Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-16 00:00:00

У вересні 2020 року позивач звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бородіна Ольга Василівна, [PERSON] , у якому просила суд усунути [PERSON] від спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування поданого позову вказує, що у грудні 2013 року її чоловік [PERSON] , захворів на рак, довго лікувався, в тому числі за кордоном, переніс операцію, але [INFO] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, до якої ввійшло рухоме та нерухоме майно. Вказує, що померлий [PERSON] заповіту не залишив, отже спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцями за законом є позивач, як дружина - спадкоємець першої черги, та відповідач - [PERSON] , який є рідним сином спадкодавця від минулого шлюбу, з яким померлий не спілкувався більше 10 років. Зазначає, що вона як дружина померлого [PERSON] (тобто другим з подружжя) з заявою про видачу їй свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя, не зверталася. Посилається, що відповідачем до Ірпінського міського суду Київської області було подано позов про визнання частки [PERSON] , який помер [INFO] , у спільному сумісному майні подружжя в частині грошових коштів та визнання права власності на майно в порядку спадкування після смерті [PERSON] на грошових коштів на банківських рахунках. Окрім цього, відповідачем до Солом`янського районного суду м. Києва було подано позов щодо визнання частки [PERSON] , який помер [INFO] , у спільному сумісному майні подружжя в частині частини грошових коштів та визнання права власності на майно порядку спадкування після смерті [PERSON] на частину грошових коштів на банківських рахунках за списком (у відповідності до позовної заяви) та квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що зі змісту зазначених вище позовів позивачу стало відомо, що відповідач через свого представника за довіреністю звертався до приватного нотаріуса КМНО Бородіної О.В., з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку в розмірі житлового будинку, земельної ділянки та грошових коштів розміщених на банківських рахунках в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Креді Агріколь Банк», ПАТ «Укрсиббанк», ПАТ «Державний ощадний банк України» та інших, але правовстановлюючих документів на відповідне майно не надав. Зазначає, що подання відповідачем вказаних вище позовних заяв стало повною несподіванкою для позивача, з огляду той факт, що відповідач вже досить тривалий час не спілкувався з померлим та жодним чином не надавав йому допомоги, коли той знаходився у безпорадному стані внаслідок важкого онкологічного захворювання. Посилається, що [INFO] померлому, [PERSON] діагностували «онкологічне захворювання», що підтверджується Протоколом обстеження проведенного в Центрі магнітно-резонансної томографії (копія протоколу обстеження додається). Після цього померлий тривалий час лікувався в Україні та витрачав на лікування значні грошові кошти. Стверджує, що 19.01.2014 [PERSON] поїхав до клініки, яка знаходиться у місті Карлсруе Федеративна Республіка Німеччина, де відповідно до Урологічного консиліуму від 21 01.2014, результатів амбулаторного діагностування від 21.01.2014 та амбулаторного діагностування, яке було проведено 22.03.2014 - 23.01.2014, діагноз [PERSON] був підтверджений та його було попереджено про необхідність термінової операції. Вказує, що [PERSON] був вимушений віддати всі грошові кошти, які були у його сім`ї з метою порятунку власного життя та лікарі повідомили, що в післяопераційний період йому обов`язково необхідна допомога членів родини, з метою забезпечення простих фізіологічних потреб. З огляду на факт відсутності у сім`ї [PERSON] грошових коштів, які б надали змогу прибути позивачу або іншим членам їх сім`ї, [PERSON] звернувся до відповідача з проханням про допомогу. Зазначає, що [PERSON] брав до уваги той факт, що відповідач мав змогу прибути до міста Карлсруе Федеративна Республіка Німеччина на поїзді протягом 2-х годин, так як на той момент він проживав у Швейцарії. Посилається, що відповідач прибув до міста Карлсруе Федеративна Республіка Німеччина у клініку де проходив лікування [PERSON] , але жодної допомоги не надавав, а лише конфліктував із батьком. Позивач також вказує, що відповідач вимагав компенсації за свої послуги, та [PERSON] був змушений направити відповідачу грошові кошти в розмірі 1 546,00 доларів США 24.03.2014 та 1 476,00 доларів США 27.03.2014. Відповідно до Консультативного висновку зробленого в Національному Інституті Раку від 27 лютого 2015 року [PERSON] були протипоказані фізичні навантаження, рекомендації лікарів включали складне та вартісне лікування. Зазначає, що протягом майже 3-х років з моменту діагностування у [PERSON] онкологічного захворювання та до моменту його смерті, останній переніс 2 операції, 9 хіміотерапії, 3 процедури опромінювання, проте жодної допомоги, ані фінансової ані моральної від відповідача не надходило. Посилається, що в квітні 2016 року [PERSON] знову поїхав до міста Карлсруе Федеративна Республіка Німеччина на консультацію, де йому було повідомлено про те, що жодне лікування більше не допоможе та в найближчий час він помре. У зв"язку з чим, [PERSON] телефонував відповідачу із проханням допомоги, але отримав відмову. Стверджує, що фактично [PERSON] протягом його хвороби допомагали тільки позивач та третя особа [PERSON] , який є рідним сином позивача. Вказує, що 15 серпня 2016 року [PERSON] відповідно до Договору №00000002182 та Додатку до Договору №00000002182 від 15 серпня 2016 року знаходився в Філії «Медичний центр «Кібер Клініка Сніженка», де останньому було проведено Топометрична підготовка [PERSON] , Планування паліативної променевої терапії та Паліативна променева терапія. Зазначає, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у Клінічній лікарні «Феофанія», куди його госпіталізували в тяжкому стані з основним діагнозом Метахронний рак та ускладненням у вигляді набряку головного мозку, дані обставини підтверджуються виписками з медичної карти стаціонарного хворого № 3859/2 від 10.09.2016 та №4023/2 від 23.09.2016. Таким чином позивач стверджує, що [PERSON] останні роки свого життя важко хворів на онкологічне захворювання та проходив тривале лікування у Німеччині, потребував сторонньої допомоги - догляду у післяопераційному періоду, а відповідач мав змогу надати таку допомогу, з огляду на проживання у Швейцарії, що знаходиться в 2 годинах їзди від місця лікування [PERSON] . Вказує, що [PERSON] неодноразово звертався до відповідача з метою отримати допомогу та наголошував на необхідності такої допомоги саме від відповідача, але останній відмовився допомагати своєму важкохворому батьку. Зазначає, що інші родичі померлого не мали змоги перебувати із ним під час його лікування у Німеччині, оскільки всі сімейні заощадження були витрачені на лікування [PERSON] , та фактично не мали грошових коштів на переліт та проживання у Німеччині. Посилається, що навіть у момент коли [PERSON] знаходився у передсмертному стані та просив відповідача приїхати до нього та допомогти йому у останні дні, з огляду на неможливість померлого самостійно забезпечити умови свого життя відповідач відмовив батьку, який знаходиться у безпорадному стані, оскільки зі слів відповідача він боявся в`їхати до України та бути мобілізованим на військову службу. З урахуванням викладеного вище позивач просила позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.09.2020 дану справу було передано на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва. 28.10.2020 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Листом Солом`янського районного суду м. Києва від 30.10.2020 дану справу було повернуто до Голосіївського районного суду м. Києва для належного оформлення. 08.04.2021 матеріали були повернуті на адресу Солом`янського районного суду м. Києва після до оформлення. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.04.2021 матеріали справи вдруге було повернуто до Голосіївського районного суду м. Києва для належного оформлення. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.07.2021 було виправлено описки допущені в ухвалі Голосіївського районного суду м. Києва від 04.09.2020. 16.02.2022 матеріали справи були повернуті до Солом`янського районного суду м. Києва. 17.02.2022 на підставі протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.04.2022 справу було прийнято до провадження Солом`янського районного суду м. Києва, відкрито провадження та призначено до розгляду у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. 18.07.2023 судом було здійснено запит до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бородіної Ольги Василівни для надання копії спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.09.2022 було задоволено клопотання представника позивача та витребувано у Київського міського державного нотаріального архіву належним чином завірені копії спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] 21.11.2022 Київським міським державним нотаріальним архівом було надано до суду належним чином завірені копії спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] 23.01.2023 представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву у якому останній проти позовних вимог заперечував. В обґрунтування заперечень проти позовних вимог відповідач вказує, що його батько, спадкодавець [PERSON] , який помер [INFO] до дня своєї смерті не перебував у безпорадному стані. Зазначає, що виходячи з тих документів, які додані самим позивачем до позову, слідує, що від часу діагностування хвороби спадкодавець самостійно організовував своє лікування за кордоном, самостійно, без супроводу перетинав кордон, самостійно добирався до медичного закладу, щоб провести обстеження та лікування в спеціалізованій клініці м. Карлсруе (Німеччина), самостійно оплачував своє лікування, самостійно підписував всі договори та згоди на медичне втручання. Посилається, що матеріали справи містять документи, які свідчать, що спадкодавець перебував у Німеччині в період з 19.01.2014 по 21.01.2014р., далі у період з 09.02.2014 по 19.02.2014, наступний раз з 07.04.2014 по 22.04.2014 та 02.12.2014 по 04.12.2014р. Окрім того вказує, що матеріали справи містять самостійно підписані спадкодавцем документи з українських медичних закладів: Договір про надання постачання послуг з охорони здоров`я від 15.08.2016р., згоду на проведення операції, видану Медичному центру «Кібер клініка Спіженко», акти виконаних робіт. Зазначає, що спадкодавцю в німецькій клініці було проведено декілька хірургічних втручань: щодо видалення пухлини з правої нирки, видалення пухлини з лівої нирки і видалення пухлини з передміхурової залози. Стверджує, що усі рази супроводження спадкодавця в Німеччині та в його післяопераційний період догляд в німецькій клініці здійснював відповідач, який на той час проживав в Швейцарії. Більше того, вказаний факт визнається позивачем у своїй позовній заяві, а тому твердження позивача про те, що відповідач не здійснював догляд за спадкодавцем суперечить навіть її власним твердженням. Посилається, що жодних допустимих та належних доказів, які б підтверджували те, що спадкодавець перебував у безпорадному стані позивачем надано не було. Вказує, що до смерті спадкодавця і відкриття спадщини спорів в родині щодо питання хто буде турбуватися про нього не виникало: коли була необхідність його доглянути в післяопераційний період за кордоном - доглядав відповідач, оскільки в той час перебував за кордоном, а в післяопераційний період в Україні його доглядала дружина - позивач, оскільки проживала разом з ним в Україні. Зазначає, що спадкодавець мав достатні доходи, щоб після діагностування раку лікуватись не в державних українських клініках за рахунок державного бюджету, а за кордоном та в приватних вітчизняних медичних закладах. Посилається, що вказаний факт свідчить про те, що будь-якої сторонньої фінансової допомоги спадкодавець не потребував. Стверджує, що жодних звернень спадкодавця до відповідача з проханням про догляд та утримання чи про надання фізичної або матеріальної йому допомоги ніколи не надходило. Вказує, що після того як відповідач поніс власні супутні витрати у зв`язку з доглядом за спадкодавцем в післяопераційний період в Німеччині, спадкодавець [PERSON] наполіг, щоб компенсувати їх своєму синові. Зазначає, що перебуваючи в Німеччині на лікуванні та знаючи про невтішні прогнози лікарів щодо діагнозу, відносини між спадкодавцем і відповідачем як батьком і сином стали теплішими, спадкодавець жалкував, що життя склалося таким чином, що він мало часу проводив з сином, не дав йому всього того, що міг би дати. Посилається, що за приписами ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Стверджує, що жодних звернень як від спадкодавця, так і від позивача про надання матеріальної, моральної, фізичної чи будь-якої іншої допомоги відповідачу не надходило. Вказує, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Зазначає, що позивач не надав належних, допустимих та безспірних доказів на підтвердження одночасного настання всіх передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України обставин, що є його процесуальним обов`язком, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.01.2023 було закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду. 20.02.2023 третьою особою [PERSON] було подано до суду пояснення на позовну заяву у який останній позовні вимоги підтримав. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомленні належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності третіх осіб, оскільки дані особи належним чином повідомленні про розгляд даної справи, та їх неявка не є перешкодою для розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 7 т. 1). Після його смерті відкрилася спадщина та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бородіною Ольгою Василівною було заведено спадку справу № 24/2016 (а.с. 161 т. 1). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, батьки. [PERSON] , [INFO] , на час смерті [PERSON] була його дружною, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] та звернулася до приватного нотаріуса із КМНО [PERSON] із заявою про прийняття спадщини (а.с. 162, 171 т. 1). [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та звернувся до приватного нотаріуса із КМНО [PERSON] із заявою про прийняття спадщини (а.с. 177, 178 т. 1). Таким чином встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . Вказані вище спадкоємці у встановлено законом порядку подали заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи № 24/2016. Позивач просить усунути від права на спадкування після смерті [PERSON] відповідача у справі, у силу вимог ст. 1224 ЦК України. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюється на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Як роз`яснено в ч. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України за №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Тобто, необхідними умовами для усунення особи від права на спадкування є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги й факту перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво й потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Виходячи з тлумачення вказаної вище норм закону, суд вважає, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця необхідно враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Вирішуючи спір про усунення від права на спадкування, суди мають дійти висновку, що відповідно до положень ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин, а саме: - усунення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, - перебування спадкодавця в безпорадному стані, - надання допомоги саме спадкоємцем. Відповідно до Лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] № 106(І) Н від 15.11.2016 та довідки про причину смерті [PERSON] вбачається, що причиною смерті [PERSON] є ракова інтоксикація, кахексія, світлоклітинна карцинома нирок, карцинома передміхурової залози (а.с. 8 т. 1). 21.01.2014 [PERSON] поставлено діагноз: підозра на нирковоклітинну карциному з обох боків (а.с. 15, 16 т. 1). Дані обставини також підтверджуються листами від 31.01.2014, 27.01.2014, 19.02.2014, 23.04.2014, 20.06.2014, 30.06.2014 із [PERSON] та Міської клініки м. Карлсруе, а також не заперечується сторонами у справі (а.с. 17-33 т. 1). Разом із тим, зазначені вище медичні документи не містять інформації про перебування [PERSON] протягом січня 2014 року по червень 2014 року у безпорадному стані. Як зазначає позивач у позовній заяві та не заперечує відповідач, під час лікування [PERSON] у 2014 році у м. Карлсруе разом із останнім там перебував саме відповідач. Окрім цього судом було встановлено, що протягом 2014 - 2016 років [PERSON] проходив обстеження у Національному інституті раку МОЗ України (а.с. 34, 41, 42 т. 1). Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3859/2 від 10.09.2016 [PERSON] було поставлено медичний діагноз Метахронний рак, карцинома передміхурової залози, світлоклітинна карцинома лівої нирки, світлоклітинна карцинома правої нирки (а.с. 43 т. 1). У даній виписці також зазначено, що [PERSON] перебуває у тяжкому стані, самостійно скарги не формулює. Зі слів дружини незадовго після проведення променевої терапії виникли слабкість в лівих кінцівках, сонливість, які поступово наростали. Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4023/2 від 23.09.2016 [PERSON] було поставлено медичний діагноз Метахроний рак, карцинома передміхурової залози, світлоклітинна карцинома лівої нирки, світлоклітинна карцинома правої нирки (а.с. 47 т. 1). У даній виписці також зазначено, що [PERSON] перебуває у тяжкому стані, скарги на сонливість, порушення рухів у лівих кінцівках. Зі слів дружини незадовго після проведення променевої терапії виникли слабкість в лівих кінцівках, сонливість, які поступово наростали. Із матеріалів справи також встановлено, що [PERSON] протягом серпня 2016 - вересня 2016 років проходив обстеження та лікування у ТОВ «Компанія «Адоніс», що діяла через структурний підрозділ Філію «Медичний центр «Кібер Клініка Спіженка», що підтверджується відповідною медичною документацією (а.с. 54-59 т. 1). Дані обставини також не заперечуються сторонами у справі. При цьому, зазначені вище та дослідженні у судовому засіданні медичні документи свідчать про наявність захворювання у спадкодавця [PERSON] протягом 2014 -2016 років, проходження останнім лікування у різних медичних установах як та території України, так і закордоном. Проте, надані до суду медичні документи, як у своїх сукупності, так і кожен окремо, не підтверджують перебування [PERSON] у безпорадному стані, тобто у стані, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує аостійного стороннього догляду, допомоги та піклування. Окрім цього судом встановлено, що [PERSON] у серпні 2018 року самостійно укладав із ТОВ «Компанія «Адоніс», що діяла через структурний підрозділ Філію «Медичний центр «Кібер Клініка Спіженка» Договір № 00000002182 від 15.08.2016 про постачання послуг із охорони здоров`я, а також надавав письмову згоду ТОВ «Компанія «Адоніс», що діяла через структурний підрозділ Філію «Медичний центр «Кібер Клініка Спіженка» на вчинення дій для забезпеченя будь-яких діагностичних та медичних втручань, тестів, хірургічних, радіо-хірургічних та інших процедур (а.с. 61-68). Дані обставини на думку суду спростовують доводи позивача про перебування [PERSON] у момент укладення даних договорів, надання згоди на лікування у безпорадному стані. Верховний Суд неодноразово вдавався до тлумачення поняття «безпорадний стан», яке міститься у ст.1259 ЦК України, тобто такий стан особи, у якому ця особа не може самостійно забезпечити свої життєві потреби, потребує стороннього догляду, допомоги, піклування. ВС підкреслив, що у випадку існування спору за спадок, безпорадний стан спадкодавця повинен довести позивач заявляючи вимогу на спадок. При цьому лише одних пояснень позивача та показань свідків недостатньо для доведення безпорадного стану спадкодавця. Повинні бути певні медичні документи у матеріалах справа. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що позивачем не надано до суду доказів того, що спадкодавець [PERSON] перебував у безпорадному стані та потребував допомоги відповідача. Щодо тверджень позивача про те, що відповідач усунувся від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, суд зазначає наступне. Як було встановлено судом вище та не заперечувалося сторонами, під час перебування [PERSON] у 2014 році на лікуванні у [PERSON] , останнього супроводжував саме відповідач [PERSON] . Як зазначив представник відповідача у судовому засіданні, [PERSON] проходив лікування як на території України, так і закордоном. При цьому, під час проходження лікування на території України [PERSON] супроводжувала позивач, оскільки остання проживає на території України, під час проходження лікування [PERSON] закордоном, його супроводжував відповідач, оскільки останній проживає закордоном. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] надавали допомогу під час його лікування як позивач та і відповідач. Будь-яких доказів того, що [PERSON] звертався до відповідача із проханням надання іншої допомоги, в тому числі матеріальної, матеріали справи не містять. Посилання позивача на ту обставину, що [PERSON] 24.03.2014 та 27.03.2014 зробив переказ коштів відповідачу у розмірі 1 470,00 доларів США та 1 400,00 доларів США на думку суду не може ані підтвердити, ані спростувати факту ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, оскільки у даних грошових переказах відсутня інформація про призначення платежу. Окрім цього суд звертає увагу, що наданий до суду акт надання послуг № 2669 від 15.08.2016 свідчить про те, що оплату послуг з лікування (у частині, що зазначена у акті) здійснював сам [PERSON] . З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт усунення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання. Згідно з вимогами п.п.1,2,3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Відповідно до ч.1-3 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1-2 ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1,4-7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З огляду на викладене вище та оцінюючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем не було доведено зазначені у позовній заяві обставини в обґрунтування заявленого позову та не надано на їх підтвердження належних доказів, а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed