Jurisdiction: civil
Date: 2023-03-13 00:00:00

13 жовтня 2022 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - домоволодінням [ADDRESS] . В обґрунтування вимог зазначає, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 12.11.1991 року Красногвардійським відділом комунального господарства на підставі рішення виконкому Красногвардійської Ради народних депутатів за № 501/3 від 27.09.1991 року та зареєстрованого у КП «Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області за реєстраційним номером 77 у книгу № 549 від 12.11.1991 року. Крім позивача, в даному житловому будинку зареєстрований його син - [PERSON] з 2002 року. Починаючи з кінця 2002 року відповідач перестав мешкати у вказаному домоволодінні, оскільки, ніяких його особистих речей, документів, предметів побуту в домоволодінні не залишилося, крім того комунальні платежів він також не сплачує. Фактичне місце проживання відповідача, позивачеві наразі невідоме. Проте, наявність фактично відсутніх зареєстрованих осіб у житловому приміщенні становить наявним зареєстрованим особам перешкоди у користуванні. Тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, але від нього до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без його участі, вимоги повністю підтримує, проти заочного рішення суду не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 386 ЦК України, встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 12.11.1991 року Красногвардійським відділом комунального господарства на підставі рішення виконкому Красногвардійської Ради народних депутатів за № 501/3 від 27.09.1991 року та зареєстрованого у КП «Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області за реєстраційним номером 77 у книгу № 549 від 12.11.1991 року(а.с. 9-10). Згідно з довідкою про склад сім`ї № 6541 від 04.10.2022 року, у житловому будинку [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, у судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , у житловому будинку [ADDRESS] з 2002 року не проживає, що підтверджується актами про не проживання, які підписані сусідом, який мешкає за адресою: [ADDRESS] .(а.с. 13-14). У зазначеному житловому будинку відповідач не мешкає без поважних причин, особистих речей в будинку не має, оплату комунальних послуг не здійснює. Разом з тим регулювання житлових відносин здійснюється спеціальним законом яким є Житловий Кодекс Української РСР. Як зазначено у ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст. 158 ЖК УРСР, наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Як встановлено ст. 163 ЖК УРСР, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ж ст. 72 цього ж Кодексу, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] , не проживає більше одного року у житловому будинку [ADDRESS] без поважних причин, а тому його необхідно визнати такими, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги задоволено, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved