4 цього договору зазначено, що за час зберігання та користування коштами банк нараховує та виплачує вкладнику проценти на суму вкладу. Процентна ставка встановлюється у розмірі 20% річних і може змінюватись згідно умов цього договору. Проценти нараховуються від дня, наступного за датою внесення, до дня, що передує даті повернення. У разі дострокового розірвання договору проценти нараховуються до дня який передує дню розірвання договору. Таким чином, аналіз умов укладеного між сторонами договору свідчить, що сторони домовились про нарахування відсотків протягом всього часу з моменту укладення договору, до моменту фактичного повернення суми вкладу. А тому, суд вважає, що такі умови є обов`язковими до застосування. Згідно розрахунку долученого до заяви про зменшення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача проценти за договором банківського вкладу за період з 06.02.2012 по 17.03.2020 в сумі 11 243,26 дол. США. Так, суд вважає, що позивачем вірно вказано період та розрахунок процентів за користування вкладом, оскільки такий проведений згідно умов укладеного договору та з урахуванням ставки передбаченої п 1.4. Договору, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути 11 243,26 дол. США заборгованості за процентами за договором банківського вкладу. Вирішуючи позов в частині стягнення трьох процентів річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України суд виходить з наступного. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Після розірвання договору банківського вкладу банк не звільняється від відповідальності за порушення виконання зобов`язань згідно зі статтею 625 ЦК України, частиною другою якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так згідно умов представленого договору банківського вкладу, даний договір набрав чинності з моменту його підписання і діяв до фактичної дати отримання вкладником коштів, тобто до 18.03.2020, адже судом встановлено, та не заперечується сторонами, що саме 18.03.2020 [PERSON] була провернута сума вкладу в розмірі 6930 дол. США. Однак судом відзначається, що після припинення між сторонами договірних правовідносин, зокрема, внаслідок розірвання договору, інтереси [PERSON] , як вкладника підлягають захисту на підставі положень частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відтак, з моменту розірвання договору банківського вкладу, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, ураховуючи порушення відповідачем виконання зобов`язань по сплаті процентів за договором банківського вкладу № 263061691634375 USD від 05.02.2012, тому суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення трьох процентів річних за неповернуті проценти за депозитним договором. Згідно розрахунку долученого до заяви про зменшення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача проценти за договором банківського вкладу за період з 28.09.2018 по 03.01.2023 в сумі 1439,75дол. США. Проте, суд з даним розрахунком не погоджується, з тих підстав, що позивачем невірно встановлений період нарахування. Зокрема, судом відзначається, що періодом прострочення виконання відповідачем зобов`язання за договором № 263061691634375 USD від 05.02.2012 в межах заявлених позовних вимог є 1022 днів: з 18.03.2020 (дата розірвання договору в зв`язку з виплатою вкладу) по 03.01.2023 (дата поданої заяви про зменшення позовних вимог), а відтак розмір простроченого зобов`язання за вказаним договором складає 943,7 дол. США. З огляду на викладене позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних за неповернуті проценти за депозитним договором підлягають частковому задоволенню в розмірі 943,7 дол. США. Щодо позовної вимоги про стягнення 3% річних за неповернутий депозит, яка нарахована позивачем в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України, то суд не знаходить підстав для задоволення такої вимоги та вважає за необхідне відмовити у задоволенні таких вимог, так 3% річних також не можуть бути нараховані на суму грошового зобов`язання відповідача перед позивачем, так як умовами договору передбачено нарахування відсотків за користування вкладом у розмірі 20% протягом всього періоду, а тому таке стягнення призвело б до подвійного нарахування відсотків на одне й те саме зобов`язання. Щодо позовних вимог про стягнення пені, то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні таких вимог виходячи з наступного. Так, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Однак, частиною другою статті 1230 ЦК України визначено, що до спадкоємця переходить право на стягнення неустойки (штрафу, пені) у зв`язку з невиконанням боржником спадкодавця своїх договірних обов`язків, яка була присуджена судом спадкодавцеві за його життя. Відтак, положення статті 1218 та статті 1230 ЦК України співвідноситься між собою як загальне та спеціальне положення. Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Враховуючи вище вказані норми матеріального права, суд приходить до висновку що умови виникнення у спадкоємця права на стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлює частина друга статті 1230 ЦК України. Таке право у спадкоємця виникає лише у тому випадку, якщо неустойка була присуджена спадкодавцю за життя. Однак такого права позивач [PERSON] , як спадкоємець, не успадкувала, оскільки [PERSON] за життя не було присуджено до стягнення неустойку за неналежне виконання АТ "Укрсиббанк" умов договору банківського вкладу № 263061691634375 USD від 05.02.2012. Відтак, виходячи зі змісту положень частини другої статті 1230 ЦК України, враховуючи встановлені обставини цієї справи, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин не підлягають до застосування положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вкладником АТ "Укрсиббанк" був спадкодавець [PERSON] , а не [PERSON] , та остання не успадкувала права на стягнення штрафних санкцій (пені), оскільки такого права за життя не набув спадкодавець. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.09.2019 у справі № 753/4351/17 (провадження № 61-45486св18). Враховуючи вище наведене суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Стосовно заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд приходить до наступного висновку. Представник відповідача подав заяву про застосування строків позовної давності та просив відмовити в позові у зв`язку із спливом позовної давності. Представник позивача заперечили з приводу заяви про застосування строку позовної давності. Відповідно до статей 256 та 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 1, 3 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання, перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. ст.267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). До позовних вимог [PERSON] застосовується загальна позовна давність. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Вимоги про стягнення відсотків за договором банківського вкладу та трьох відсотків річних, передбачених статтею 625 ЦК України, позивач заявив за період, який перевищує три роки. Заперечуючи проти позову, банк просив застосувати наслідки спливу позовної давності. Однак, суд відхиляє таку заяву та не знаходить підстав для застосування строку позовної давності, виходячи з того, АТ "Укрсиббанк" не визнавав факт укладення договору банківського вкладу з позивачем, а вироком від 02.10.2019, який набрав законної сили, підтверджена обставина розміщення коштів [PERSON] на депозитному рахунку АТ «Укрсиббанк», а відтак було встановлено укладення спірного договору банківського вкладу. Разом з тим грошовий вклад вкладнику було повернуто лише 18.03.2020, натомість позов про стягнення відсотків за договором, трьох відсотків річних та пені пред`явлений до суду в 2021 році. Щодо судових витрат. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду із цим позовом позивач судовий збір не сплачував, посилаючись на те, що є споживачем, який на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Під час, розгляду справи судом встановлено, що споживчі правовідносини між позивачем та банком припинені з моменту розірвання договору та тепер існують правовідносини з виконання грошового зобов`язання, на які не поширюється дія умов договорів та Закону України «Про захист прав споживачів», тому позивач не звільняється від сплати судового збору. Враховуючи вище наведене та з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, стягнення в дохід держави судових витрат у виді судового збору слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved