Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-26 00:00:00

10 січня 2023 року позивач [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 22 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №836. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Позивач зазначає, що сімейно-шлюбні відносини з відповідачем припинені, спільного господарства не ведуть, проживають окремо з грудня 2022 року, відновлення відносин неможливе, строк на примирення не потрібен, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Спір щодо майна буде вирішено окремо. Спору щодо проживання дитини сторони не мають, після розірвання шлюбу дитина залишається проживати з позивачкою. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась своєчасно та належним чином, через офіційну електронну пошту суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином. Через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Зазначив, що строк на примирення не потрібен. Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 22 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №836. Позивачем зазначено, а відповідачем не заперечується та не спростовано, що сімейно-шлюбні відносини з відповідачем припинені, спільного господарства не ведуть, проживають окремо з грудня 2022 року, відновлення відносин неможливе. Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідачем доказів в спростування позиції позивача та викладених нею обставин та наданих доказів в обґрунтування вимог позовної заяви, суду не надано, своїм правом приймати участь при розгляді справи та надати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, будь-яких заходів для явки до суду ним не вжито, не подано клопотань про відкладення розгляду справи чи письмових заперечень проти розірвання шлюбу, тощо. З огляду на викладене, враховуючи, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, приймаючи до уваги позицію позивача, яка не просить суд стягнути з відповідача сплачений нею за подання до суду даної позовної заяви судовий збір, суд вважає, що судові витрати у сумі 1073,60 грн. залишаються за позивачем.

Outcome: approved